OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ruta del Carrilet II

La Ruta del Carrilet II (tram Girona – Sant Feliu de Guíxols) és una via verda que té un recorregut de 39,7 km, amb un pendent suau des de Girona fins al moll al port de Sant Feliu de Guíxols (0 m), i assoleix el punt més alt a Cassà de la Selva (136 m).

## Descripció

Seguint la ruta de l'antic tren de Sant Feliu de Guíxols a Girona, es poden conèixer les comarques del Gironès i el Baix Empordà, des de la conca del Ter fins a la vall del Ridaura, passant per la depressió de la Selva. Des de Girona inicialment segueix l'Onyar. Passa per l'antiga estació de Quart, avui un centre d'exposicions. Després de l'estació restaurada de Llambilles travessa un bosc fins a Cassà de la Selva, on es troba el punt culminant de 136 metres. De Cassà enllà, continua sense pujades. Entre Llagostera i Bell lloc travessa un bosc d'alzines, cap a Santa Cristina d'Aro en seguir el Ridaura. Queda una petita pujada abans d'atènyer la platja de Sant Pol de Sant Feliu.

## Recorregut

* Girona - Quart - Llambilles - Cassà de la Selva - Llagostera - Santa Cristina d'Aro - Castell d'Aro - Sant Feliu de Guíxols

## Bibliografia

Costa i Oliver, Coral; Roig i Torrentó, Maria Assumpta (tutora). Inventari del patrimoni ferroviari i ruta literària de la via verda Sant Feliu de Guíxols-Girona (pdf). Universitat de Girona, 2010, p. 46.

## Referències

* ↑ Guía de las Vias Verdes (en castellà). volum 2. Madrid: Fundación de los Ferrocarriles Españoles - Anaya Touring Club, 2010. ISBN 978-84-9935-092-9.
* ↑ Wiebrecht, Ulrike. «13. Auf dem grünen Weg — Per Fahrrad von Girona nach Sant Feliu». A: Costa Brava (llibre electrònic) (en alemany). Mair DuMont, 2015, p. 89-93. ISBN 9783770165469.
* ↑ Azzouzi, Alaaddine. «Divuit vies verdes dels Països Catalans per a gaudir-ne a la tardor: 5. Via verda del Carrilet II (de Girona a Sant Feliu de Guíxols)». VilaWeb. [Consulta: 3 maig 2023].

## Enllaços externs

* «Ruta del Carrilet II». Consorci de les vies verdes. Arxivat de l'original el 2016-05-16. [Consulta: 16 maig 2016].
# Moneres

Les moneres són un regne biològic actualment en desús que comprenia la majoria dels éssers vius amb una estructura cel·lular procariòtica. A causa d'això aquest regne rep de vegades el nom de Prokaryotae. Abans de la seva creació, se'ls tractava com dues divisions diferenciades de les plantes: els Schizomycetes o bacteris, considerats fongs, i els cianofitins, algues blaves. Ara se sap que aquestes darreres són un grup dins els bacteris, anomenat cianobacteris, i es coneix que no estan properament relacionades amb les plantes, fongs o animals.
Els cianobacteris tenen nutrició autòtrofa (cosa de la qual es diferencien del bacteris) i una mida més gran. S'agrupen en colònies amb una substància gelatinosa que fa que a vegades es puguin veure a ull nu. Els cianobacteris són també anomenats "algues blaves".
Estudis de Carl Woese del 1977 demostraren que els procariotes estan dividits en dos grups diferenciats, que no semblen estar més relacionats entre ells que amb els eucariotes. Els va anomenar Eubacteria i Archaebacteria, i més endavant Eubacteria i Archaea. Se'ls pot considerar com subregnes, però els esquemes més nous tendeixen a abandonar Monera i tractar-los com dominis separats.
Ernst Haeckel proposà el quart regne, que és Monera. Descobrí que hi ha moltes característiques fonamentals, rares en altres organismes, però que es troben en els bacteris i les algues blaves.
En el sistema de tres regnes, Monera inclou els microorganismes eucariòtics. Nogensmenys, es va considerar més tard que els Monera eren massa diversos per ésser vists com un únic regne.
Les moneres són els éssers vius més petits que existeixen. La seva mida és microscòpica. Són organismes unicel·lulars i la seva cèl·lula no té un nucli diferenciat. El grup d'éssers vius més abundants en el regne de les moneres són els bacteris. Alguns bacteris són beneficiosos, com el Lactobacillus que, afegit a la llet, produeix iogurt o formatge. Altres bacteris són perjudicials i causen malalties i infeccions, com les salmonel·les que causen gastroenteritis.
# Color TV-Game

Color TV-Game és una sèrie de cinc videoconsoles domèstiques dedicades comercialitzades en Japó per Nintendo entre 1977 i 1980.
El 1974, davant el domini de Bandai i Tomy en el mercat jogueter, Hiroshi Yamauchi, president de Nintendo decidí orientar l'empresa cap a l'electrònica, en col·laboració amb Sharp i Mitsubishi i amb l'èxit d'Atari i de la Magnavox Odyssey com a model, i encarregà la faena als dissenyadors Gunpei Yokoi i Shigeru Miyamoto.
La primera de la sèrie, Color TV-Game 6 (1977), conté una variant del PONG per a dos jugadors anomenada Light Tennis amb sis modes de joc, com per exemple una amb obstacles; de la producció total d'este model se'n feren un centenar d'unitats en color blanc, molt preuades pels col·leccionistes. El preu d'eixida de la 6 fon de 9.800 yens, menor que el cost de fabricació de cada unitat: Nintendo compensà les pèrdues amb les vendes del model següent a 15.000¥, la Color TV-Game 15 (1978), amb quinze modes de joc i dos controls extraïbles units per cable a la consola, de la qual també se'n feren dos versions (CTG-15S i CTG-15V) amb una lleugera variació en el color de la carcassa que fa el model S més escàs.
El tercer model, Color TV Racing 112, és un videojoc de carreres, amb volant i canvi incrustats en la carcassa de la màquina, dissenyada per Miyamoto, encara que altres fonts diuen que el primer disseny de Miyamoto fon la Color TV Block Kuzushi, que conté un joc de trencar teules, de l'estil del Breakout, amb la possibilitat de modificar el nombre de projectils o la velocitat.
Dècades més tard, Nintendo homenatjà esta sèrie amb la inclusió dels jocs dels models 6 i 115 en la saga WarioWare; la revisió del Kuzushi com a Alleyway per a la portàtil Game Boy, dissenyada per Yokoi; o l'aparició del 15 com a trofeu en el joc Super Smash Bros.

## Referències

* ↑ Zavia, Matías S. «Color TV-Game 6, la consola olvidada que Nintendo fabricó diez años antes de lanzar la NES» (en castellà). Gizmodo, 15-02-2016. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ John Gamester81 Lester. «History of Consoles: Nintendo’s Color TV Game Consoles (1977-1979)» (en anglés). Video Game Reviews and News, 05-07-2012. [Consulta: 11 novembre 2017].
* ↑ «Color TV Game 6» (en anglés). Centre for Computing History. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ Marçal Mora. «Color TV-Game 15» (en castellà). Retromaquinitas. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ Luke Plunkett. «Nintendo's First Console Is One You've Never Played» (en anglés). Kotaku, 25-03-2011. [Consulta: 11 novembre 2017].
* ↑ Pixfall. «Color TV Game, el debut consolero de Nintendo» (en castellà). Otaku Freaks, 28-12-2011. [Consulta: 15 novembre 2017].
* ↑ «Useful Notes / Color TV Game» (en anglés). TV Tropes. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2017. [Consulta: 13 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Nintendo Life Video: Take a Look at Nintendo's First Ever Console - The Color TV Game 6 (anglès)
# Moldova Nouă

Moldova Nouă (pronunciació en romanès: [molˌdova ˈnowə]; hongarès: Újmoldova; alemany: Neumoldowa; txec: Nová Moldava: Bošňák; serbi: Нова Молдава) és una ciutat del sud-oest de Romania al comtat de Caraș-Severin (la regió històrica del Banat), en una zona coneguda com a Clisura Dunării. Es troba a la vora del riu Danubi. La ciutat administra tres pobles: Măcești, Moldova Veche i Moldovița.
Segons el cens del 2011, la població era de 12.350, dels quals el 81,2% eren romanesos, el 12,8% serbis, el 3,2% gitanos, l'1,3% hongaresos i el 0,8% txecs.
| En romanès | En hongarès | En serbi |
| Moldàvia Nouă | Újmoldova | Нова Молдава |
| Măcești | Macsevics | Мачевић |
| Moldàvia Veche | Ómoldova | Стара Молдава |
| Moldovița | Kiskárolyfalva | Молдавица |

## Clima

Moldova Nouă té un clima continental humit (Cfb a la classificació climàtica de Köppen).

