OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nannocharax procatopus

Nannocharax procatopus és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja petits invertebrats.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (20 °C-24 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ Günther, A., 1867. New fishes from the Gaboon and Gold Coast. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 3) v. 20 (núm. 116): 110-117, Pls. 2-3.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1920. Poissons recueillis au Congo Belge par l'expédition du Dr C. Christy. Zoologie. -- Série I. Matériaux pour la Faune du Congo. Annales du Musee du Congo Belge (Serie 1) v. 2 (fasc. 4): 1-38, Pls. 23-25.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* 1 2 Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997.
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Poll, M., 1967. Contribution à la faune ichthyologique de l'Angola. Diamang Publ. Cult., núm. 75:381 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Max Rostal

Max Rostal (Cieszyn, 7 d'agost de 1905 - Berna, 6 d'agost de 1991) fou un violinista polonès i nacionalitzat britànic posteriorment.
Estudià amb Carl Flesch. Durant el període comprès entre 1930 i 1933 impartí classes de violí en la "Hochschule" de Berlín; des de 1944 fins al 1958 en la "Guildhall School of Music", on entre d'altres alumnes tingué a Howard Leyton-Brown i, els alemanys Neithard Resa, Thomas Brandis i Edith Peinemann, i posteriorment en el conservatori de Berna (Suïssa), ciutat en què hi va morir.
Rostal interpretà una àmplia varietat de música, però destacà particularment en la interpretació d'obres contemporànies com el Concert per a violí núm. 2 de Béla Bartók.

## Referències

* ↑ https://esask.uregina.ca/entry/leyton-brown_howard_1918-.jsp/text%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Sorin Grindeanu

Sorin Mihai Grindeanu (pronúncia romanesa: [soˈrin miˈhaj ɡrinˈde̯anu]; Caransebeș, Romania, 5 de desembre de 1973) és un polític romanès, membre del partit Partit Socialdemòcrata. El 4 de gener de 2017 va ser escollit com a nou Primer ministre de Romania. Va seguir en el càrrec de primer ministre fins al 21 de juny de 2017, dia en el qual va ser destituït del càrrec després de perdre una moció de censura proposada pel seu propi partit polític i originada arran de disputes internes amb Liviu Dragnea, el líder del partit.

## Referències

* ↑ «El president de Romania nomena primer ministre Sorin Grindeanu». Europa Press, 30-12-2016.
* ↑ «El primer ministro rumano cae en una moción de censura» (en castellà). El País, 21-06-2017. [Consulta: 21 juny 2017].
# Herbert Sharpe

Herbert Francis Sharpe (Halifax, 1 de març de 1861 - Kensington, 14 d'octubre de 1925) fou un compositor anglès.
Actuà com a concertista de piano a partir de 1882, i el 1884 fou nomenat professor del Royal College of Music, de Londres. Malgrat que la major part de la seva vida la consagrà al professorat, no deixà de cultivar la composició, per la que reunia dots especials.
Va escriure una òpera còmica entres actes, un Concert-obertura per a orquestra, peces per a un i dos pianos, per a flauta i piano, etc. a més de diversos cicles de cançons i obres corals i una excel·lent Pianoforte School, de text en alguns establiments d'ensenyança anglesos.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 9, pàg. 1282 (ISBN 84-239-4579-0)
# Pallissó

Un pallissó és un recipient semiesfèric, un cabàs petit, fet de fibra de cànem dins del qual es posava la massa de pa per tal que fermentés, adoptés la forma rodona i fos més fàcil traslladar-lo fins al forn.
El pallissó tant es podia trobar en els forns antics com també a les cuines de les cases de pagès. A les cuines hi havia una taula pastera on es pastava el pa. Un cop pastat, el pa es guardava dins dels pallissons perquè llevés i llavors si el mas tenia forn es posava a coure, si no en tenia es portava a coure als forns públics. On amb un marcador de pa es controlava a quina família pertanyia cada pa.
Avui en dia encaren els forners empren els pallissons. N'hi ha de diversos materials: Fusta, plàstic... en diverses grandàries i diferents formes: Ovalades, allargades, etc.

## Elaboració del pa

Per tal d'elaborar pa cal fer una pasta a partir d'aigua, farina, sal i llevat. Un cop feta la pasta, es pesa i es deixa reposar, fins que s'ha doblat o triplicat. Llavors s'amassa. El primer pas és funyir-la, és a dir, donar-li la forma. A continuació aquesta massa es posa sobre d'un telot o tros de roba i tot seguit dins d'un pallissó. Un cop el forn està calent, cal aguantar el telot, fer una sacsejada al pallissó, i posar la pasta sobre la pala d'enfornar. A sobre de la pala mateix, el forner, fa uns talls a la part superior de la pasta, per tal que el pa engrandeixi i no exploti. I llavors ja només cal anar col·locant dins del forn els pans intercalats, començant pels pans de dos quilos, després els d'un quilo, etc. Tan aviat com els pans s'han posat dins del forn, els pallissons s'ha d'anar apilant i penjant els telots, per tal d'eixugar-los, ja que queden humits a causa de la pasta de pa.

## Presència a museus

A l'Ecomuseu-Farinera de Castelló d'Empúries es conserven uns pallissons que havien pertangut al Forn de Ca la Flora, al carrer Oliva, núm. 29 de Figueres. Un emblemàtic establiment d'aquesta ciutat regentat pel flequer Aniceto Velaz i la seva esposa, Flora Sicart, des de 1951 fins a 1986. En aquest establiment tenien l'obrador per fer el pa. Però a més a més del pa també venien queviures, cereals i carbó, era un petit colmado. La família d'Anna Vèlaz i Sicart en feu donació a l'Ecomuseu-Farinera de Castelló d'Empúries, el mes de juliol de 2006.

## Bibliografia

* Jaume Fàbrega; Dalícies: a taula amb Salvador Dalí, Col·lecció El Cullerot, 28, Ed. Cossetània, 2004, pàg. 316-318
* Josep Miret i Mestre; Les sitges per emmagatzemar cereals. Algunes reflexions a Revista d'Arqueologia de Ponent, nº 15, 2005.
* Roser Bech Padrosa; Paraules en desús a l'Alt Empordà PDF; Treball de recerca 2n BAT B I.E.S Cendrassos
# Escut de la Serra d'Almos

L'escut oficial de la Serra d'Almos té el següent blasonament:
| « | Escut caironat: d'argent, un pollancre de sinople amb una serra d'or travessada sobre el tronc. | » |
Va ser aprovat el 24 de març de 2014 i publicat al DOGC el 3 d'abril del mateix any amb el número 6596. La serra i el pollancre són els senyals tradicionals del poble, que ja eren utilitzats fins ara en el segell de l'entitat municipal descentralitzada dependent de Tivissa. La serra, d'altra banda, és un senyal parlant que fa referència al nom de la localitat.
Com és norma en tots els escuts heràldics de les entitats municipals descentralitzades, aquest no va timbrat amb cap corona.

## Vegeu també

* Escuts oficials de les entitats municipals descentralitzades de Catalunya
* Escuts i banderes de la Ribera d'Ebre

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/706/2014, de 24 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic de l'Entitat Municipal Descentralitzada de la Serra d'Almos.» (pdf). DOGC núm. 6596. Generalitat de Catalunya, 03-04-2014. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2021. [Consulta: 11 abril 2014].
# Granic (fill d'Oceà)

Segons la mitologia grega, Granic (en grec antic Γρανικός), va ser un déu fluvial, fill d'Oceà i de Tetis, i germà de les Oceànides.
Va ser el pare de la nimfa Alexírroe.
Correspon al riu frigi Grànic que passa prop de Troia.
Un altre Granic (o potser el mateix) és el fundador de la ciutat frígia d'Adramite, prop de Troia. Amb l'arribada d'Hèracles a Frígia, Grànic li va oferir la seva filla Tebe per tal que s'hi casés. L'heroi, en honor de la jove, va fundar la ciutat de Tebe, a Mísia.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 219. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 102. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Max Schneider

Max Schneider (Eisleben, 20 de juliol de 1875 - Halle, 5 de maig de 1967) fou un director d'orquestra i musicòleg.
Estudià simultàniament en la Universitat i el Conservatori de Leipzig, amb Hugo Riemann i Hermann Kretzschmar i de 1897 a 1901 fou director d'orquestra de l'Òpera de Halle, però a partir d'aquesta època estudià de les ciències musicals sota la direcció de Kretzschmar, i el 1904 fou assistent de Michael Kopfermann, en la secció de música de la Biblioteca Reial i cap de la secció d'història de la música en la Universitat de Berlín. Des de 1913 és professor de la Reial Acadèmia de Música Eclesiàstica de la mateixa capital.
A més, d'un gran nombre d'articles en diaris i revistes, va publicar: Verzeichnis der bisher erschiennenen Literatur über J.S.Bach (1905); Verzeichnis der bis zum Jahre 1851 gedruckten Werke von J.S.Bach (1906); Thematisches Verzeichnis der musikalischen Werke der Familie Bach (1907), i Die alte Choralpassion in der Gegenwart.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1096 (ISBN 84 239-4554-5)
# Herichthys

Herichthys és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica i Centreamèrica.

## Taxonomia

* Herichthys bartoni (Bean, 1892)
* Herichthys carpintis (Jordan & Snyder, 1899)
* Herichthys cyanoguttatus (Baird & Girard, 1854)
* Herichthys deppii (Heckel, 1840)
* Herichthys labridens (Pellegrin, 1903)
* Herichthys minckleyi (Kornfield & Taylor, 1983)
* Herichthys pantostictus (Taylor & Miller, 1983)
* Herichthys pearsei (Hubbs, 1936)
* Herichthys steindachneri (Jordan & Snyder, 1899)
* Herichthys tamasopoensis (Artigas Azas, 1993)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Bean, T. H., 1892. Notes on fishes collected in Mexico by Prof. Alfredo Dugès, with descriptions of new species. Proceedings of the United States National Museum v. 15 (núm. 903): 283-287, Pl. 44.
* 1 2 Jordan, D. S. & Snyder, J. O., 1899. Notes on a collection of fishes from the rivers of Mexico, with description of twenty new species. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 19 (1899): 115-147.
* ↑ Baird, S. F. & Girard, C. F., 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 7: 24-29.
* ↑ Heckel, J. J., 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Annalen des Wiener Museums der Naturgeschichte v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ Pellegrin, J., 1903. Description de Cichlidés nouveax de la collection du Muséum. Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle (Série 1) v. 9 (núm. 3): 120-125.
* ↑ Kornfield, I. & Taylor, J. N., 1983. A new species of polymorphie fish Cichlasoma minckleyi, from Cuatro Ciénegas, Mexico (Teleostei: Cichlidae). Proceedings of the Biological Society of Washington v. 96 (núm. 2): 253-269.
* ↑ Taylor, J. N. & Miller, R. R., 1983. Cichlid fishes (genus Cichlasoma) of the Rio Panuco basin, eastern Mexico, with description of a new species. Occasional Papers of the Museum of Natural History University of Kansas Núm. 104: 1-24.
* ↑ Artigas Azas, J. M., 1993. Herichthys tamasopoensis n. sp., a new cichlid from México (Pisces, Cichlidae). The Cichlids Yearbook v. 3: 65-70.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-13 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E., 2000: The Cichlasoma story. Herichthys, the break-up. Tropical Fish Hobbyist v. 48 (núm. 11): 44-54.
# Escut de la Todolella

L'escut oficial de la Todolella té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'argent, una sageta de sable, somada d'un tudó, també de sable. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució del 9 de setembre de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques. Publicat en el DOGV núm. 4.347, de l'1 d'octubre de 2002.
Es tracta de l'escut tradicional de la Todolella, amb el tudó com a senyal parlant al·lusiu al nom del poble.
# Maktub

Maktub és una comèdia dramàtica espanyola protagonitzada per Diego Peretti, Aitana Sánchez Gijón, Goya Toledo, Andoni Hernández, Rosa Maria Sardà, Amparo Baró, Mariví Bilbao, Jorge García, Enrique Villén, Laura Natalia Esquivel, Oriol Tarrasón, Arón Piper, Sara Jiménez i Fátima Baeza. Escrita i dirigida pel debutant Paco Arango, estrenada el 16 de desembre de 2011.
La pel·lícula està inspirada en un jove de l'illa d'El Hierro (Canàries) de 15 anys, Antonio González Valerón, malalt de càncer. El tema principal de la Banda sonora original, "Nusetra playa eres tú", està escrita i interpretada pels dos millors amics d'Antonio, els raper Patricio Martín Díaz (El Crema) i Borja Jiménez Mérida (Bejotaeme), amb la cantant i actriu Laura Esquivel.

## Sinopsi

Manolo (Diego Peretti) està en plena crisi de la mitjana edat. El seu matrimoni amb Beatriz (Aitana Sánchez-Gijón) està a la vora del caos, la rutina del seu treball li resulta insuportable i la comunicació amb els seus dos fills i amb la vida mateixa és nefasta.
No obstant això, el destí li porta a creuar-se amb Antonio (Andoni Hernández), un noi canari de 15 anys malalt de càncer però amb una vitalitat molt contagiosa. A partir de llavors, la seva amistat amb ell, la seva mare (Goya Toledo), un divertit repartidor de menjar (Jorge García) i una extravagant infermera (Rosa Maria Sardà), entre d'altres, serà l'inici d'una infinitat de coincidències que canviaran la seva vida en un divertit i màgic conte de Nadal fascinant.
Maktub és una paraula que, en àrab, significa "estava escrit", i vol transmetre'ns que és "el destí" el que fixa i marca unes certes connexions amb la nostra vida, la nostra ànima i el Pla Diví.

## Repartiment

* Diego Peretti - Manolo
* Aitana Sánchez Gijón - Beatriz
* Goya Toledo - Mari Luz
* Amparo Baró - Merche
* Rosa Maria Sardà - Guadalupe
* Mariví Bilbao - Puri
* Enrique Villén - Raimundo
* Andoni Hernández - Antonio
* Laura Esquivel - Linda
* Jorge García - Carlos

## Premis i nominacions
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Receptor(s) | Resultat |
| Millor actriu secundària | Goya Toledo | Guanyadora |
| Director revelació | Paco Arango | Nominat |

### XXVI Premis Goya

| Categoria | Receptor(s) | Resultat |
| Millor actriu secundària | Goya Toledo | Nominada |
| Millor director novell | Paco Arango | Nominat |
| Millor cançó original | Jorge Pérez Quintero, Borja Jiménez Mérida i Patricio Marín Díaz | Nominats |

## Referències

* ↑ 'Maktub', buen rollo navideño del debutante Paco Arango, rtve.es
* ↑ Paco Arango debuta con 'Maktub', un cuento de Navidad, ABC, 13 de desembre de 2011
* ↑ Paco Arango, director de 'Maktub': "El personaje de Antonio es un homenaje a todos los niños con cáncer", Europa Press, 23 de febrer de 2012
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 2011». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 3 març 2019].
* ↑ Maktub al web dels Goya
# Polyipnus unispinus

Polyipnus unispinus és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Fa 3,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i bentopelàgic que viu entre 50 i 500 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: Indonèsia, Nova Caledònia, Nova Zelanda, Papua Nova Guinea i Taiwan.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Schultz, L. P., 1938. Review of the fishes of the genera Polyipnus and Argyropelecus (Family Sternoptichidae), with descriptions of three new species. Proceedings of the United States National Museum v. 86 (núm. 3047): 135-155.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Harold, A. S., 1994. A taxonomic revision of the sternoptychid genus Polyipnus (Teleostei: Stomiiformes) with an analysis of phylogenetic relationships. Bull. Mar. Sci. 54(2):428-534.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404-463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kailola, P.J., 1991. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. III. Gobiidae to Molidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea. 153 p.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Palmoliparis beckeri

Palmoliparis beckeri és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids i l'única del gènere Palmoliparis.

## Descripció

* Fa 42 cm de llargària màxima (normalment, en fa 29,6) i 1.080 g de pes.
* Nombre de vèrtebres: 57-58.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 200 i 800 m de fondària (normalment, entre 300 i 500).

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de les illes Kurils.

## Longevitat

La seua esperança de vida és de 8 anys.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Balushkin A. V., 1996. A new genus and species of liparid fish Palmoliparis beckeri from the northern Kurile Islands (Scorpaeniformes, Liparidae) with consideration of phylogeny of the family. Voprosy Ikhtiol. v. 36 (núm. 3). 293-299.
* ↑ Balushkin, A. V., 1996. A new genus and species of liparid fish Palmoliparis beckeri from the northern Kurile Islands (Scorpaeniformes, Liparidae) with consideration of phylogeny of the family. Voprosy Ikhtiologii v. 36 (núm. 3): 293-299.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Tokranov, A.M. i A.M. Orlov, 2003. Some biological characteristics of the rare, little-studied gloved snailfish Palmoliparis beckeri Balushkin, 1996 (Liparidae, Teleostei), in the Pacific off the Northern Kuril Islands Aqua, J. Ichthyol. Aquat. Biol. 7(2): 83-88.
* ↑ Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* ↑ Orlov, A.M., 1998. Demersal ichthyofauna of Pacific waters around the Kuril islands and Southeastern Kamchatka. Russ. J. Mar. Biol. 24(3):144-160.
* ↑ Tokranov, A.M. i A.M. Orlov, 2003.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Escut de la Torre de les Maçanes

L'escut de la Torre de les Maçanes és un símbol representatiu oficial de la Torre de les Maçanes, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Alacantí. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, partit. Al primer quarter, d'or, quatre pals de gules. Al segon quarter, de sinople, una torre d'or maçonada i aclarida de sable, amb dues cases d'or (maçanes) col·locades en pal. A l'entat en punta, en camp d'atzur, una flor de lis d'or. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut es va aprovar per Resolució de 3 de febrer de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.461, de 17 de març de 2003.
L'escut mostra les armes del Regne de València, en record de la seva condició de vila reial. La torre i les cases o maçanes són un senyal parlant referent al topònim de la localitat; la torre al·ludeix també a l'edifici almohade, símbol de la vila. La flor de lis fou un privilegi concedit per Felip V, quan el 1708 reedificà de nou la població després d'haver estat destruïda per les tropes austriacistes durant la guerra de Successió.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alacantí
* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 225 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 3 de febrer de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de la Torre de les Maçanes (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.461, 17-03-2003, pàg. 8.308-8.309 [Consulta: 28 març 2016].