OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El nostre últim estiu a Escòcia

El nostre últim estiu a Escòcia (títol original en anglès: What we did on our holiday) és una comèdia dramàtica britànica del 2014, escrita i dirigida per Andy Hamilton i Guy Jenkin, protagonitzada per Rosamund Pike, David Tennant i Billy Connolly, produïda per BBC Films. Pel·lícula estrenada a les sales en versió doblada en català i versió original amb subtítols en català el 29 de maig de 2015.

## Argument

En Doug (David Tennant) i l'Abi (Rosamund Pike) se'n van amb els seus tres fills cap a les terres altes d'Escòcia a una trobada familiar on es retrobaran amb en Gordie (Billy Connolly), pare d'en Doug que pateix una greu malaltia. Els malentesos i les dificultats de convivència de la parella es veuran interromputs per un esdeveniment inesperat arran d'una excursió al llac de l'avi amb els nets que provocarà un fort impacte i deixar de banda les diferències familiars.

## Repartiment

* Rosamund Pike: Abi
* David Tennant: Doug
* Billy Connolly: Gordie
* Ben Miller: Gavin
* Emilia Jones: Lottie
* Bobby Smalldridge: Mickey
* Harriet Turnbull: Jess
* Amelia Bullmore: Margaret
* Annette Crosbie: Doreen
* Celia Imrie: Agnes
* Ralph Riach: Jimmy
* Alexia Barlier: Françoise
* Jake D'Arcy: Smokey

## Producció

La pel·lícula es va filmar l'estiu de l'any 2013 a Glasgow i a les terres altes d'Escòcia. Va suposar el debut en el cinema del duet format per Andy Hamilton i Guy Jenkin, guionistes i realitzadors televisius de comèdia. Els tres germans McLeod, interpretats per Emilia Jones, Bobby Smalldridge i Harriet Turnbull centren alguns dels millors moments del film amb simpàtiques i impredictibles posades en escena amb el segell dels directors.
La pel·lícula va rebre valoracions positives dels crítics, qualificant la pel·lícula d'enginyosa i ben elaborada obtenint una qualificació del 73% a l'agregador Rotten Tomatoes, sobre un total de 52 anàlisis i a un 70% de l'audiència els va agradar.

## Premis i nominacions

* London Critics Circle Film Awards
** Premi Millor actriu britànica de l'any: Rosamund Pike
* BAFTA Scotland
** Nominacions: millor actor per David Tennant i millor llargmetratge

## Referències

* ↑ «El nostre últim estiu a Escòcia». ésAdir.
* ↑ «Aquest divendres s'estrena en català 'El nostre últim estiu a Escòcia'». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2018-07-19. [Consulta: 18 juliol 2018].
* ↑ «El nostre últim estiu a Escòcia :: Pel·lícules :: Cinema per a estudiants». [Consulta: 18 juliol 2018].
* ↑ «El nostre últim estiu a Escòcia». FilminCAT. Arxivat de l'original el 2018-07-19. [Consulta: 18 juliol 2018].
* 1 2 «'Nuestro último verano en Escocia': Unas vacaciones para recordar» (en castellà). Fotogramas.
* 1 2 Ocaña, Javier «Opinió | Els nens impredictibles». EL PAÍS, 29-05-2015.
* ↑ «What We Did on Our Holiday» (en anglès). [Consulta: 2 febrer 2020].

## Enllaços externs

* 'El nostre últim estiu a Escòcia'. Tràiler (Versió original subtitulada en català) a YouTube
# Luis Paret y Alcázar

Luis Paret y Alcázar (Madrid, 1746 - 1799) fou un pintor espanyol, d'estil molt personal, més proper al Rococó que al Neoclassicisme. La seva temàtica és molt variada, amb paisatges, escenes d'interior, i retrats, entre d'altres.

## Biografia

Va cursar estudis des dels deu anys a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando. Pensionat a Roma (1763-1766), per Lluís Antoni d'Espanya germà menor del rei Carles III d'Espanya, es va incorporar al taller de Charles de la Traverse, a Madrid. Complicat en els assumptes amorosos del seu protector, va ser enviat a Puerto Rico (1775), on va crear escola (José Campeche). Va tornar a Espanya el 1778, tot i que va mantenir el seu allunyament a 40 llegües de la cort, encarregant-se-li una sèrie de paisatges cantàbrics, residint a Bilbao.
Ingressa en l'Acadèmia al mateix temps que Goya, i és autoritzat per a tornar a la cort el 1788. En els últims anys de la seva vida passa apurs econòmics.

## Obra

Entre les seves pintures més cèlebres, destaquen: "La botiga de modes" (Museu Lázaro Galdiano, Madrid), "Diógenes" (Acadèmia de San Fernando), "Vista de l'Arenal de Bilbao" i "Vista de Fuenterrabía" (Museu de Belles Arts de Bilbao) i diverses del Museu del Prado, com un "Autorretrat", "Les parelles reals", "Jurament del príncep d'Astúries", "Vista del Jardí Botànic" (inacabada).

## Referències

* ↑ Luna (2007) p.152
* ↑ de Villena, Luis Antonio «Gairebé un desconegut». Bonart [Girona], núm. 130, 8-2010, p. 009. ISSN: 1885-4389.

## Bibliografia

* Luna, Juan José. «Paret i el seu llegat». A: Natures mortes.De Sánchez Cotán a Goya. Barcelona: Museu Nacional d'Art de Catalunya, 2007. ISBN 978-84-8043-171-2.
# Parabotia maculosa

Parabotia maculosa és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Fa 20 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima temperat, el qual viu al sud de la Xina: Fujian, Guangxi i Hunan, incloent-hi el riu Xi Jiang.

## Amenaces

La seua principal amenaça és la contaminació agrícola i ramadera.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Dabry de Thiersant P., 1872. Nouvelles espèces de poissons de Chine. A: La pisciculture et la pêche en Chine. París. i-ix, 1-196, Pls. 1-50 + 35 (bis). Pisciculture Chine. 178-192.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Wu, H.-W., 1939. On the fishes of Li-Kiang. Sinensia v. 10 (núms. 1-6): 92-142, Pls. 1-3.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Loaches Online (anglès)
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, la Xina. 201 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Zheng, C.-Y., 1989. Fishes of the Zhujiang river. Science Press, Beijing.
* ↑ Zhu, S.-Q., 1995. Synopsis of freshwater fishes of China. Jiangsu Science and Technology Publishing House i-v + 1-549.
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ FishWise (anglès)
* ↑ Tang W.-Q., Chen Y.-Y. i Wu H.-L., 2001. Fish species diversity of Wulin Mountains region and its zoogeographic analyses. Ichthyological Bulletin of the J. L. B. Smith Institute of Ichthyology v. 10 (núm. 1): 6-15.
* ↑ UICN (anglès)

## Bibliografia

* Hanel, L. i J. Novák, 2002. Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
* Kottelat, M., 2004. Botia kubotai, a new species of loach (Teleostei: Cobitidae) from the Ataran River basin (Myanmar), with comments on botiine nomenclature and diagnosis of a new genus. Zootaxa 401:1-18.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan. 1.028 pàgines.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB (txec)
# Ramnogaster melanostoma

Ramnogaster melanostoma és una espècie de peix pertanyent a la família dels clupeids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 10 cm de llargària màxima.
* 15-16 radis tous a l'aleta dorsal i 12-23 a l'anal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, pelàgic i de clima subtropical (31°S-38°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: l'Uruguai i l'Argentina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitehead P. J. P., 1965. A new genus and subgenus of clupeid fishes and notes on the genera Clupea, Sprattus and Clupeonella. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 13) v. 7 (núm. 78) [1964]. 321-330.
* ↑ Eigenmann, C. H., 1907. On a collection of fishes from Buenos Aires. Proc. Wash. Acad. Sci. v. 8: 449-458, Pls. 21-23.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985. FAO Species Catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303.
* ↑ López, H.L., A.M. Miquelarena i R.C. Menni, 2003. Lista comentada de los peces continentales de la Argentina. ProBiota Serie Técnica y Didáctica. Núm 5, 87 p.
* ↑ Nion, H., C. Rios i P. Meneses, 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, Uruguai, DINARA, Infopesca.

## Bibliografia

* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994. SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, FAO. 103 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* BioLib (anglès)
# Nicèfor Paleòleg (1081)

Nicèfor Paleòleg (en grec Νικηφόρος Παλαιολόγος) fou un funcionari romà d'Orient, el primer membre conegut de la noble família dels Paleòlegs. Portava el títol d'hypertimus i fou un fidel servidor de Nicèfor III Botaniates (1078-1081), que el va recompensar amb el govern de Mesopotàmia.
Nicèfor és el primer membre conegut de la família Paleòloga, que van ser emperadors romans d'Orient des del 1261. Tenia dos fills: Jordi i Nicolau, el primer dels quals va ser un important general. Nicèfor ja és esmentat durant el breu regnat de Romà IV Diògenes (r. 1068–1071). va ser partidari dels Ducas, que eren contraris a Romà i va formar part de l'oposició que es va formar al voltant de Joan Ducas (cèsar) i Miquel Psel·los. Després de l'enderrocament del govern de Romà, en la batalla de Mantziciert (1071), Nicèfor va ser enviat a lluitar contra el mercenari normand Roussel de Bailleul, que s'havia revoltat contra el l'emperador. Va aplegar uns 6.000 mercenaris a Geòrgia i amb aquest exèrcit es va enfrontar a Roussel, però va ser derrotat. El 1077 va obtenir el nomenament de doux de Mesopotàmia. Encara que era fidel a la dinastia dels Ducas i a l'emperador Miquel VII Ducas (r. 1071–1078), va permetre que el seu fill Jordi s'unís a la rebel·lió del general Nicèfor Botaniates, que va esdevenir emperador Nicèfor III (r. 1078–1081).
El 1081, restà fidel a Botaniates quan els Comnens, liderats per Aleix I Comnè es van sublevar. Segons narra Anna Comnena a l'Alexíada, Nicèfor i el seu fill Jordi es van haver d'enfrontar, ja que estaven en bàndols contraris, quan els Comnens van entrar a Constantinoble l'1 d'abril del 1081, en el que Basile Skoulatos ha descrit com "una de les més apassionades escenes" de l'obra. Nicèfor Paleòleg va animar Botaniates a resistir, li va demanar que li confiés el comandament de la guàrdia varega per intentar defensar el palau, cosa que no van aconseguir. Llavors es va oferir per fer de mediador entre els dos bàndols i va proposar que Aleix fos adoptat per Botaniates: el primer assumiria el control de l'imperi mentre que Botaniates tindria el títol merament honorífic d'emperador. Per consell de Joan Ducas, aquesta proposta no va ser acceptada. Al final Botaniates va abdicar.
Nicèfor va acceptar Aleix com a nom emperador i el va acompanyar en una campanya el mateix any contra els normands, comandats Robert Guiscard. Va morir en batalla, defensant Dirràquion, el 18 d'octubre del 1081.

## Referències

* ↑ Kajdan, 1991, p. 1557–1558.
* 1 2 3 Skoulatos, 1980, p. 245.
* ↑ Kajdan, 1991, p. 1557.
* ↑ Skoulatos, 1980, p. 245-246.
* 1 2 Skoulatos, 1980, p. 246.

## Bibliografia

* Kajdan, Aleksandr P. The Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford University Press, 1991. ISBN 978-0-19-504652-6.
* Skoulatos, Basile. Les Personnages Byzantins de I'Alexiade: Analyse Prosopographique et Synthese. Lovaina: Nauwelaerts, 1980.
# Petroleuciscus persidis

Petroleuciscus persidis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Iran.

## Referències

* ↑ Bogutskaya N. G. 2002. Petroleuciscus, a new genus for the Leuciscus borysthenicus species group (Teleostei: Cyprinidae). Zoosyst. Rossica v. 11 (núm. 1). 235-237.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Coad, B. W. 1981. Pseudophoxinus persidis, a new cyprinid fish from Fars, southern Iran. Can. J. Zool. v. 59 (núm. 11): 2058-2063.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parabotia mantschurica

Parabotia mantschurica és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Fa 21,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal, no migratori i de clima temperat (16 °C-20 °C), el qual viu a Àsia: la conca del riu Amur.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Dabry de Thiersant P., 1872. Nouvelles espèces de poissons de Chine. A: La pisciculture et la pêche en Chine. París. i-ix, 1-196, Pls. 1-50 + 35 (bis). Pisciculture Chine. 178-192.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Berg, L. S., 1907. Beschreibungen einiger neuer Fische aus dem Stromgebiete des Amur. Ezhegodnik. Zoologicheskogo Muzeya Imperatorskogo Akademii Nauk = Ezhegodik (Zoologicheskii muzei (Akademiia nauk SSSR)) v. 12 (núm. 3): 418-423.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Berg, L. S., 1964. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. Volum 2, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle (Baixa Saxònia), Alemanya. 1216 p.
* ↑ Bogutskaya, N.G. i A.M. Naseka, 1996. Cyclostomata and fishes of Khanka Lake drainage area (Amur river basin). An annotated check-list with comments on taxonomy and zoogeography of the region. Zool. Inst. Russ. Acad. Sci.: 89 p.
* ↑ Bogutskaya, N.G., A.M. Naseka, S.V. Shedko, E.D. Vasil'eva i I.A. Chereshnev, 2008. The fishes of the Amur River: updated check-list and zoogeography. Ichthyol. Explor. Freshwat. 19(4):301-366.
* ↑ Reshetnikov, Y. S., N. G. Bogutskaya, E. D. Vasil'eva, E. A. Dorofeeva, A. M. Naseka, O. A. Popova, K. A. Savvaitova, V. G. Sideleva i L. I. Sokolov, 1997. An annotated check-list of the freshwater fishes of Russia. J. Ichthyol. 37(9): 687-736.
* ↑ FishWise (anglès)

## Bibliografia

* Hanel, L. i J. Novák, 2002. Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* ITIS (anglès)
* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)
# Jardins de Frida Kahlo

Els jardins de Frida Kahlo són una zona verda del barri barceloní de la Vall d'Hebron, ocupa una franja de 0,84 hectàrees paral·lela a la ronda de Dalt entre els carrers Berruguete i Jorge Manrique. Juntament amb altres espais verds del barri com les places de les Sibil·les, Joan Cornudella, Josep Pallach i els jardins de Rosa Luxemburg, de Can Bassó i el parc de les Rieres d'Horta, formen un ampli corredor verd entre els Tres Turons i el parc de Collserola. Els jardins foren batejats l'any 1999 en honor de la pintora mexicana Frida Kahlo.

## Disseny

Els jardins són coneguts per la gent del barri com els jardins de l'estrella, per la forma estrellada de diferents parterres que es troben al jardí així com la forma trencada i estrellada de l'espai de sauló central. Les zones enjardinades estan disposades al voltant d'aquestes formes irregulars, espais on predomina la vegetació arbòria i arbustiva mediterrània. El costat limítrof amb la ronda de Dalt, hi ha uns talussos en forma de petit turó per tal d'aïllar el soroll del trànsit provinent de la ronda. Un camí pavimentat divideix transversalment l'espai central de sauló en dos. Al sector nord genera una petita placeta on hi ha un escenari de fusta amb forma estrellada i una cistella de bàsquet. A l'altre extrem dels jardins s'hi ubica l'edifici del Casal de Gent Gran de la Vall d'Hebron. Al voltant del casal hi ha unes pistes de petanca i uns horts urbans.

## Vegetació

Als talussos enjardinats del sector muntanya, limitant amb la ronda, hi trobem diversos exemplars de lledoners (Celtis australis), oms de Sibèria (Ulmus pumila), xiprers (Cupressus sempervirens), pins pinyoners (Pinus pinea) i pollancres (Populus nigra). Els acompanyen arbusts arbustos típics del sotabosc mediterrani com el romaní (Rosmarinus officinalis), l'arç blanc (Crataegus monogyna), l'olivereta (Ligustrum vulgare) i el piracant (Pyracantha angustifolia).
A la banda de mar, també trobem espècies arbòries acompanyades amb sotabosc, però en diferent composició. Aquí hi trobem magnòlies (Magnolia grandiflora), lledoners (Celtis australis) i tipuanes (Tipuana tipu) acompanyats amb arbustos com l'hibisc de Síria (Hibiscus syriacus), la troana (Ligustrum lucidum) i el pitòspor (Pittosporum tobira) i tanques de xiprers.
Al sector nord, al voltant de l'escenari, trobem llorer-cirer (Prunus laurocerasus), llorers (Laurus nobilis), xiprers de diferents espècies (Cupressus macrocarpa i C. sempervirens), tipuanes i més magnòlies.

## Referències

* 1 2 3 «Jardins de Frida Kahlo». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Nomenclàtor de Barcelona». Ajuntament de Barcelona.
# Nematalosa galatheae

Nematalosa galatheae és una espècie de peix pertanyent a la família dels clupeids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 16,3 cm de llargària màxima.
* 17-26 radis tous a l'aleta anal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, salabrosa i marina; pelàgic-nerític; anàdrom i de clima tropical (24°N-0°, 73°E-110°E).

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa sud-occidental de l'Índia, la costa tailandesa del mar d'Andaman, el golf de Tailàndia, Penang, Singapur i el Vietnam.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Regan C. T., 1917. A revision of the clupeoid fishes of the genera Pomolobus, Brevoortia and Dorosoma and their allies. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 19 (núm. 112). 297-316.
* ↑ Nelson, G. J. & Rothman, N. N., 1973. The species of gizzard shads (Dorosomatinae) with particular reference to the Indo-Pacific region. Bulletin of the American Museum of Natural History v. 150 (art. 2): 133-206.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985. FAO Species Catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Kottelat, M., 2001. Freshwater fishes of northern Vietnam. A preliminary check-list of the fishes known or expected to occur in northern Vietnam with comments on systematics and nomenclature. Environment and Social Development Unit, East Asia and Pacific Region. El Banc Mundial. Freshwater Fish. Vietnam (BOOK), juny: i-iii + 1-123 + 1-18.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994. SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, FAO. 103 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* BioLib (anglès)
# Luisa Guerrero de Torres y del Camino

Luisa Guerrero de Torres y del Camino (Madrid, 28 de febrer de 1834-22 d'octubre de 1855) va ser una cantant aficionada, pianista i compositora espanyola, morta prematurament.
Era filla d'una família noble, de la qual va ser hereva. Va rebre una bona educació al col·legi de Juliana Clavel, on destacà en les matèries habituals de l'època, com en la música. Va tenir com a mestre de cant, harmonia i solfeig a Baltasar Saldoni i de piano de Villalba i Mata.
Ben aviat es va donar a conèixer als concursos públics del centre, com en els concerts que es feien a casa del mestre Saldoni. Va ser molt notable tant en cant, amb una veu mezzosoprano, tot i fer-ho només per afició, com en el piano, amb el qual va tocar importants peces a la perfecció. També va compondre una polca per a piano titulada Mi primer pensamiento, que després va ser arreglada pels seus mestres a banda i fou tocada per la Música de Arma de Ingenieros.
Va morir molt jove, amb tan sols 21 anys, el 22 d'octubre de 1855 al seu domicili del carrer d'Alcalá, núm. 52 bis. En l'àmbit personal, va estar casada amb Manuel Ramón Zarco del Valle y Espinosa de los Monteros, a qui va llegar les seves propietats.

## Referències

* ↑ Cuevas Romero, Sara; Japón Ruiz, Diego; Cuevas Romero, José María. «La educación musical de la mujer española en el siglo XIX». A: Logros y retos: Actas del III congreso universitario nacional "Investigación y género" (en castellà). Sevilla: Universitat de Sevilla, 2011, p. 412.
* 1 2 Saldoni, Baltasar. Efemérides de músicos españoles (en castellà). Madrid: Imprenta de la Esperanza, 1860, p. 37, 95.
* 1 2 Saldoni, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). Madrid: Imprenta de D. Antonio Pérez Dubrull, 1868, p. 311-314.
* ↑ «Efemérides musicales». El Metrónomo, 29-11-1863.
* ↑ García Quintana, Francisco J. «El Estado compró Menga por 25.000 pesetas en 1886». El Sol de Antequera, 17-06-2016.
# Teodomir (visigot)

Teodomir o Tudmir (mort el 743) fou un comte visigot del sud-est de la Bètica. Durant les darreres dècades del Regne de Toledo i durant uns anys després de la conquesta omeia d'Hispània va regnar en set ciutats del sud peninsular, tal com es menciona en el Tractat d'Oriola, segons l'historiador andalusí del segle xiii Ibn Idharí: Oriola, Blntla (Villena o València), Alacant, Mula, Bigastro, Eyya (probablement Ojós) i Llorca.
Durant el regnat conjunt d'Ègica i Vítiza, una flota romana d'Orient, que podria ser part de l'expedició de Lleonci II per alliberar Cartago del setge àrab del 697, va atacar el sud de la península Ibèrica i fou rebutjada per Teodomir.
Després de la mort del rei Roderic en la batalla de Guadalete va resistir els invasors àrabs i amazics, però finalment fou derrotat per Abd-al-Aziz ibn Mussa ibn Nussayr, amb qui va fer les paus amb el Tractat de Teodomir, signat a l'abril del 713 i confirmat a Bagdad pel mateix califa, a qui Tudmir va anar a veure. El va succeir al govern de la Cora de Tudmir el seu fill Atanagild.

## Referències

* ↑ Wolf, Kenneth Baxter «The Earliest Spanish Christian Views of Islam». Church History, 55, 3, setembre 1986, pàg. 281-293. DOI: 10.2307/3166818.
* ↑ Collins, The Arab Conquest of Spain, 39–41.
* ↑ Collins, Visigothic Spain, 109.
* ↑ Thompson, 250.
* ↑ Collins, The Arab Conquest of Spain, 105.

## Enllaços externs

* Informació sobre Teodomir