OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisco Antonio Norberto Dos Santos Pinto

Francisco Antonio Norberto Dos Santos Pinto (Lisboa, 6 de juny, 1815 - idem. 30 de gener, 1860) fou músic portuguès del Romanticisme.
Va estudiar solfeig a la capella reial de Bemposta i el corn amb Justino José García, el mestre de banda de cavalleria reial. Als 15 anys, es va convertir en músic de la banda de cavalleria reial, als 17 anys, a la banda de guarda de la policia real, on va compondre la Marcha dos voluntariós da Carta, i als 18 primer corn a l'orquestra del Teatro Sān Carlos de Lisboa. Va rebre ensenyament en composició i orquestració de Manuel Joaquim Botelho (1833–38). El 1854 fou nomenat professor d'instruments de metall al Conservatori Nacional, i en 1857 director de l'orquestra al "Teatro Sãn Carlos" de Lisboa.
Va compondre música per les obres teatrals Adoraçāo do sol, Alfayeme de Santarem, Dois renegados, Templo de Salomāo, Alcaide de Faro, Martyres de Germania, A casa misteriosa, O diablo a quatro, Os portuguezes na India, Sete infantes de Lara, A reinha e a aventureira, música incidental a 33 obres de teatre, una Symphonia, obertures i moltes peces sagrades.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 1091. (ISBN 84-239-4544-8)
# Francisco García Fajer

Francisco Javier García Fajer (Nalda, Logronyo, 1731 – Saragossa 1809) fou un compositor aragonès.
A Roma on era conegut per lo Spagnoletto, va tenir una escola molt famosa de cant. D'aquesta en sortiren la cèlebre Catalina Gabrielli. Mestre de la Seu de Saragossa des del 1756, on va tenir diversos deixebles, entre ells Julián Prieto. Va escriure, entre altres obres religioses, un Invitatorio i unes Lecciones del Oficio de difuntos, que encara s'executaven durant la primera meitat del segle XX en aquell temple i en el Pilar.
A més, va compondre les òperes La finta schiava (Roma, 1754); Pompeo Magno in Armenia (Roma, 1755); La pupilla (1755), i Lo scultore deluso (Roma, 1756, així com l'oratori Tobia. Es distingí pels seus sentiments caritatius i morí de la pesta, que li encomanà un malalt que assistí.

## Referències

* Tom núm. 25 pàg. 799 de l'Enciclopèdia Espasa
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 47, pàg. 382 (ISBN 84-239-4547-2)
# Francisco Herranz

Francisco Herranz fou un vitraller espanyol del segle xvii, que visqué en la ciutat de Segòvia, en la catedral de la qual gaudí d'una ocupació aliena al seu art. Es dedicà a la pintura sobre vidre, escrivint sobre aquest assumpte un tractat amb fórmules i procediments que demostren el seu gran enginy i que es conserva en l'arxiu de la catedral, juntament amb l'escrit per Juan Danis sobre l'art de fer vitralls en color. Vers l'any 1680 pintà per aquella catedral 54 vidrieres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 27, pàg. 1259, ISBN 84 239-4527-8
# Francisco Londres Alfonso

Francisco Londres Alfonso fou un home de negocis i polític valencià. Durant els primers dies del règim del General Franco va exercir com a alcalde provisional dos dies. Durant l'etapa prèvia a la república, a la dictadura del General Primo de Rivera, va ser regidor i tinent d'alcalde de l'Ajuntament de València. També va ser membre del Banc de València i de la Comissió d'Incorporació Industrial i Mercantil núm. 3. Després de deixar de ser alcalde, continuà fins a finals de 1939 com a tinent d'alcalde i regidor d'El Palmar.

## Referències

* ↑ Montaner, Rafel. «Alcalde por una bandera» (en castellà), 01-04-2011. [Consulta: 7 gener 2022].
* ↑ Colomer Rubio, Juan Carlos. Gobernar la ciudad. Alcaldes y poder local en Valencia (1958-1979), p. 116. ISBN 9788491342199.
# Francisco Peres Gaya

Francisco Perès Gaya fou un compositor espanyol de principis del segle xix. Per les lletres dels vuit villancets que pel Nadal del 1816 s'imprimiren (Madrid, 1816), segons era llavors costum, se sap que en aquell any Perès era mestre de capella de la catedral d'Àvila. Les seves obres assoliren èxit, i es conserven a Àvila, i al convent de la Encarnación de Madrid.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 43, pàg. 635, ISBN 84-239-4543-X
* http://catalogo.bne.es/uhtbin/cgisirsi/PpoIe0dgg5/BNMADRID/235980123/18/X100/XAUTOR240/Per%C3%A8s+Gaya,+Francisco+ca.+1766-1850
* http://bdh-rd.bne.es/viewer.vm?id=0000169575&page=1
# Francisco Pérez Calafat

Francisco Pérez Calafat (Alzira, 14 d'octubre de 1951), conegut també com a Paco Pérez Calafat, és un ex-pilot de motociclisme valencià que destacà en competicions estatals a finals de la dècada de 1970 i començaments de la de 1980.
Pérez Calafat començà a competir a l'edat de 20 anys, debutant en una cursa a Xàtiva, Costera, el 1971. A partir de 1974, patrocinat per Avidesa, començà a destacar en tota mena de curses de velocitat i aviat fou un dels màxims aspirants al títol de campió d'Espanya en cilindrades altes, tot i que mai no el va aconseguir. Sí que guanyà, però, el campionat d'Espanya de resistència, concretament l'any 1977 amb Xavier Barba de company a bord d'una Montesa.
El seu germà, Agustín Pérez Calafat, fou també un destacat pilot de velocitat més o menys a la mateixa època, especialitzant-se en cilindrades petites.

## Referències

* 1 2 Alguersuari, Jaume (Director) «Solo Moto Stars. Paco Pérez Calafat» (en castellà). SOLO MOTO. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 117, 25-11-1977, p. 55.
# Francisco Secanilla

Francisco Secanilla (La Cerollera, Terol, 4 de maig de 1775 - Calahorra, La Rioja, 26 de desembre de 1832) fou un compositor aragonès.
Infant de cor en la Basílica del Pilar, de Saragossa, en acabar els seus estudis musicals, i ordenat sacerdot, el 1797 guanyà per oposició, la plaça de mestre de capella d'Alfaro, passant després amb el mateix càrrec a Calahorra, de la qual catedral en fou canonge.

## Obres

* Motets,
* Himnes,
* Villancets,
* un Pange lingua, a 7 veus i 2 cors,
* una Salve, a 4 veus amb orgue,
Deixà nombrosos treballs inèdits teòrics sobre harmonia i composició, els títols d'aquestes obres manuscrites són els següents:
* Teoría general de la formación de la harmonía, y en particular de la preparación y resolución de las disonancias,
* De los efectos de la música,
* Cuadro de los diferentes acordes,
* Método teórico y practico para componer música en el estilo moderno,
* Carácter de la música de iglesia,
* Tratado de las propiedades, de los modos, de las voces y de los instrumentos,
* Tratado de la decadència de la música,
* Opinión sobre el sistema de Guido d'Arezzo,
* Observaciones contra la Genephonia de Virués,
* Notas curiosas como adicciones á la escuela de música del padre Pablo Nassarre,

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1305 (ISBN 84-239-4554-5)
# Francisco Tejera

Francisco Tejera (Caracas, Veneçuela, 15 de desembre de 1840 - 1878) fou un compositor veneçolà, germà del poeta i escriptor Felipe Tejera (1846-1924) i del literat, polític i diplomàtic Miguel G. Tejera (1848-1902).
Figurà entre els millors professors i concertistes de piano de la seva ciutat natal, i fou, a més, inspirat compositor, com ho demostren les romances Nunca despertaré i Yo sola; valsos de saló; brillants variacions sobre motius d'òperes; fantasies, i altres moltes composicions.
També se li deu una Gramàtica musical, obre de mèrit, que fou aprovada per l'Institut de Belles Arts.
Finalment es distingí com a literat.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 59, pàg. 1485 (ISBN 84-239-4559-6)
# Francisco de Borja Téllez-Girón y Pimentel

Francisco de Borja Téllez-Girón y Pimentel (Madrid, 6 d'octubre 1786 - Pozuelo de Alarcon, 21 de maig, 1820), catorze comte d'Ureña, desè primer marquès de Peñafiel, senyor de la vila de Morón de la Frontera, Archidona, El Arahal, Olvera, Ortejicar, Cazalla de la Serra, Tiedra, Gumiel d'Izán a l'Inza, i Briones, comte de Fontanar, cambrer major del Rei, Notari major dels Regnes de Castella, comte-duc de Benavente, Béjar, Gandia, els Arcs, comte de Mayorga, Belacázar, marquès de Lombay, de Zahara, duca di Montacuto a Sardenya, primer tinent del Regiment de Reials Guàrdies d'Infanteria espanyola, tinent coronel del Regiment de Voluntaris de la Corona, cavaller de Calatrava (1796), Gran Creu de l'Ordre de Carles III, gentilhome de cambra amb exercici i servitud de Carles IV i Ferran VII), fou un noble espanyol.
Francisco Téllez-Girón era el setè fill de Pedro Téllez-Girón (1756–1807) i va ser el 10è duc d'Osuna des de 1807. Es va casar el 1802 amb la comtessa Marie Françoise Philippine Beaufort-Spontin (1785–1830), filla de Frederic August Alexandre, duc de Beaufort-Spontin i de la seva esposa Leopoldina Álvarez de Toledo (1760–1792), que al seu torn era filla de Pedro de Alcántara Álvarez de Toledo y Silva, 12è duc de l'Infantado. El seu fill, l'XI duc, Pedro de Álcantara va néixer el 1810, però va morir el 1844 sense descendència.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 418. (ISBN 84-239-4535-9)
# Francisco de Toral

Francisco de Toral (segle XVI - Mérida, 20 d'abril de 1571)(Orde de Frares Menors), va ser un missioner franciscà a Nova Espanya i el primer bisbe de Yucatán.
Va prendre l'hàbit franciscà a la província d'Andalusia i va ser missioner a Polònia, la llengua del qual va aprendre a la perfecció, escrivint-hi un Art i un Vocabulari, així com diversos tractats i sermons. Feia l'any 1542 es va traslladar a Mèxic, fent després un viatge a Espanya per tornar amb més de 30 religiosos.
En 1559 va ser electe provincial i poc després bisbe de Yucatán 8el segon que va haver-hi), prenent possessió el 15 d'agost de 1562. Al principi va tenir algunes dificultats amb els religiosos de la seva pròpia Ordre i especialment amb Fra Diego de Landa, que li va succeir en el bisbat.
Va assistir al segon Concili provincial de Mèxic i va renunciar diverses vegades a la seva dignitat per retirar-se a un convent, però no li va ser acceptada la renúncia.

## Referències

* ↑ Eubel, Konrad (1923). HIERARCHIA CATHOLICA MEDII ET RECENTIORIS AEVI Vol III (second edición). Münster: Libreria Regensbergiana. pp. 338. (en llatí)
* ↑ Cheney, David M. «Bishop Francisco del Toral, O.F.M.». Catholic-Hierarchy.org. Consultat el 25 de març, 2018

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 62, pàg. 929. (ISBN 84-239-4562-6)
# Jan Josef Rösler

Jan Josef Rösler (Banská Štiavnica, 22 d'agost de 1771 - Praga, 28 de gener de 1813) fou un compositor, mestre de capella i pianista bohèmi.
La seva instrucció musical fou a base de llegir llibres teòrics i a l'estudi de les particions dels mestres clàssics. Va ser director d'orquestra en la troupe d'òpera dirigida per Guardasoni, des de 1795, i com a tal va recórrer tota l'Alemanya Meridional durant uns deu anys. La seva delicada salut li impedí continuar a seva carrera artística, morint sent encara molt jove. A Viena donà lliçons d'harmonia i contrapunt, tenint entre d'altres alumnes al bohèmi Anton Bayer.
Va compondre 10 òperes, entre elles:
* Le due burle en 2 actes (1808) dedicada al príncep Lobkowitz; Elisene, Prinzessin von Bulgarien (1807); La sorpresa, La pastorella degli Alpi; Die Felsen bei Arona o Clementina, estrenada el 20 de novembre de (1809); El matrimoni de Jason, estrenada el desembre de (1810); Assassino per vendetta. 3 actes, estrenada el 26 de desembre de (1808); etc., dues pantomimes, quatre cantates, una d'elles a la mort de Mozart, i diverses altres composicions com:
* Concertino for Flute and Oboe (1804);
* Notturno in E-flat major;
* Offertorium in D major (1798);
* Partitta No.1 in C major (1793);
* Partitta No.2 in E-flat major (1793);
* Partitta No.3 in E-flat major (1793);
* Partitta No.4 in B-flat major (1793;
* Piano Concerto in D major, 3 mov. (1802);
* Piano Concerto No.2 in E-flat major, 3 mov. (1803);
* Serenata in B-flat major, 5 mov. (1798);
* Sinfonia in A major escrita per l'òpera La Pastorella delle Alpi.
* Sinfonia in C major della Opera La Forza del'amore;
* Sinfonia in C major, mov. (1805);
* Sinfonia in D major, 4 mov, (1805);
* Sinfonia in E-flat major, 4, mov. (1805);
* 3 String Quartets, Op.6 (1790 ?).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 51, pàg. 1350 (ISBN 84 239-4551-0)
* https://imslp.org/wiki/Category:Rösler%2C_Johann_Josef
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 1297 (ISBN 84-239-4507-3)
# Janusz Sent

Janusz Sent, nascut Janusz Michał Salamon (4 de gener de 1936, Świętochłowice - 10 de desembre de 2018,Wołomin) fou un compositor, pianista i arranjador polonès.

## Biografia

Es va graduar a l'escola secundària de música de Varsòvia, a la classe de piano. Posteriorment, es va graduat al departament de teoria i composició de l'Escola Superior de Música de l'Estat a Varsòvia, a la classe de Tadeusz Szeligowski. Va debutar el 1956 com a pianista i acompanyant a la retransmissió de ràdio Muzyka i Aktualności.També va acompanyar els intèrprets dels cabarets de la capital „U Lopka”, „U Kierdziołka” i „Karuzela Warszawska“, així com al programa de ràdio Podwieczorek przy mikrofonie.Va ser director musical als teatres „Komedia” (1955–1957) i "Buffo" (el 1957–1960) de la ciutat de Varsòvia. Va actuar al duet de piano amb Wiktor Osiecki i com a acompanyant, entre d'altres amb Iga Cembrzyńska, Stefania Górska, Loda Halama, Bohdan Łazuka, Wojciech Młynarski, Jerzy Połomski, Sława Przybylska, Irena Santor, Ludwik Sempoliński, Hanna Skarżanka, Violetta Villas i Mieczysław Wojnick
És enterrat al Cementiri Militar de Powązki

## Premis i distincions

* Guanyador del primer premi en la categoria de cançons de cabaret al Festival nacional de la cançó polonesa a Opole del 1966 per la cançó Och, ty w życiu
* Premi MKiS al Festival de la cançó polonesa d'Opole del 1967 per la cançó Jesteśmy na wczasach
* Menció honorífica al Festiwal Piosenki Żołnierskiej del 1974
* 1r premi al concurs Hawana ’78 per la cançó Widziałam ja orła
* 2n premi al Festival de la cançó polonesa d'Opole per la cançó Inna

## Referències

* ↑ «Wyszukiwarka cmentarna --- Warszawskie cmentarze» (en polonès). www.cmentarzekomunalne.com.pl. [Consulta: 17 desembre 2018].
* ↑ «KPPG - Katalog Polskich Płyt Gramofonowych» (en polonès). www.kppg.waw.pl. [Consulta: 17 desembre 2018].
* 1 2 (polonès) Janusz Sent a la base de dades FilmPolski.pl
* ↑ «Zmarł Janusz Sent – pianista, aranżer, akompaniator Młynarskiego, Villas, Santor» (en polonès). onet.pl, 10-12-2018. [Consulta: 10 desembre 2018].
* ↑ En català, "Música i notícies"
* ↑ En català, "El berenar al micròfon"
* ↑ «Sent, Janusz» (en polonès). bibliotekapiosenki.pl. [Consulta: 10 agost 2018].
* ↑ «Wyszukiwarka cmentarna --- Warszawskie cmentarze» (en polonès). www.cmentarzekomunalne.com.pl. [Consulta: 17 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Concert per a piano núm. 2 a YouTube
# Jaume Bertran i Estapé

Jaume Bertran i Estapé (el Masnou, 19 d'abril de 1860 - el Masnou, 27 de gener de 1946) fou un capità de vaixell de la marina mercant i cronista català.
Fill de Pau Bertran i Maristany, capità de vaixell, i de Dolors Estapé. Tingué el bergantí “Amalia” com a vaixell familiar, en el qual va desenvolupar la seva carrera, en companyia del seu pare, Pau Bertran i Maristany, el seu oncle, Grau Bertran i Maristany, i el seu cosí germà, Grau Bertran Estapé (tots capitans de cal Gerro). Després també fou oficial primer de la secretaria de l'Ajuntament del Masnou, jutge de pau i cronista de la vila. Molt compromés amb les entitats de la vila, fou soci fundador de la Casa Benèfica i secretari de la junta general del Casino del Masnou.
El 1890 es va casar amb Francesca Collell i Truch, de can Bargilet, (el Masnou, 14 de maig de 1870 - el Masnou, 1903) i tingueren quatre fills: Pau, Jaume, Francesca i Josep. Va néixer al carrer de Sant Felip, 1 (actual 21) però quan es va casar va anar a viure a can Bargilet, al costat de ca l'Indià. El 1954, l'Ajuntament acordà posar el seu nom a la plaça on vivia (plaça de Jaume Bertran) i que fins aleshores s'havia anomenat "plaça de Can Ramon" o popularment "plaça de ca n'Emilio dels Ous".
Com a cronista local va escriure els següents llibres:
* El crimen de Masnou (1908)
* La inundación de Masnou (1909)
* Masnou - Homenatge al rei Amadeo I (1922)

## Referències

* ↑ Bertran Gurri, Josep Ignasi «Bústia Oberta - Aclariment». Butlletí Gent del Masnou, 3a. època núm. 238, 2-2007, pàg. 7-9 [Consulta: 20 setembre 2016].
* ↑ Toran, Rosa. Historia contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou. Arxiu Municipal, 2017, p. 552. ISBN 978-84-697-2290-9.
# Jaume Pi i Sunyer

Jaume Pi i Sunyer (Roses, Alt Empordà, 5 de gener de 1851 - ibídem, 16 d'abril de 1897) fou un metge català.

## Biografia

Fou pare d'August Pi i Sunyer, Carles Pi i Sunyer, Santiago Pi i Sunyer i Maria Pi i Sunyer. Pel fet d'estar casat amb la seva cosina Carolina Sunyer i Quintana, empordanesa com ell, tant el pare com els seus fills portaren els mateixos cognoms Pi i Sunyer. El seu sogre fou el seu oncle, metge i polític de renom, Francesc Sunyer i Capdevila.
Estudià a Figueres a l'IES Ramon Muntaner. Es llicencià en medicina a la Universitat de Barcelona i s'especialitzà a la Universitat de Madrid el 1874. Un cop llicenciat tornà a Barcelona, i va començar la seva carrera mèdica a l'Hospital de la Santa Creu. El 1883 fou nomenat professor clínic de la facultat de Medicina i catedràtic de patologia general de la Universitat de Barcelona, on va voler donar un impuls decisiu a l'ensenyament clínic, que desenvoluparien més tard els seus fills.
Era molt amic de Ramon Turró i Darder, qui va deixar el periodisme que exercia a Madrid quan el va nomenar ajudant seu de càtedra, per tal que desenvolupés la investigació científica de laboratori. Fou membre de la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona i formà part del comitè de redacció de La Gaceta Médica Catalana, on va publicar la major part del seu treball.
Va morir a Roses el 16 d'abril de 1897.

## Obres

* Doctrina moderna del edema (1886)
* Problema actual de la Patología (1896)

## Referències

* ↑ «Esquela». La Vanguardia, 18-04-1897, pàg. 1.

## Bibliografia

* Jacint Corbella i Corbella: La medicina de l'Empordà: la nissaga dels Pi-Sunyer, de Roses. Dins Gimbernat núm. 48, 2007, p 221-226]

## Enllaços externs

* Jaume Pi i Sunyer a Galeria de Metges Catalans del COMB
# Javichthys kailolae

Javichthys kailolae és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima tropical que viu entre 62-68 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Java (Indonèsia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Hardy G. S., 1985. A new genus and species of pufferfish (Tetraodontidae) from Java. Bull. Mar. Sci. v. 36 (núm. 1). 145-149.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Hardy, G. S., 1985. A new genus and species of pufferfish (Tetraodontidae) from Java. Bull. Mar. Sci. v. 36 (núm. 1): 145-149.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Jean-Baptiste Dugué

Jean-Baptiste Dugué (Versalles, 14 de setembre de 1727 - 1797), nascut Jean-Baptiste François Guilleminot Du Gué, fou un mestre de capella francès, del segle xviii.
Desenvolupà la seva professió a l'església de Saint-Germain-l'Auxerrois (1767) i a la catedral de Notre-Dame de París.
Va compondre moltes misses i motets, que es conserven en la biblioteca de la catedral parisenca.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2.ª part, pàg. 2406. (ISBN 84-239-4581-2)
# Jean-François-Joseph Janssens

Jean-François-Joseph Janssens (Anvers, 29 de gener de 1801 - idm. 2 de febrer de 1835) fou un magistrat i compositor belga.
Fill de músic, va rebre les primeres lliçons del seu pare i després continuà els seus estudis musicals a París, amb el mestre Jean-François Lesueur, i on, a més, va estudiar Dret, i el 1826 fou nomenat notari d'Hoboken (districte d'Anvers), traslladant-se el 1831 a Anvers.
En ser assetjada aquella ciutat, es refugià a Colònia, i en un incendi ocorregut en l'hotel en que s'hostatjava es cremaren tots els seus manuscrits i efectes el que li produí tal disgust que va perdre la raó.
Les seves obres principals són cinc Misses a 4 veus i orquestra;, dues simfonies, un Te Deum; motets, salms, himnes, cantates; les òperes còmiques Le père rival i La jolie fiancée, romances, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 2468. (ISBN 84-239-4582-0)
# Jean-François Dubugrarre

Jean-François Dubugrarre fou un organista francès del segle xviii autor d'un Méthode plus courte et plus facile que l'ancienne pour l'accompaggnement du clavecin (París, 1754) i d’Etrennes à la jeunesse où l'on détaille les principes de la musique (1760).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part pàg. 2320 ISBN 84-239-4581-2
* Treballs per o sobre Jean-François Dubugrarre en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Gymnallabes alvarezi

Gymnallabes alvarezi és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 41,3 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 92-105.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Kie i conca del riu Woleu.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther A., 1867. New fishes from the Gabon and Gold Coast. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 3) v. 20 (núm. 116). 110-117.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Devaere, S., Adriaens, D. & Verraes, W., 2007. Survey of the anguilliform Clariidae (Teleostei, Siluriformes) of Gabon and Republic of Congo, with description of two new species and key to the African clariid genera. Belgian Journal of Zoology, 137: 99–109.
# Cindy Sherman

Cindy Sherman (anglès: Cynthia Morris Sherman) (Glen Ridge, 19 de gener de 1954) és una fotògrafa i directora de cinema nord-americana.
Des de principis de la dècada de 1970, Cindy Sherman ha treballat en una sèrie de fotografies escenificades en què va alternant diferents papers i personatges, en molts casos associats amb narratives de ficció. Sherman ha mostrat sempre un punt de vista definit i intencionat, més que la majoria d'artistes joves de la seva època. Cada fase de la seva obra s'esdevé a partir de l'anterior, amb una lògica implacable. Crida especialment l'atenció la determinació amb la qual va traçar el seu propi camí quan encara era estudiant.
Des del principi, les seves idees i tècniques van combinar elements narratius i conceptuals amb una visió fílmica i de performance. L'obra primerenca de Sherman pot dividir-se en tres fases. En la primera, es va centrar en la cara i va aprendre a explorar el seu ampli potencial expressiu mitjançant el maquillatge i la mímica, com a Untitled (ABCDE) (Sense títol [ABCDE], 1975). En la segona, es va dedicar a retallar imatges fotogràfiques de figures específiques. Sherman va utilitzar aquest mètode per retallar els seus personatges com a «nines» en paper fotogràfic, per exemple a Untitled (Murder Mystery People) (Sense títol, [Sospitosos d'assassinat], 1976/2000). En aquesta sèrie explica una ficció hollywoodiana a l'estil d'Agatha Christie amb els seus típics personatges, tots 17 representats per l'artista, que és també qui fa les fotografies. En la tercera fase, Sherman va produir estudis sociològics: la fotografia Untitled (Doctor and Nurse) (Sense títol, [doctor i infermera], 1980), mostra una infermera, en una actitud gairebé d'adoració, davant un metge.

## Vegeu també

* Untitled núm. 91

## Referències

* ↑ «Cindy Sherman». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «FEMINISMES! Exposicions». CCCB, 2019. [Consulta: 20 desembre 2019].