## Moldova Veche

Al poble de Moldova Veche, s'han trobat evidències d'habitatge humà que daten de la transició entre el neolític i l'edat del bronze. A més, hi ha rastres d'un assentament daci poc fortificat, similar a d'altres a la zona. A la Dàcia romana, un castrum situat al poble supervisava la mineria i la navegació al Danubi. S'han trobat vestigis de l'edat fosca i de la primera edat mitjana; durant els segles x i xi, la zona va ser controlada per Glad i posteriorment per Ahtum. Els serbis hi viuen des de l'edat mitjana.
El 1552, quan el Banat va caure sota el domini otomà, Moldàvia Veche es va convertir en la capital d'un sanjak dins del Temeşvar Eyalet. El 1566, al final del regnat de Solimà el Magnífic, s'hi encunyaren monedes d'or (altâni) i plata (aspri). Un document de 1588 registra el lloc amb el nom de Mudava; aquesta és la primera menció escrita. El topònim d'origen daci encara l'utilitzen els locals. El 1718, la zona va quedar sota el control de la monarquia dels Habsburg.
El poble va quedar absorbit per Moldova Nouă el 1956. És el lloc on es troba un port del Danubi. Hi ha una església baptista, la comunitat de la qual es va establir el 1927. La seva primera església es va construir el 1967 i l'estructura actual el 2001. Els fidels són romanesos i serbis, amb serveis en romanès.

## Fills il·lustres

* Ștefan Blănaru, futbolista romanès
* Emilijan Josimović, urbanista serbi
* Iasmin Latovlevici, futbolista romanès
* Mihăiță Pleșan, futbolista romanès
* Anca Pop, cantautora romanesa-canadenca
* Cosmin Sârbu, futbolista romanès
* Deian Sorescu, futbolista romanès
* Clara Vădineanu, handbolista romanesa

## Bibliografia

* Aleksandra Djurić-Milovanović, "Serbis a Romania: relació entre la identitat ètnica i religiosa", Balcanica XLIII (2012).

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2016-01-18.
* ↑ Djurić-Milovanović, p. 120
* ↑ Octavian Iliescu, The History of Coins in Romania (ca. 1500 BC – 2000 AD) Arxivat 2012-12-03 a Wayback Machine., p. 48. Bucharest: Editura Enciclopedică, 2002
* 1 2 Hinnerk Dreppenstedt, Flusskreuzfahrten Donau, p. 304. Berlin: Trescher Verlag 2017. ISBN 978-389794-373-5
* ↑ Djurić-Milovanović, p. 128
# Misty Rain

Misty Rain (nascuda el 10 d'agost de 1969 a Long Beach, Califòrnia) és una actriu porno, directora i ballarina de striptease estatunidenca. Rain va començar la seva carrera el 1992, i el 1997 va ser contractada per Metre Pictures per aparèixer en 12 pel·lícules i dirigir i protagonitzar una sèrie pròpia trucada Misty Cam. Rain va establir que durant el contracte podria protagonitzar altres produccions de major nivell, on pogués demostrar els seus dots interpretatius. El 2000 va treballar, per New Sensations, en una sèrie anomenada Worldwide Sex.

## Premis
### Guanyats

* 1995 – XRCO Starlet of the Year
* 1995 – XRCO Best Girl-Girl Scene per The Dinner Party (amb Celeste i Debi Diamond)
* 1995 – AVN Best All-Girl Sex Scene per The Dinner Party (amb Celeste i Debi Diamond)
* 1995 – AVN Best All-Girl Sex Scene (Vídeo) per Buttslammers 4 (amb Bionca, Felecia i Debi Diamond)
* 1995 – AVN Best Group Sex Scene per Sex (amb Debi Diamond, Diva i Gerry Pike)
* 1996 – XRCO Best Girl-Girl Scene per Takin' it to the Limit 6 (amb Traci Allen, Bionca, Felecia, i Jill Kelly)
* 1996 – AVN Best All-Girl Sex Scene (Vídeo) per Takin' it to the Limit 6 (amb Traci Allen, Bionca, Felecia, i Jill Kelly)
* 1996 – AVN Best All-Girl Sex Scene per Fantasy Chamber (amb Jenteal i Felecia)
* 1997 – AVN Best All-Girl Sex Scene (Vídeo) per Buttslammers the 13th (amb Missy i Caressa Savage)
* 1998 – AVN Best Couples Sex Scene per Xarxa Vibe Diaries (amb Marc Wallice)
* AVN Hall of Fame

### Nominacions

* 2000 – AVN Best Supporting Actress per Things Change 3
* 2000 – AVN Best Couples Sex Scene per Things Change 3 (amb Mark Davis)
* 2003 – AVN Best Supporting Actress pels Vampyres 2
* 2004 – AVN Best All-Girl Sex Scene (Video) per Misty Rain's Worldwide Sex 9 (amb Sylvia Saint i Venus)

## Referències

* 1 2 «Misty Rain Steps Under the Metro Umbrella». [Consulta: 2 desembre 2007].
* 1 2 3 «XRCO past winners». [Consulta: 29 novembre 2007]. Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 6 7 «Past AVN Award Winners». [Consulta: 29 novembre 2007].
* ↑ «AVN Hall of Fame». [Consulta: 29 novembre 2007].
* 1 2 «AVN 2000 Nominations». [Consulta: 29 novembre 2007].
* ↑ «AVN 2003 Nominations». [Consulta: 2 desembre 2007].
* ↑ «AVN 2004 Nominations». [Consulta: 2 desembre 2007].
# Shane Dawson

Shane Lee Dawson (de nom, Yaw; Long Beach, 19 de juliol de 1988) és un youtuber, actor, humorista, cantant, compositor i director de cinema estatunidenc. Dawson és conegut pels vídeos d'humor amb molts personatges recurrents (com Shananay, Ned the Nerd, S. Deezy, Mom, Aunt Hilda, Fruitlupe i, recentment, Amy), les seves imitacions de celebritats (com Paris Hilton, Miley Cyrus i Sarah Palin) i per les paròdies de vídeos musicals populars i de programes de televisió. La majoria de les seves principals produccions van ser realitzades amb l'ajuda de la productora Lauren Schnipper.
L'abril de 2016 els seus canals de YouTube, en conjunt, tenien més de 16,4 milions de subscriptors i més de 3 mil milions de visites. El març de 2012 Dawson va encetar la carrera musical publicant sis senzills. També ha llançat nombroses paròdies de vídeos musicals. El 2013 va crear el podcast, Shane and Friends, protagonitzat per ell i la seva amiga Jessie Buttafuoco (originalment, amb la productora Lauren Schnipper), i que encara s'emet. Des del juliol de 2016 s'havien publicat seixanta episodis, fets amb múltiples usuaris de YouTube i celebritats convidades.
El 2014 Dawson va estrenar la seva primera pel·lícula, Not Cool, dirigida i protagonitzada per ell mateix. A principis de 2015 Dawson va publicar un llibre de memòries titulat I Hate Myselfie. El 2015, en el seu aniversari, va publicar un altre llibre, It Gets Worse, acompanyat d'un curtmetratge.

## Referències

* ↑ Vultaggio, Maria (July 7, 2015).
* ↑ "I Hate Myselfie by Shane Dawson - review".
* ↑ "Top 500 Youtubers by Subscribed".
* ↑ "Shane Dawson TV".
* ↑ "Original Music Videos".
* ↑ "Music Video Spoofs".
* ↑ "Shane and Friends".
* ↑ "Shane and Friends". iTunes.
* ↑ "Not Cool".
* ↑ "Shane Dawson thinks even people who hate his youtube videos will like his book".
* ↑ http://www.simonandschuster.com/books/It-Gets-Worse/Shane-Dawson/9781501132841

## Enllaços externs

* Shane Dawson - Lloc web oficial
* Canal de Shane Dawson a YouTube (anglès)
# Cova de Scărișoara

Cova de Scărișoara (en romanès: Peștera Scărișoara, en hongarès: Aranyosfői-jégbarlang), és una de les coves de gel més grans de les muntanyes Apuseni de Romania, en una part de la cadena dels Carpats. Es considera una cova d'espectacles i una de les meravelles naturals de Romania. També s'ha descrit com una cova glacera.

## Història

Esmentada per primera vegada el 1863 pel geògraf austríac Arnold Schmidl, que va fer algunes observacions i el primer mapa de la cova, fou explorada posteriorment pel científic i espeleòleg romanès Emil Racoviță entre 1921 i 1923, que l'esmentà i el seu origen a la seva obra Speologia (Espeleologia) de 1927. La cova de gel es va formar fa 3.500 anys, durant les glaciacions, quan aquestes muntanyes estaven cobertes de neu i gel. Es desconeix la data exacta en què els humans van descobrir la cova per primera vegada.

## Descripció

La cova es troba a una altitud aproximada de 1,150 m sobre el nivell del mar. Són 120 m de profunditat i 720 m de llarg. L'eix d'entrada, que és de 60 m de diàmetre i 50 m de profunditat, dona accés a través d'una escala metàl·lica a una gran cambra, la sala gran, que té aproximadament 108 m de llarg i 78 m d'ample. El Gran Saló inclou un penya-segat de gel de prop de 18 m d'alçada que dona a una piscina anomenada Piscina de Gel.
Des del Gran Saló, els passatges condueixen a diverses altres habitacions anomenades: l'Església, que presenta més de 100 estalagmites de gel, la Gran Reserva, la Galeria Coman a l'esquerra i la petita Reserva a la dreta.
El gel dins de la cova té un volum estimat de 75.000 metres cúbics i en alguns llocs pot arribar a tenir un gruix de fins a 20 m. La temperatura és de fins a +1 °C a l'estiu i fins a -7 °C a l'hivern. A la part dels turistes, la temperatura mitjana ronda els 0 °C. Els ratpenats viuen a la cova de gel, igual que els petits insectes (2-3) mm de llarg) anomenat Pholeuon prozerpinae glaciale. A la Reserva Gran es va descobrir un esquelet Rupicapra.

## Accés

La porció de la cova oberta als turistes inclou l'eix d'entrada, la sala gran i l'església. L'accés a les altres cambres està reservat a la investigació científica per acord de l'Institut Speològic de Cluj-Napoca.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Scheffel. Natural Wonders of the World. United States of America: Reader's Digest Association, Inc, 1980, p. 339. ISBN 0-89577-087-3.
* ↑ Scarisoara Ice Cave – the biggest underground glacier in Romania, Travel Guide Romania website, 24 de desembre de 2014, consultat el 17 Gener 2016.
* ↑ Steve Kokker, Cathryn Kemp (2004). Romania & Moldova, Lonely Planet Publications, p. 232. ISBN 1-74104-149-X

## Vegeu també

* Parc Natural d'Apuseni
* Set meravelles naturals de Romania

## Enllaços externs

* Scarisoara Cave - Romanian Monasteries.org
# Alice Mangold Diehl

Alice Mangold Diehl (Aveley, Essex, 1844 - 13 de juny de 1912) fou una escriptora i pianista anglesa.
A Londres estudià llengua i literatura anglesa, llengües i literatures clàssiques i Música, primer sota la direcció del seu pare i més tard amb Henselt. Encara molt jove es donà conèixer a París com a pianista, sent molt elogiada per Berlioz. Més tard passà a Londres, on gaudí de la mateixa fama. Dedicada a les belles lletres publicà:
* The Story of Philosophy;
* Musical Memories;
* The True Story of My life;
* Life of Be thovon;

## Novel·les

* The Garden of Eden;
* A Woman's Love-Story;
* A Woman's Cross;
* Passion's Puppets;
* The Tentation of Anthony Fire;
* Dr. Paul's Theory;
* Elsie's Art Life;
* Griselda;
* Bread upon th Waters;
* An Actor's Love Story;
* A Born Genius;
* Miss Strangeways;
* Isola;
* A Mysterious Lover.

## Referències

* ↑ «Alice Diehl, musician and novelist». Thurrock musical history | Thurrock Council. Arxivat de l'original el 2020-04-12. [Consulta: 12 abril 2020].
* ↑ «Alice Diehl». Thurrock Local History Society. [Consulta: 12 abril 2020].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 236 (ISBN 84-239-4574-X)
# Eustomias bibulboides

Eustomias bibulboides és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 1100 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Oahu (Hawaii).

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dipturus wengi

Dipturus wengi és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 112 cm de longitud total i les femelles 128.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i bentopelàgic que viu entre 486-1.049 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic occidental: Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Séret, B. & Last, P.R., 2008. A new Australian skate of the genus Dipturus (Rajoidei: Rajidae). Pp. 99-108. A: Last, P.R., White, W.T., Pogonoski, J.J. & Gledhill, D.C. (eds.): Descriptions of new Australian skates (Batoidea: Rajoidei). CSIRO marine and atmospheric research paper núm. 021.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB