OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Torrelles de Foix

L'escut oficial de Torrelles de Foix té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, 2 torres de sable obertes acostades sobremuntades de 3 estrelles d'argent malordenades. Per timbre, una corona de marquès.

## Història

Va ser aprovat el 15 de setembre de 1992 i publicat al DOGC el 25 del mateix mes amb el número 1649.
Les dues torres són el senyal parlant tradicional referent al nom de la població; els tres estels són igualment un senyal tradicional. El castell local va esdevenir la seu del marquesat de Foix l'any 1711, cosa que es reflecteix en el coronament de l'escut.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 15 de setembre de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Torrelles de Foix.» (pdf). DOGC núm. 1649. Generalitat de Catalunya, 25-09-1992. [Consulta: 19 març 2013].
# Escut de Vallfogona de Ripollès

L'escut oficial de Vallfogona de Ripollès té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, una vall de sinople sobremuntada i carregada de 3 pinyes de l'un a l'altre. Per timbre, una corona de comte.

## Història

Va ser aprovat el 10 d'abril de 1991 i publicat al DOGC el 24 del mateix mes amb el número 1434.
El castell local va pertànyer a la baronia de Milany, més endavant anomenada baronia de Vallfogona quan els Milany es van traslladar a la vila; als seus successors, els Pinós, se'ls va concedir el títol de comtes de Vallfogona (per això l'escut porta la corona de comte). A l'escut hi apareixen també les armes parlants dels Pinós, les pinyes, i la vall de Vallfogona.

## Vegeu també

* Bandera de Vallfogona de Ripollès
* Escuts i banderes del Ripollès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Vallfogona de Ripollès.» ( PDF). DOGC núm. 1434. Generalitat de Catalunya, 24-04-1991. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Vallromanes

L'escut oficial de Vallromanes té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, una vall d'or amb 4 pals de gules sobremuntada d'una mola de molí de gules ressaltant sobre una creu de sant Vicenç d'or. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 16 de juny de 1983 i publicat al DOGC el 27 de juliol del mateix any amb el número 348.
El sautor i la mola són els atributs de sant Vicenç màrtir, patró del poble. Una vall (senyal parlant relatiu al nom del municipi) separa el cap dels quatre pals de l'escut de Catalunya, que recorden que Vallromanes va pertànyer fins a 1934 a Montornès del Vallès, localitat que estava sota la jurisdicció de la Corona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «DECRET 285/1983, de 16 de juny, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Vallromanes per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 348. Generalitat de Catalunya, 27-07-1983. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Vila-sacra

L'escut oficial de Vila-sacra té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un castell de sable obert acostat de 2 rodes d'or. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 5 de juliol de 1994 i publicat al DOGC el 20 de juliol del mateix any amb el número 1923.
S'hi representa el castell del poble (segle xi), que va pertànyer als Cruïlles. Els monjos de Sant Pere de Rodes el van comprar el 1240, i aquest monestir hi és simbolitzat per les dues rodes.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 5 de juliol de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vila-sacra.» ( PDF). DOGC núm. 1923. Generalitat de Catalunya, 20-07-1994. [Consulta: 28 juny 2010].
# Escut de Viladamat

L'escut oficial de Viladamat té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una torre d'argent oberta sobremuntada de 2 claus passades en sautor amb les dents a dalt i mirant cap enfora, la d'or en banda per damunt de la d'argent en barra, i acostada de 2 rodes d'or, una a cada flanc. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 15 de març de 1984 i publicat al DOGC el 23 de maig del mateix any amb el número 436.
Viladamat, poble voltat de muralles, tradicionalment ha tingut una torre (o un castell) a l'escut. Estava situat al comtat d'Empúries, i fins al 1621 va pertànyer al monestir de Sant Pere de Rodes, representat aquí per les seves armes parlants: les claus de sant Pere i dues rodes.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «DECRET 108/1984, de 15 de març, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Viladamat per adoptar el seu escut heràldic municipal.» ( PDF). DOGC núm. 436. Generalitat de Catalunya, 23-05-1984. [Consulta: 28 juny 2010].
# Escut de Viladecavalls

L'escut oficial de Viladecavalls té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, tres cavalls, d'argent, sallents i malordenats. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 12 de gener de 1984 i publicat al DOGC el 22 de febrer del mateix any amb el número 409.
Els tres cavalls són un senyal parlant al·lusiu al nom del poble.

## Referències

* ↑ «DECRET 17/1984, de 12 de gener, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Viladecavalls per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 409. Generalitat de Catalunya, 22-02-1984. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Occidental
# Escut de Vilajuïga

L'escut oficial de Vilajuïga té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, un castell d'argent tancat de sable sobremuntat de 2 banderes faixades d'or i de gules amb les astes d'or passades en sautor. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 26 d'octubre de 1992 i publicat al DOGC el 4 de novembre del mateix any amb el número 1665.
S'hi veu el castell de Quermançó, situat dins el municipi, i dues banderes encreuades carregades amb les armes d'Empúries (faixat d'or i de gules), ja que el poble pertanyia a aquest comtat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 26 d'octubre de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vilajuïga.» ( PDF). DOGC núm. 1665. Generalitat de Catalunya, 04-11-1992. [Consulta: 28 juny 2010].
# Escut de Vilalba Sasserra

L'escut oficial de Vilalba Sasserra té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, una serra de sinople i una guineu de sable passant posades en pal. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 25 d'octubre de 1984 i publicat al DOGC el 7 de desembre del mateix any amb el número 492.
Armes parlants: la guineu es refereix a l'antic nom del poble fins al segle xv, Vulpelleres (derivat del llatí "vulpes", guineu), i la serra fa referència al nom modern, tot i que Sasserra en realitat al·ludeix a una cadena de muntanyes: el poble està situat a la banda nord de la serra del Corredor. L'esmalt d'argent també és al·lusiu al nom del municipi: Vilalba significa "vila blanca".

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «DECRET 350/1984, de 25 d'octubre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Vilalba Sasserra per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 492. Generalitat de Catalunya, 07-12-1984. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Vilassar de Mar

L'escut oficial de Vilassar de Mar té el següent blasonament:
    Escut caironat partit: 1r d'argent, tres torres obertes de gules sobre un peu d'atzur amb una barca de vela llatina d'argent; 2n d'or, quatre pals de gules. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 9 de setembre del 2009 i publicat al DOGC número. 5475 de l'1 d'octubre del mateix any; l'expedient d'adopció de l'escut municipal havia estat iniciat per l'Ajuntament el 27 d'abril del 2006.
Les tres torres sobre el mar, que al·ludeixen a les torres de defensa tradicionals de la vila, ja apareixien a l'escut utilitzat des del 1893, en què es representava també el Montcabrer somat d'una petita creu. També eren presents a l'escut tradicional la barca, que recorda el passat mariner de la localitat, dedicada a la construcció de vaixells de vela, i els quatre pals, que fan referència a la seva antiga adscripció a la batllia reial de Sant Genís de Vilassar.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Maresme

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2618/2009, de 9 de setembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vilassar de Mar.». DOGC núm. 5475. Generalitat de Catalunya, 01-10-2009. [Consulta: 1r octubre 2009].

## Bibliografia

* Bas Macià, Damià «Els escuts municipals». Singladures [Vilassar de Mar], núm. 3, 12-1986, p. 3.
* Bas Macià, Damià «Encara més heràldica municipal». Singladures [Vilassar de Mar], núm. 5, 12-1987, p. 4.
# Escut de Vilaür

L'escut oficial de Vilaür té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una vila d'or sobremuntada de 3 còdols d'or malordenats. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 26 de març de 1991 i publicat al DOGC el 15 d'abril del mateix any amb el número 1430.
La vila emmurallada és un senyal parlant al·lusiu al nom del poble. Els tres còdols del capdamunt són l'atribut de sant Esteve, patró de la localitat, ja que aquest protomàrtir fou mort per lapidació.

## Vegeu també

* Bandera de Vilaür
* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Vilaür.» ( PDF). DOGC núm. 1430. Generalitat de Catalunya, 15-04-1991. [Consulta: 28 juny 2010].
# Escut de Vistabella del Maestrat

L'escut de Vistabella del Maestrat és el símbol representatiu oficial de Vistabella del Maestrat, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Alt Maestrat. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'atzur, torre d'or de tres cossos decreixents sobre quatre besants d'or, i superada d'un altre, acostada de dues creus de Montesa, antiga i moderna. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut va ser aprovat per Resolució de 27 de desembre de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.939, de 4 de febrer de 2005.
Es tracta de l'escut tradicional de la vila, que ja apareix a la llinda de la porta de l'Ajuntament, amb data de 1559. La torre faria al·lusió a l'antic castell de la localitat, d'origen àrab, del qual queden actualment unes poques restes. Les creus recorden l'orde de Montesa, que van ostentar el senyoriu en obtindre-lo per la dissolució de l'orde del Temple (1312) i fins l'abolició dels senyorius al segle xix. De fet, Vistabella va quedar despoblada el 1381 i va obtenir nova carta de poblament el 1382 del mestre de Montesa.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* ↑ «Resolució de 27 de desembre de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Vistabella del Maestrazgo (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.939, 04-02-2005, pàg. 3.745-3.746 [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ Fernández Núñez, José María. Eduard Fabregat. Vistabella histórica (en castellà), 2006. ISBN 84.7417-078-X. Arxivat 2016-04-15 a Wayback Machine.
# Escut de Xelva

L'escut de Xelva és un símbol representatiu oficial de Xelva, municipi del País Valencià, a la comarca dels Serrans. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. Sobre camp d'atzur, un castell amb dues torres d'or, somades amb dos àngels del mateix metall, que en una mà porten un feix de blat i sostenen enmig un escut també d'or, amb una creu, una falç i un aladre de sable. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut va ser rehabilitat per Resolució de 15 de desembre de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada al DOGV núm. 4.922, de 12 de gener de 2005.
Es tracta de l'escut d'ús immemorial utilitzat tradicionalment per la vila, tal com ho testimonia el baix relleu renaixentista esculpit al frontó de l'antic Ajuntament.
Hi figuren l'antic castell de Xelva en representació de la vila i motius religiosos i agrícoles.
Aquest escut va substituir l'aprovat el 1965 pel Decret 183/1965, de 28 de gener, publicat al BOE núm. 34, del 2 de febrer del mateix any, i que tenia el següent blasonament:
| « | Escut truncat. Al primer, les armes dels vescomtes de Xelva. Al segon, d'atzur, una dalla d'argent. Per timbre, una corona de vescomte. | » |

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià
* Escuts i banderes dels Serrans

## Referències

* 1 2 «Resolució de 15 de desembre de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual es rehabilita l'escut de l'Ajuntament de Chelva (València)». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.922, 12-01-2004, pàg. 1.032-1.033 [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ Descripció i imatge de l'escut de Xelva de 1965 a la revista Hidalguía núm. 81 (1967)
* ↑ Imatge de l'escut tradicional de Xelva Arxivat 2004-12-25 a Wayback Machine. allotjada al web del Centre Excursionista de Xelva Arxivat 2019-05-23 a Wayback Machine.
* ↑ Imatge de l'antiga Casa de la Vila de Xelva allotjada a Commons.
* ↑ «Decreto 183/1965, de 28 de enero, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Chelva, de la provincia de Valencia, para rehabilitar su escudo heráldico municipal». Butlletí Oficial de l'Estat, 34, 09-02-1965, pàg. 2.130 [Consulta: 9 març 2016].
# Escut de l'Armentera

L'escut oficial de l'Armentera té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una espasa d'or (pal). Per timbre una corona mural de vila.
Va ser aprovat el 28 d'octubre de 1999 i publicat al DOGC el 26 de novembre del mateix any amb el número 3024. L'espasa és l'atribut de sant Martí, a qui està dedicada l'església de la vila.

## Bandera

La bandera oficial de l'Armentera (Alt Empordà) té la següent descripció: Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color verd fosc, amb l'espasa vertical de l'escut groga, d'amplària 5/27 de la del drap, en el travesser, i d'alçària 15/18 de la del mateix drap, al centre. Va ser aprovada en el ple de l'ajuntament del 4 d'abril de 2000, i publicat en el DOGC el 27 de desembre de 2000.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 28 d'octubre de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de l'Armentera.» (pdf). DOGC núm. 3024. Generalitat de Catalunya, 26-11-1999. [Consulta: 7 juny 2009].
* ↑ «RESOLUCIÓ de 27 de novembre de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de l'Armentera.» (HTML). DOGC num 3292, 27-11-2000. [Consulta: 26 juny 2010].
# Escut de l'Atzúbia

L'escut de l'Atzúbia és un símbol representatiu oficial de l'Atzúbia, municipi del País Valencià, a la comarca de la Marina Alta. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp de sinople, una torre d'or, maçonada, aclarida i terrassada de sable, somada per una àguila de sable, en actitud de volar. Per timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 31 de maig de 1999, del conseller de Presidència, publicada en el DOGV núm. 3.549, de 29 de juliol de 1999.
Es tracta de l'escut que tradicionalment ha usat el poble de l'Atzúbia.
A l'Arxiu Històric Nacional es conserven les empremtes d'un segell en tinta de l'Alcaldia de l'Atzúbia de 1876 on ja hi apareixen tots aquests elements.
* Segell de l'Alcaldia (AHN, 1876).

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* ↑ «Resolució de 31 de maig de 1999, del Conseller de Presidència, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament d'Adsubia (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3.549, 29-07-1999, pàg. 695 [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 28 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sellos de la Alcaldía Constitucional de Adsubia (Alicante)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 25 octubre 2020].
# Escut de la Casa Abadia de Vilafamés

L'Escut heràldic de la Casa Abadia de Vilafamés, a la comarca de la Plana Alta, és un escut catalogat com Bé d'Interès Cultural segons consta en l'ANNEX II Béns d'interès cultural compresos en el conjunt històric, del Decret 80/2005, de 22 d'abril, pel qual es declara Bé d'Interès Cultural el Conjunt Històric de Vilafamés; amb codi 12.05.128-0001 de la Generalitat valenciana, i anotació ministerial RI-51-0011562, i data d'anotació febrer de 2006.
La casa Abadia va ser adquirida per la Diputació Provincial de Castelló per poder utilitzar-la en l'ampliació del Museu d'Art Contemporani de Vilafamés. Això va motivar que l'Ajuntament, propietari de l'edifici, donés un habitatge al sacerdot del poble.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=4368. Data de consulta: 14 gener 2025.
* ↑ Decreto 80/2005 «BOE» núm. 202, de 24 d'agost del 2005, pàgines 29459 a 29464 (6 pàgs.)(en castellà) Consulta 23 de novembre del 2016
* ↑ Fitxa BIC. Generalitat Valenciana. Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport Consulta 23 de novembre del 2016
* ↑ EL MUSEO DE VILAFAMÉS SE AMPLIARÁ El Periódico Mediterráneo 14 de junio de 2005 Consulta 23 de novembre del 2016
* ↑ Diputación adquiere la Casa Abadía de Vilafamés para ampliar el museo Levante, El Mercantil Valenciano.com 14 de junio de 2005 Consulta 23 de novembre del 2016
# Escut de la Febró

L'escut oficial de la Febró té el següent blasonament:
Escut caironat: d'argent, un pi fruitat de sinople. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 14 de maig del 2008 i publicat al DOGC el 28 de maig del mateix any.
El pi és el senyal tradicional del municipi, usat en els segells de l'Ajuntament des del 1845. És un arbre característic d'aquesta zona de les muntanyes de Prades.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1560/2008, de 14 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Febró.». DOGC núm. 5140. Generalitat de Catalunya, 28-05-2008. [Consulta: 16 desembre 2011].
# Escut de la Granada

L'escut oficial de la Granada té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, una magrana tijada i fullada de sinople oberta de gules. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 23 d'agost de 1993 i publicat al DOGC el 6 de setembre del mateix any amb el número 1793.
La magrana oberta és el senyal parlant tradicional del poble, en al·lusió a la seva etimologia: el nom de la Granada prové del llatí granata, en el sentit de 'granada, plena de gra, fèrtil'.
* ↑ «RESOLUCIÓ de 23 d'agost de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Granada.» (pdf). DOGC núm. 1793. Generalitat de Catalunya, 06-09-1993. [Consulta: 21 juny 2010].
# Escut de la Granja d'Escarp

L'escut oficial de la Granja d'Escarp té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una granja d'or oberta sobremuntada d'una petxina d'argent i acostada de 4 besants d'or en pal a cada costat. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat oficialment el 24 de juliol de 2001 i publicat al DOGC el 9 d'agost del mateix any amb el número 3449.
La granja és un senyal parlant referent al nom del poble. La localitat va néixer com a granja dels monjos del monestir d'Escarp (fundat el 1213), que al segle xiv va passar a la família Montcada, marquesos d'Aitona. Les armes dels Montcada són els vuit besants d'or sobre camper de gules, col·locats en dos pals a banda i banda de la granja. La petxina del capdamunt és l'atribut de sant Jaume, patró del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 24 de juliol de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Granja d'Escarp.» (pdf). DOGC núm. 3449. Generalitat de Catalunya, 09-08-2001. [Consulta: 2 maig 2012].
# Escut de la Mata

L'escut oficial de la Mata té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, truncat. Al primer quarter, en camp d'argent, un escussó en losange, amb quatre pals de gules en camp d'or, dins d'una corona de llorer de sinople. Al segon quarter, en camp d'or, un braç de sable i una mà del seu color sostenint una mata d'herba de sinople. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució del 5 de maig de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques. Publicat en el DOGV núm. 4.521, del 13 de juny de 2003.
Els quatre pals recorden la vinculació històrica amb Morella, vila reial, mentre que la figura del braç aguantant la mata és un senyal parlant al·lusiu al nom de la localitat.
# Escut de la Nucia

L'escut de la Nucia és un símbol representatiu oficial del municipi de la Nucia, la Marina Baixa, País Valencià. Té el següent blasonament:
| « | D'or, quatre pals de gules, i cotissa d'atzur carregada de cinc flors de lis d'argent; la bordura, de gules, carregada de cinc petxines o «vieiras» d'argent. Timbrat amb una corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut s'aprovà mitjançant Reial Decret 3.478/1977 de 21 de desembre, publicat en el BOE núm. 22, del 26 de gener de 1978.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 «Real Decreto 3478/1977, de 21 de diciembre, por el que se autoriza al Ayuntamiento de La Nucia, de la provincia de Alicante, para adoptar su escudo heráldico municipal» (pdf). Butlletí Oficial de l'Estat, 22, 26-01-1978, pàg. 1.977 [Consulta: 30 agost 2017].
# Escut de la Pera

L'escut oficial de la Pera té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un castell de sable tancat de gules sobremuntat d'una creu grega patent convexada de gules i acompanyat de 2 peres de sinople. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 7 d'octubre de 1991 i publicat al DOGC el 16 del mateix mes amb el número 1506.
S'hi veu el castell de Púbol (actualment museu dedicat al seu últim resident, Salvador Dalí), dues peres a banda i banda (un element parlant relatiu al nom de la localitat, tot i que realment prové del llatí petra, 'pedra') i una creu que representa sant Isidre, el patró del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Empordà

## Referències

* ↑ «Anunci relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de la Pera.» ( PDF). DOGC núm. 1506. Generalitat de Catalunya, 16-10-1991. [Consulta: 27 juliol 2010].
# Escut de la Pobla de Claramunt

L'escut oficial de la Pobla de Claramuntté la següent descripció:
    Escut caironat quarterat: 1r. i 4t. d'or, un mont floronat de gules; 2n. i 3r. de gules, un card de 3 flors arrencat d'or. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 6 d'agost de 1985 i publicat al DOGC el 2 de setembre del mateix any amb el número 583.
El poble és situat a la confluència de dos rius, sota el turó on s'aixeca el castell de Claramunt. El castell va pertànyer, fins a mitjan segle xiii, als vescomtes de Cardona, representats al poble pels Claramunt. L'escut presenta les armes parlants d'aquestes dues famílies, duplicades: al primer i quart quarters, el mont floronat dels Claramunt; al segon i el tercer, el card dels Cardona.

## Referències

* ↑ «DECRET 227/1985, de 6 d'agost, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de la Pobla de Claramunt per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 583. Generalitat de Catalunya, 02-09-1985. [Consulta: 23 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia