OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Central hidroelèctrica de Sant Antoni

La Central hidroelèctrica de Sant Antoni, també coneguda com central de Rialp, és una central hidroelèctrica construïda per l'ajuntament de Rialp i que entrà en funcionament el 1958. Està situada al poble de Rialp, al Pallars Jussà; la central de Sant Antoni aprofita les aigües del torrent de Sant Antoni, afluent del Noguera Pallaresa i que drena la vall d'Àssua.

## Antecedents

La població de Rialp disposà d'una minicentral hidràulica construïda el 1924, situada on hi havia l'antic molí fariner del poble, conegut com la mola de Sall i que aprofitava les aigües del tram final del riu de Berasti. El 1957 l'empresa FECSA s'interessa per actualitzar la instal·lació, però el projecte fou desestimat i s'optà per rehabilitar una altra central hidroelèctrica més propera al cas urbà i que aprofitava les aigües del torrent de Sant Antoni.

## Descripció

La conca de captació és la vall d'Àssua. Els tres rius que la drenen, el barranc de Pamano el riu de Berasti i el riu de Caregue s'uneixen, formant el torrent de Sant Antoni. L'aigua és captada per un canal de derivació situat a la riba esquerra del torrent de Sant Antoni. Després d'un recorregut de 237 metres, va a parar a un dipòsit regulador, on uns filtres extreuen la fullaraca i altres elements, abans d'entrar a la cambra de càrrega, punt de sortida de les dues canonades forçades. El desnivell fins a les turbines és de 28 metres.
Quan la central entrà en funcionament només disposava d'una turbina Francis, i la producció d'energia elèctrica es destinava a l'enllumenat del poble de Rialp. Durant els anys seixanta l'Ajuntament de Rialp va aturar el funcionament de la minicentral. La central es va torna a posar en funcionament després de la riuada de 1982, per por de perdre els drets de la concessió de l'aigua, i a partir d'aquest moment l'Ajuntament passà a vendre l'electricitat produïda a la companyia FECSA. L'any 1994 es va construir una segona turbina, també Francis com la primera. Actualment, la turbina vella sempre està en funcionament i la segona depenent del cabal del riu. L'any 2017 la venda d'electricitat proporcionà a l'Ajuntament ingressos per valor de poc més de 70.000 €.
La turbina vella té una potència instal·lada de 200 kW i la nova de 100 kW.

## Referències

* ↑ ICGC, 2025.
* ↑ Arroyo, 2017, p. 9.
* ↑ Ajuntament de Rialp, 2014.
* ↑ Plafó informatiu, 2023.
* ↑ Diari Segre, 2018.

## Bibliografia

* Ajuntament de Rialp. «Minicentral de Sant Antoni» (HTML), 2014. [Consulta: 23 octubre 2023].
* Arroyo, Mercedes. «Las mini-centrales hidroeléctricas: de vestigios del pasado a opción de futuro?» (pdf) (en castellà), 2017. [Consulta: 23 octubre 2023].
* Diari Segre «Una allau de roques trenca el canal de la central de Rialp» (HTML). Diari Segre, 18-02-2018 [Consulta: 25 octubre 2023].
* ICGC. «Central hidroelèctrica de Rialp» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2025. [Consulta: 6 març 2025].
* Plafó informatiu. Ruta de l'electrificació del Pallars Sobirà, 2023.
# Acradina

Acradina (Achradina, Ἀχραδίνη) fou la ciutat exterior de l'antiga Siracusa, la part que es va formar quan els siracusans es van començar a expandir des l'illa d'Ortígia cap a terra ferma. El seu nom es mantingué com una circumscripció de Siracusa fins al 2018.
# Dona nua en un paisatge

Dona nua en un paisatge (Femme nue dans un paysage) és un quadre de Pierre-Auguste Renoir de l'any 1883 i dipositat al Museu de l'Orangerie.

## Història

Les banyistes de Renoir conserven el record dels nus en paisatges de la pintura francesa del segle xviii, especialment els de Watteau i de Boucher, que l'artista havia contemplat llargament al Museu del Louvre al principi de la seua carrera:
| « | "La Diana al bany de Boucher, explicarà a Vollard, és el primer quadre que em va apassionar, i m'ha continuat agradant tota la vida, de la mateixa forma que mai no s'oblida el primer amor." | » |

## Descripció

És un oli sobre tela de 65 × 54 cm, pintat el 1883, en una època de transició, el qual anuncia l'evolució de Renoir cap a l'estil més lineal del seu període "agre". Si bé el paisatge encara és tractat ací a la manera impressionista, a base de tocs fragmentats, la figura, més definida, destaca clarament sobre el fons.
Segons Marie-Thérèse de Forges, la model d'aquesta pintura seria Suzanne Valadon, la mare de Maurice Utrillo, que també fou pintora.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 72-73.
* ↑ Ambroise Vollard. En écoutant Cézanne, Degas, Renoir. París, Grasset, col·lecció "Les Cahiers Rouges", (1938) 1994. Pàg. 144.
* ↑ Orangerie des Tuileries. Collection Jean Walter-Paul Guillaume, París, Ministère des Affaires Culturelles / Réunion des Musées Nationaux, 1966, núm. 23.

## Enllaços externs

* Musée de l'Orangerie (francès) i (anglès)
* L'Internaute Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (francès)
# Donald Hugo Dijkhuijzen

Donald Hugo Dijkhuijzen (Twello, Països Baixos, 28 d'abril de 1821 - idm. 11 de gener de 1897) fou un organista i compositor neerlandès.
Després d'haver estudiat a Dessau amb Schneider, retornà al seu país i fou nomenat organista d'Elburg, guanyant el 1845 la plaça d'organista de l'església de Sant Esteve de Nimega, que conservà fins al 1886, i on va poder desenvolupar tota la seva gran intel·ligència musical, adquirint una justa celebritat.
Va publicar un cert nombre de composicions, entre les quals destaca una sonata per a orgue, una sonata per a piano i violí, diversos lieder, el Salm XXIII, per a cors i orquestra; una obertura de concert (1855), i una simfonia en do (1856). Dijkhuijzen fou en el seu temps, junt amb Bastiaans i van Eijken els tres millors organistes de l'època.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 18, 1ª, part. pàg. 1134 (ISBN 84-239-4518-9)
# Dora de Phillippe

Dora de Phillippe (París, 1887 - [...?]) fou una soprano lírica francesa.
S'educà en el convent del Sagrat Cor, de París. El 1909 es casà amb Arthur S. Phinney. Va debutar desenvolupant el rol de Madame Butterfly en la producció original anglesa, assolint 300 representacions: desenvolupà primers papers en l'Òpera Nacional del Canadà i en la Gran Òpera de Chicago: estrenà Il segreto di Susanna de Wolf-Ferrari al Canadà; creà la protagonista de A Princess of Kensington (1903) d'Edward German, i va alternar amb Leo Slezak, Luisa Tetrazzini, Ferrara-Fontana, Charles Dalmorès i altres notables artistes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 391 (ISBN 84-239-4544-8)
# Doryichthys deokhatoides

Doryichthys deokhatoides és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a les conques dels rius Chao Phraya i Mekong a Laos i Tailàndia i, també, a Sumatra i Borneo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Kottelat, M., 1998. Fishes of the Nam Theun and Xe Bangfai basins, Laos, with diagnoses of twenty-two new species (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Cobitidae, Coiidae and Odontobutidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 9(1):1-128.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.

## Bibliografia

* Dawson, C. E., 1981: Review of the Indo-Pacific doryrhamphine pipefish genus Doryichthys. Japanese Journal of Ichthyology v. 28 (núm. 1): 1-18.
* Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pontecagnano Faiano

Pontecagnano Faiano és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la província de Salern. El 2024 tenia 26.573 habitants.

## Referències

* ↑ Bilancio demografico mensile anno 2024 (dati provvisori) (en italià).
# CNN+

CNN+ (llegit CNN Plus) era un canal temàtic de televisió de 24 hores d'informació llançat el 27 de gener de 1999 i clausurat el 28 de desembre de 2010. Era produït per Companyia Independent de Notícies de Televisió, empresa participada en un 50% per la companyia espanyola Sogecable-Grupo PRISA i en un altre 50% per la companyia nord-americana Turner Broadcasting-Grupo Time Warner (propietària de la cadena d'informació contínua CNN). El seu eslògan era: Está pasando, lo estás viendo.
Els seus estudis centrals es trobaven a l'edifici de Sogecable, situat a la localitat madrilenya de Tres Cantos.
Podia veure's a través de la plataforma de televisió via satèl·lit de pagament Digital+ i també gratuïtament a través de la Televisió Digital Terrestre.

## Tancament

El dia 10 de desembre de 2010 el grup Prisa va anunciar que CNN+ deixaria les seves emissions el 31 de desembre, degut a la manca d'interès de Telecinco, accionistes de la companyia. L'apagada es va dur a terme el 28 de desembre del mateix any, reaprofitant el canal per a emetre una versió de 24 hores del programa Gran Hermano, emès per Telecinco.

## Vegeu també

* CNN
* Letícia Ortiz Rocasolano, experiodista de CNN+

## Referències

* ↑ Ara, Prisa apaga el seu canal de notícies 11/12/2010.
* ↑ ALTARRIBA, Laia, CNN+ No arriba als Torrons, Diari Ara, 24/12/2010.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de CNN+ Arxivat 2007-06-24 a Wayback Machine.
* 5 anys de CNN+ Arxivat 2008-05-18 a Wayback Machine.
* Veure CNN+ en línia Arxivat 2008-07-13 a Wayback Machine.
# Dragonfly (còmic)

Dragonfly és una superheroïna de còmics de ficció. Creada per Rik Levins, va debutar a Americomics núm. 4 (octubre de 1983) i va protagonitzar la seva pròpia sèrie homònima.

## Història de la publicació

Després d'una inserció publicitària d'una pàgina que va aparèixer a Americomics núm. 3, Dragonfly va fer la seva primera aparició al núm. 4. Es va convertir en el seu propi títol homònim que va tenir vuit números (1985-1987). Tot i que publicada per AC Comics, la sèrie era propietat i finançada pel creador Rik Levins. Segons el president d'AC, Bill Black, el contracte de Dragonfly estipulava que el 70% dels beneficis anirien a Levins i el 30% a AC Comics, però a la pràctica el títol es va equilibrar constantment. Després que Dragonfly esdevingués membre de la Femforce, va aparèixer semi-regularment en aquesta revista.

## Referències

* 1 2 Borax, Mark «Bill Black». Comics Interview. Fictioneer Books, 7-1986, p. 52–65.
# Dret d'entrades i eixides

El dret d'entrades i eixides era un impost que calia pagar per importar mercaderies o exportar-les, tant per mar com per terra.
Fou creat a les Corts generals de Montsó dels anys 1362-1363 i cobrat per la Diputació del General, juntament amb el dret de la bolla.
Com a terme mitjà, aquest impost suposava pagar un deu per cent del valor de la mercaderia, bé que podia variar segons els productes i segons si eren exportats o importats.
S'havia de cobrar en uns vuitanta indrets situats al llarg de la frontera de la Corona d'Aragó.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 112.
# Casal Nacionalista Martinenc

Casal Nacionalista Martinenc i Joventut Nacionalista els Néts dels Almogàvers fou un casal catalanista fundat el 1913 per Ramon Duran i Albesa, català emigrat a l'Argentina, i Miquel Guinart i Castellà, amb altres joves nacionalistes del barri del Clot de Barcelona. Era situat al carrer Xifré i era adherit a la Unió Catalanista. El 1915 posaren una placa de marbre al Fossar de les Moreres, on hi organitzaren les primeres concentracions de la Diada Nacional de Catalunya, i el 1921 editaren la revista Nostra Raça.

## Referències

* ↑ Esculies, Joan «L'origen de la Diada». Especial 1714. Monogràfic de la Revista Sàpiens [Barcelona], núm. 108, 9-2011, p.12-13. ISSN: 1695-2014.
# Hypostomus tapijara

Hypostomus tapijara és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 37,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Ribeira de Iguape (Brasil).

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Josep Maria Reart i de Copons

Josep Maria Reart i de Copons (Perpinyà, Rosselló, 1784 - Madrid, 1857) fou un militar i músic.
Des d'infant s'educà Barcelona, fou un dels oficials més distingits de l'exèrcit espanyol, en el qual assolí el grau de coronel d'infanteria, va fer quasi tota la campanya de la Independència, en la qual va perdre una cama, motiu pe que va de retirar-se del servei quan encara era jove el 1822, dedicant-se des e llavors a la música.
Reart i de Copons va compondre l'Himne de Riego, amb la particularitat que en un principi era una contradansa, convertida més tard en himne nacional amb l'afegitó d'uns versos d'Evaristo San Miguel. S'ha de tenir en compte que el primer himne d'aquest nom que es cantà no era el que avui coneixem, que és el de Reart i de Copons, sinó un altre que va compondre un oficial anomenat Fernando Miranda, antic ajudant de Riego, que ben aviat fou relegat pel de Reart i de Copons.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 49, pàg. 1077 (ISBN 84 239-4549-9)
# Doumea sanaga

Doumea sanaga és una espècie de peix de la família dels amfílids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Sanaga (Camerun).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sauvage H. E., 1879. Notice sur la faune ichthyologique de l'Ogôoué. Bull. Soc. Philomath. Paris (Ser. 7) v. 3. 90-103.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Skelton, P. H., 2007: New species of the amphiliid catfish genera Amphilius, Doumea and Phractura and the taxonomy of Paramphilius from west central Africa (Siluriformes, Amphiliidae). Zootaxa Núm. 1578: 41-68.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Harry, R. R., 1953: A contribution to the classification of the African catfishes of the family Amphiliidae, with description of collections from Cameroon. Revue de Zoologie et de Botanique Africaines v. 47 (núm. 1-2 i 3-4): 177-200; 201-232.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gotthilf Friedrich Ebhardt

Gotthilf Friedrich Ebhardt (Nohenstein, 1771 - 1854) fou un organista i compositor alemany.
Estudià música amb Tag, el qual li donà les primeres lliçons sobre cant, orgue i composició, estudis que perfeccionà amb la lectura de les obres mestres del seu temps. El 1807 fou nomenat organista de Schleitz. Es dedica també a l'ensenyança de la música.
Només es van imprimir, entre les seves composicions, una sèrie de preludis per a orgue. Entre les altres hi figuren: corals, cantates, una Missa a quatre veus, motets, etc. També va escriure dues obres didàciques: Die hoehern Lerhzweige der Tonkunst (Leipzig, 1830), i Gründlicher Anleitung zur Erfindung harmonisch-melodischer Choralzwischenspiele (Neustadt, 1833).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part, pàg. 2731-32 (ISBN 84-239-4581-2)
# Grantsita

La grantsita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la hewettita. Rep el nom per la localitat de Grants, a Nou Mèxic, molt a prop de la zona en la que es va descobrir aquesta espècie.

## Característiques

La grantsita és un òxid de fórmula química (Na,Ca)$_{2+x}$(V$^{5+}$,V$^{4+}$)₆O$_{16}$·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1 i 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la grantsita pertany a «04.HG: V[$^{5+}$, $^{6+}$] vanadats. Òxids de V sense classificar» juntament amb els següents minerals: fervanita, navajoïta, huemulita, vanalita, vanoxita, simplotita, delrioïta, metadelrioïta, barnesita, hendersonita, lenoblita i satpaevita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita gràcies als exemplars recollits en dos indrets dels Estats Units: la mina F-33, situada al districte miner d'East Grants Ridge, al comtat de Cibola (Nou Mèxic), i a la mina Parco núm. 23, al districte miner de Thompsons, dins el comtat de Grand (Utah). També ha estat descrita en altres mines properes a les dues localitats tipus, així com en diversos indrets de l'estat de Colorado, també als Estats Units, i a la regió d'Àtica, a Grècia.

## Referències

* ↑ «Grantsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 novembre 2021].
# Gregor Rösler

Gregor Rösler (1714-1755) fou un eclesiàstic agustí i compositor alemany. Va compondre les obres Melodrama eclesiàstic en 15 escenes, que conté 15 ofertoris a 4 veus i instruments (Augsburg, 1748); Oves octo harmoniaeas in ovile fraternum receptes,; vuit simfonies per a violí i orgue (Augsburg, 1748); sis lletanies a 4 veus i instruments (Augsburg, 1749) i sis misses a 4 veus i instruments (Augsburg, 1749).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 1350 ISBN 84 239-4551-0
# Gregorio Vilatela Abad

Gregorio Vilatela Abad. (Villel, 9 de maig de 1885 - Saragossa, 10 d'agost de 1936) fou un polític i advocat criminalista aragonès.

## Biografia

Llicenciat en Filosofia i Lletres i en Dret per la Universitat Central de Madrid. Es va establir com a advocat a Terol. Durant la dictadura de Primo de Rivera va ser diputat provincial, integrant-se aviat en els moviments republicans terolencs al final del regnat d'Alfons XIII. Va formar part del Comitè de la Conjunció Republicano-Socialista, i fou escollit Diputat a les Corts Constituents de 1931 que redactarien la Constitució de la Segona República. Després va seguir un llarg periple d'ubicació política: es va incorporar en el Partit Republicà Radical Socialista; després el 1933, va seguir Marcel·lí Domingo i Sanjuán en l'escissió del partit, sent cofundador del Partit Radical Socialista Independent, per passar després a Izquierda Republicana. Fins a 1933 va dirigir el trisetmanari República, fundat el 31 de maig de 1931, òrgan d'expressió de la Conjunció a Terol.
A les eleccions de 1936, de nou va ser elegit diputat per la província de Terol en les llistes del Front Popular,
Després del cop d'estat del 18 de juliol de 1936 que va donar lloc a la Guerra Civil, va ser detingut a Terol, traslladat a Saragossa i afusellat allí per les tropes franquistes.

## Fonts

* Coloquio: El republicanismo en la historia de Teruel. Boletín núm. 2, febrero de 2004. El Sueño Igualitario
* Gran Enciclopedia Aragonesa Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.