OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hypostomus vaillanti

Hypostomus vaillanti és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Preto a la conca de drenatge del riu São Francisco.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Steindachner, F. 1877. Die Süsswasserfische des südöstlichen Brasilien. (IV). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 76 (1. Abth.): 217-230, Pls. 1-2.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Natalia Obrenović

Natalia Obrenović (serbi: Наталија Обреновић) (Florència, 14 de maig de 1859 - Saint-Denis, 5 de maig de 1941) (ciríl·lic: Наталија Обреновић), de soltera Natalia Keschko (rus: Наталья Кешко), coneguda com a Natalie de Sèrbia va ser la princesa consort de Sèrbia 1875-1882 i després reina consort de Sèrbia de 1882 a 1889, com a esposa de Milà I de Sèrbia. D'origen ètnic romanès, era la filla del coronel rus Petre J. Keşco i la noble romanesa Pulcheria Sturdza.
Casà el 17 d'octubre de 1875 amb el príncep (més tard rei) Milà I de Sèrbia, el qual la repudià, pel seu caràcter altiu, dominador i autònom, aconseguint el divorci el 24 d'octubre de 1888, el que desacredità molt al monarca doncs la conducta privada d'aquest tenia molt poc d'exemplar. Natalia protesta del divorci amb tant mala sort que ni encara al renunciar Milà a la corona el 1889, va poder tornar ella a Sèrbia, ja que els regents del regne durant la minoria d'edat d'Alexandre I, la invitaren a abandonar el país, i com que respongué que nomes abandonaria el país si s'emprava la força, se la conduí sota custòdia a l'estació ferroviària, i llavors es traslladà a Semlin (Eslovènia) llavors pertanyen a Àustria.
Després d'haver dirigit al poble serbi un manifest en el que protestava del desterro que se l'imposà, s'embarcà vers Drobeta-Turnu Severin. Efectuà llargs viatges arreu d'Europa i restà a Donòstia. En aquella època residia habitualment a Biarritz, i el gener de 1893 semblava que es reconciliaria amb el seu marit doncs l'ex-rei Milà la visitava diàriament. El març de 1893, Natalia s'embarcà a Marsella, rumb a Constantinoble, i aquell mateix any visità Sebastòpol, Venècia i altres ciutats europees. El 7 de maig de 1893 es reconcilià amb el seu espòs, i encara que la influència de Natalia a Sèrbia havia augmentat des del seu divorci, l'ex reina no tornà a ocupar-se d'afers polítics.
El 12 d'abril de 1902 es convertí al catolicisme a Berck (Pas de Calais). Continuà vivint a Biarritz principalment, i a París i a Viena, dedicada a la pràctica d'obres pietoses, i procurà envoltar-se de literats i artistes. El matrimoni del seu fill Alexandre amb Alexandre amb Draga la disgusta extremadament, i precisament a París rebé la noticia del seu assassinat. Natalia va poder aconseguir que li fos entregat el cos del seu fill, així com els seus béns i efectes personals, i des de llavors va viure completament retirada. Llavors el nou Govern li oferí una pensió, que l'ex-reina refusà. Publicà: Mémoires de Natalie, reine de Serbie (París, 1891).

## Referències

* ↑ «Natalìa Keško regina di Serbia». Treccani -Enciclopedia on line [Consulta: 16 gener 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 37, pàg. 1171/172. (ISBN 84-239-4537-5)
# Louis Rée

Louis Rée (Edimburg, 15 d'octubre de 1861 - Viena, 28 de febrer de 1939) fou un pianista i compositor escocés. Era net d'Anton Hartvig Rée (1820-1886), i com el seu avi també es casà amb una pianista, anomenada Susan Pilz.
Estudia en els Conservatoris de Stuttgart i Viena, on es casà amb la pianista Susan Pilz, i des de llavors es dedicaren a donar concerts a dos pianos.
Va compondre diferents obres per aquell instrument, especialment una Suite champêtre a dos pianos.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 49, pàg. 1461 (ISBN 84 239-4549-9)
# Frances Allitsen

Mary Frances Allitsen (30 de desembre de 1849 - 1 d'octubre de 1912) fou una compositora i cantant anglesa.
Gaudí de gran popularitat en tots els països de parla anglesa com a compositora de cançons de caràcter popular. També fou una notable cantant. La seva cançó patriòtica There's land aconseguí gran fama a Anglaterra durant la Guerra Bòer del 1899.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. I, pàg. 482 (ISBN 84-239-4571-5).
# Hypostomus vermicularis

Hypostomus vermicularis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: est del Brasil.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. & R. S. Eigenmann. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2): 119-172.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Palau dels Escrivà

El palau dels Escrivà, situat en la plaça de Sant Lluís Bertran núm. 1 de la ciutat de València, és un edifici residencial construït en el segle xv en estil gòtic que va ser reformat en el segle xviii.
El Palau està catalogat com a Bé d'Interès Cultural, presentant com a codi identificatiu: R-I-51-0001656, i categoria de Monument, per declaració singular.
L'aspecte actual del Palau delata la reforma que hagué de patir en el segle xviii, puix que anteriorment, i fins a principis del set-cents, presentava merlets i finestres coronelles gòtiques que ha descobert la respectuosa repristinació.
La portada és d'estil gòtic i pedra de carreus. Hi destaca el gran timpà amb l'escut del segle divuit dels Verdes-Montenegro, orlat de llambrequins rococó i emmarcat per un gran arrabà motllurat.
L'exterior de la façana, de pedra en el sòcol i recoberta d'arrebossat de morter en la resta, obri finestrals al semisoterrani i entresol, tancats per reixes, i balconades en la planta principal i pis alt. Contribueix a realçar el noble aspecte d'aquest palau la sortint volada del ràfec de fusta, recolzat sobre bigues.
Franquejada la portada es penetra a un pati quadrat de gran caràcter, a través d'un vestíbul de planta també quadrada amb el sostre format per un enteixinat de fusta. Com és habitual en aquest tipus d'edificacions, dues portes a banda i banda del vestíbul comuniquen amb les estades en semisoterrani, destinades un temps a habitatges, que mantenen certa prestància pel seu cobriment a força de grans bigues de fusta vista. A través d'un senzill arc rebaixat es passa al pati descobert, del que arranca pel costat est l'escala principal, semidescoberta, característica d'aquestes edificacions. Aquesta escala consta de dos trams en angle recte, units per un replà per on s'accedeix —a través d'una porta d'arc conopial— a l'entresol.
El replà es cobrix amb senzilla volta estrellada i les estances de l'entresol destaquen pels dos interessants enteixinats decorats amb motius geomètrics, tallats o pintats de verd, roig i blanc. Un d'ells ha estat traslladat últimament al pis principal. Al fons del pati un altre arc rebaixat dona pas a una galeria coberta amb sostrada de bigues per la qual s'accedeix a les antigues cavallerisses. A banda i banda del pati dues portes condueixen a sengles cambres en semisoterrani, els antics graner i celler.
Va ser casa pairal dels Escrivà, llinatge valencià que arranca de Guillem Bell-lloc, l'escrivà, secretari de Jaume I.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/documentacion/interno/251.pdf

## Enllaços externs

* Fitxa a la Biblioteca de Patrimoni
* Informació sobre el palau del CTAV
# Rafael Gallego Sainz

Rafael Gallego Sainz (Tornadizos de Ávila, Àvila, 24 d'octubre de 1898 — 12 de març de 1937) va ser un militar espanyol.

## Biografia

Va ingressar en l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo el 29 d'agost de 1918. Promogut a alferes el 7 de juliol de 1921 i destinat al Regiment d'Infanteria Toledo núm. 35, roman tres mesos de guarnició a Zamora i a Ciudad Rodrigo, per marxar el 18 d'octubre a Melilla i incorporar-se seguidament al campament de Segangan, moment des del qual prendrà part en infinitat de fets d'armes, protecció de combois, desembarcaments, escaramusses i durs combats de la guerra del Rif, en més de cinc anys —durant els quals resultarà ferit dues vegades (18 de setembre de 1924 i 29 de maig de 1926)— i serà ascendit per mèrits de guerra a tinent, el 7 de juny de 1923; i a capità, el 8 de juny de 1926.
Des de novembre de 1922, havia passat al grup de forces regulars indígenes d'Alhucemas núm. 5, en el qual va romandre tres anys. El 10 de desembre de 1925 embarca a Melilla per haver estat destinat al Regiment San Marcial 44, i s'incorpora a Burgos tres dies després. Però, quatre mesos més tard, torna a Melilla, el 20 d'abril de 1926, i pren el comandament d'una mia de la Harka. En ser ascendit a capità, es fa càrrec del comandament del 2n tabor, a Al Hoceima. L'1 d'octubre de 1927 és ascendit a comandant i a fi de mes causa baixa en la Harka de Melilla. Poc després, serà destinat al regiment Otumba núm. 49 a Xàtiva, el 8 d'abril de 1928, i seguidament a la zona de reclutament de Salamanca, jutjat eventual, presidència de la junta militar de subsistències de Salamanca (1931-33) i escola de pràctiques de Béjar. El gener de 1934 causa alta en el Cos de Seguretat, en el qual serà baixa a l'any següent. El gener de 1936 és destinat al Sàhara; marxa en trimotor a Cap Juby i, acompanyat de les unitats nòmades, reconeix i inspecciona Villa Cisneros i altres places i llocs del desert.
Després de l'esclat de la Guerra civil, a l'agost, es converteix en governador del Sàhara. Posteriorment, és destinat al Regiment «La Victoria» núm. 28 a Guadarrama, però a principis d'octubre s'incorpora a les columnes gallegues que es dirigeixen a Oviedo, i al comandament del 4t. Tabor de regulars de Melilla assolí el Naranco el 17 d'octubre, trencant el setge d'Oviedo. Habilitat com a tinent coronel, el 14 de novembre de 1936, continua en el front asturià fins al 12 de març de 1937, que va resultar mort en acció de guerra.

## Referències

* ↑ Butlletí del nomenament
* ↑ Javier Morillas (1988). Sahara occidental, desarrollo y subdesarrollo. Prensa y Ediciones Iberoamericanas, pág. 89
* ↑ La rotura del cerco de Oviedo Arxivat 2017-09-02 a Wayback Machine., Honorio Feito, al web de la Fundación Francisco Franco
# Creed

Creed és una pel·lícula dramàtica estatunidenca de 2015, coescrita i dirigida per Ryan Coogler. El film és protagonitzat per Michael B. Jordan, Sylvester Stallone, Tessa Thompson, Tony Bellew i Phylicia Rashad. És la setena pel·lícula en què apareix el personatge de Rocky Balboa i es tracta d'un spin-off de la saga. És l'única pel·lícula de la sèrie que no ha estat escrita per Sylvester Stallone.
El rodatge va començar el 19 de gener de 2015 al Goodison Park de Liverpool, i després va continuar a la ciutat de Filadèlfia. La cinta va ser estrenada el 25 de novembre de 2015 als Estats Units d'Amèrica. La banda sonora de Creed va ser escrita pel compositor suec Ludwig Göransson, que és el tercer compositor en la història de la sèrie Rocky després de Bill Conti (Rocky I, II, III, V i Balboa) i Vince DiCola (Rocky IV).
Stallone va guanyar el Globus d'Or a Millor actor secundari pel paper de Rocky i va ser nominat a l'Oscar en la mateixa categoria. En ambdós premis és la seva tercera nominació i la primera que guanya el Globus d'Or. Amb Rocky va ser nominat a Millor Guió i com a Millor Actor el 1977.

## Argument

El 1998, Adonis «Donnie» Johnson, el fill d'una amant del campió mundial de boxa Apollo Creed, està pres en un reformatori juvenil a Los Angeles, quan la vídua de Creed, Mary Anne, el visita i s'ofereix per adoptar-lo. El 2015, Donnie renuncia al seu lloc de treball en una gran empresa per a perseguir el seu somni de ser boxejador professional. Mary Anne s'oposa a la seva aspiració recordant com el seu marit va ser assassinat al ring per Ivan Drago fa 30 anys. Donnie es trasllada a Filadèlfia amb l'esperança de contactar amb el vell amic i rival del seu pare mort, l'excampió mundial de pes pesant Rocky Balboa.

## Referències

* ↑ Owen, Luke «Rocky spin-off Creed to shoot tonight at Goodison Park during Everton v West Brom game» (en anglès). flickeringmyth.com, 19-01-2015 [Consulta: 27 novembre 2015].
* ↑ «Sylvester Stallone: Rocky star delivers message at Everton» (en anglès). bbc.com, 19-01-2015 [Consulta: 27 novembre 2015].
* ↑ «A new ‘Rocky’ movie is set to begin filming in Philadelphia; Extras needed» (en anglès). onlocationvacations.com, 25-11-2014 [Consulta: 27 novembre 2015]. Arxivat 2015-02-21 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-02-21. [Consulta: 2 febrer 2022].
* ↑ «Future, Jhené Aiko, Meek Mill Appear on Newly Released "Creed" Soundtrack» (en anglès). ABC News Radio. American Broadcasting Company, 20-11-2015. Arxivat de l'original el 23 de novembre de 2015. [Consulta: 27 novembre 2015].
* ↑ «Creed (2015) - Song Credits» (en anglès). Soundtrack.Net. Arxivat de l'original el 24 de novembre de 2015. [Consulta: 27 novembre 2015].
# Louis van Waefelghem

Louis van Waefelghem (Bruges, 13 de gener de 1840 - París, 19 de juny de 1908) fou un violinista i compositor belga.
Estudià el violí al Conservatori reial de Brussel·les, sota la direcció de Meerts, i la composició amb Fétis. El 1863, i no bastants els triomfs assolits com a concertista de violí, abandonà aquest instrument per a dedicar el seu extraordinari talent d'executant a la viola d'amor. Va arribar a senyalar-se amb pocs anys com el primer dels solistes d'aquest llavors quasi oblidat instrument.
Constituí nombroses agrupacions per l'execució de música de cambra, i va figurar entre les principals i més famoses les titulades Unió Musical formada per Joachim, Auer, Vieuxtemps, Sarasate i Sivori, que inicià els seus concerts vers l'any 1872; el Quartet Marsik, amb Rémy i Delsart; el Quartet Musin, amb Metzger i Gucht; i la Société des Instruments Anciens, amb Grullet, Diémer i Delsart, en totes les quals hi figurà com a eminent solista de Viola.
Aquesta última agrupació, especialment, corregué tot Europa amb èxit constant. Waefelghem publicà moltes obres per a viola i viola d'amor, sent entre les últimes les més conegudes la melodia titulada Soir d'automne, per a viola d'amor o viola, i una Pastorale i Révérie, per a violí, amb acompanyament de piano.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 69, pàg. 1441 (ISBN 84-239-4569-3)
# Hypostomus verres

Hypostomus verres és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Cuvier, G. & A. Valenciennes 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 15: i-xxxi + 1-540, Pls. 421-455.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Palmiro Capón

Los bonitos recuerdos de Palmiro Capón, també coneguda simplement com a Palmiro Capón, va ser una sèrie de còmic protagonitzada pel personatge homònim, creada en 1994 i que es va publicar en "El Jueves", des de 2001 fins a 2011. Es tractava d'un exercici nostàlgic de l'autor, Lalo Kubala, en el qual retratava amb sorna i nul·la correcció política, a un home de mitjana edat, Palmiro Capón, que recordava la seua infantesa i adolescència durant els anys setanta i huitanta del segle passat: l'escola, les sèries de dibuixos animats, els primers amors, etc. tot això ambientat principalment a la ciutat de València, residència de la família Capón.

## Trajectòria editorial

En 1994, amb el títol de Palmiro Capón y amigos, es va publicar la primera monografia del personatge, com a núm. 1 de "Los 4 Fanáticos". A partir de 1998, es va publicar de forma serialitzada en el fanzine "Kovalski Fly".
Des d'octubre de 2001 a octubre de 2011 va aparèixer setmanalment, en blanc i negre i a una pàgina, en la revista El Jueves (números 1273 a 1795). A més, la sèrie va ser objecte de quatre recopilacions en àlbums monogràfics per part d'Edicions El Jueves:
* 2003 El coleccionista de uñas a la col·lecció «Nuevos pendones del humor»;
* El Jueves y los 70. Los mejores años de tu vida, continuació de l'anterior, publicat en format butxaca baix el segell RBA.
* 2009 Los bonitos recuerdos de Palmiro Capón (2009) en la col·lecció “Luxury Gold Collection”.
* 06/2010 Un Capón nunca se rinde (06/2010) en format de tapa dura

## Premis

En 2010, va obtenir el Premi del Diario de Avisos al millor guió d'historieta d'humor, reconeixent-se en ella "una gràcia subtil amanida amb refinats gags".

## Referències

* 1 2 Cuadrado (2000), pp. 704-705.
* ↑ Pendones del Humor Arxivat 2010-08-30 a Wayback Machine., El Coleccionauta.
* ↑ J. M. Varona “Ché”. «Lalo Kubala y su "Palmiro Capón" en Futurama» (en español). Noticias de la Asociación de Autores de Cómic de España, 30-03-2009. [Consulta: 25 octubre 2009].
* ↑ Berni, El tío (04/06/2010). Novedad de EL JUEVES Arxivat 2015-04-27 a Wayback Machine., Entrecomics.
* ↑ DARIAS, Manuel (13/06/2010), Diario de Avisos da a conocer los XXXIII Premios Historieta, Diario de avisos.

## Bibliografia

* CUADRADO, Jesús. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso, 1873-2000. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000. ISBN 84-89384-23-1.