# Història del còmic nord-americà

La Història del còmic nord-americà, va començar al segle XIX als mitjans impresos de masses, a l'era del periodisme sensacionalista, on els còmics dels diaris servien com a entreteniment per la majoria de lectors. Al segle XX, els còmics es van convertir en un mitjà d'art autònom i una part integral de la cultura nord-americana.

## Visió general

La història del còmic nord-americà va començar el 1842 amb la publicació nord-americana de l'obra de Rodolphe Töpffer The Adventures of Mr. Obadiah Oldbuck, però el mitjà es va desenvolupar inicialment a través de tires còmiques als diaris. Els anys seminals de les tires còmiques van establir les seves característiques canòniques (per exemple, la bafarada) i els gèneres inicials (les tires familiars, els contes d'aventures). Els personatges de les historietes es van convertir en celebritats nacionals i van ser objecte d'adaptacions multimèdia, mentre que els diaris competien pels artistes més populars.
El primer còmic veritable d'estil americà, publicat independentment d'un diari ( Famous Funnies: A Carnival of Comics ), va aparèixer el 1933. Tot i que els primers còmics eren en si mateixos reimpressions de tires de diari, els còmics aviat van presentar material original, i la primera aparició de Superman el 1938 va llançar l'Edat d'Or dels còmics. Durant la Segona Guerra Mundial, els superherois i els animals parlants eren els gèneres més populars, però també es van desenvolupar nous gèneres (és a dir, western, romàntic i ciència-ficció) i van augmentar el nombre de lectors. Les vendes de còmics van començar a disminuir a principis de la dècada de 1950, i els còmics van ser condemnats socialment pels seus suposats efectes nocius sobre els nens; per protegir la reputació dels còmics, es va formar el Comics Code Authority (CCA), però això va eliminar la publicació de gèneres; criminal i de terror.
L'edat de plata dels còmics va començar el 1956 amb un ressorgiment de l'interès pels superherois. Les vendes dels còmics que no eren de superherois van disminuir i moltes editorials van tancar. Marvel Comics and National Periodicals(DC) va introduir superherois nous i populars i, per tant, es va convertir en l'editor de còmics líder a l'Edat de Bronze dels còmics (de 1970 a 1985). A diferència de les edats d'or i de plata, l'inici de l'edat de bronze no està marcada per un sol esdeveniment. Tot i que l'edat del bronze va estar dominada pels gèneres de superherois, van aparèixer per primera vegada els còmics underground, que abordaven nous temes estètics i seguien un nou model de distribució.
Després de l'edat del bronze, l'edat moderna semblava inicialment una nova edat daurada. Escriptors i artistes van redefinir els personatges clàssics i van llançar noves sèries que van portar el lector a nivells que no s'havien vist en dècades, i publicacions de referència com Maus van redefinir el potencial del mitjà. La indústria, però, va experimentar aviat una sèrie de xocs i crisis financeres que van amenaçar la seva viabilitat, i de les quals va trigar anys a recuperar-se.

###### Esquemes de periodització

Els historiadors del còmic nord-americà generalment divideixen la història del còmic nord-americà del segle XX cronològicament en edats. El primer període, anomenat Segle d'Or, s'estén des del c.1938 (primera aparició de Superman in Action Comics núm. 1 de National Allied Publications, un predecessor corporatiu de DC Comics) a 1956 (introducció de la segona encarnació de DC de The Flash ). El període següent, l'Edat de Plata, va de 1956 a 1970. L' edat de bronze segueix i abasta des de 1970 fins a 1985. Finalment l'últim període, del c. 1985 fins avui, és l'Edat Moderna. Aquesta divisió és estàndard però no tots els crítics l'apliquen, ja que alguns d'ells proposen períodes propis, i les dates seleccionades poden variar segons els autors.
El primer ús registrat del terme "Golden Age" relacionat amb els còmics va ser de Richard A. Lupoff en un article, "Re-Birth", publicat en el número 1 del fanzine Comic Art l'abril de 1960. El primer ús dels termes "Edat d'Or" i "Edat de Plata" junts com a periodització còmica va ser en una carta d'un lector publicada a la Justice League of America núm 42 (febrer de 1966) que deia: "Si continueu tornant als herois de l'Edat d'Or, la gent d'aquí a 20 anys anomenarà aquesta dècada els anys seixanta de plata!" L'historiador de còmics i productor de pel·lícules Michael Uslan diu que aquesta jerarquia natural d'or-plata-bronze, semblant a les medalles olímpiques, aviat es va apoderar del llenguatge comú: "Els aficionats immediatament es van adonar d'això, perfeccionant-lo més directament en una versió de l'edat de plata de l'edat d'or. Molt aviat, va ser en la nostra llengua, substituint expressions com... "Segona edat heroica dels còmics" o "L'edat moderna" dels còmics. No va passar gaire abans que els distribuïdors... especifiquen que era un còmic de l'Edat d'Or a la venda o un còmic de l'Edat de Plata a la venda".

###### Esquemes alternatius

A Complete History of American Comic Books, Shirrel Rhoades cita Steve Geppi (l'editor de la Overstreet Comic Book Price Guide i fundador de Diamond Comic Distributors, el monopoli de la distribució directa al mercat entre 1997 i 2020) que, tenint en compte les tires còmiques, divideix la història del còmic en èpoques: victoriana (edat victoriana, de 1828 a 1882), de platí ( edat de platí, de 1882 a 1938), d'or (edat d'or, de 1938 a 1945), atòmica (edat de l'àtom, de 1946 a 1956), de plata (Edat de Plata, de 1956 a 1971), de bronze ( Edat de Bronze, de 1971 a 1985), de coure ( Edat de Coure, de 1986 a 1992), de crom ( Edat de Crom, de 1992 fins al 1999), i moderns (Edat moderna, 2000 fins a l'actualitat). Segons Rhoades, la consideració de les tires còmiques en la història general del còmic ha portat Geppi a afegir dos períodes anteriors a l'Edat d'Or: l'Edat Victoriana (del 1828 al 1882) i l'Edat del Platí (el període de les tires còmiques).
Existeixen definicions alternatives d'aquests períodes, ja que l'historiador de còmics William W. Savage fixa el final de l'Era de l'Atom (el període en què hi havia una prevalença de les narracions de la bomba atòmica i les històries de terror) el 1954, l'any que l'Autoritat del Codi del Còmic va prohibir. la majoria del que havia aparegut abans de 1954. El lloc web Copper Age Comics proposa que l'Edat del Coure va començar el 1984 amb la sèrie limitada Marvel's Secret Wars i va acabar el 1991 amb la sèrie X-Men de Jim Lee. El 1992, un grup d'artistes de Marvel (inclòs Jim Lee) van desertar per formar la propietat del creador Image Comics ; el lloc marca això com l'inici de l'Edat Moderna, que continua fins a l'actualitat.
Un nom alternatiu per al període posterior a mitjans de la dècada de 1980 és Dark Age of Comic Books. L'escriptor de cultura pop Matthew J. Theriault va proposar l' Edat Fosca (c.1985 a 2004), l' Edat Moderna (a partir del 2004 aprox. amb la publicació de " Avengers Disassembled " de Marvel i " Infinite Crisis " de DC Comics, i acabant cap al 2011), i l' era postmoderna (a partir del 2011 cap a la publicació d' Ultimate Fallout núm 4, la primera aparició de Miles Morales, i continuant fins a l'actualitat). El creador de còmics Tom Pinchuk va proposar el nom Diamond Age (2000-present) per al període que va començar amb l'aparició de la línia Ultimate de Marvel.

## Inicis
###### Edat victoriana (1842–1897)

Els còmics als Estats Units tenen el seu origen en les primeres obres europees. El 1842, l'obra Histoire de Mr. Vieux Bois de Rodolphe Töpffer va ser publicada amb el títol The Adventures of Mr. Obadiah Oldbuck in the U.S Aquesta edició (un suplement de diari titulat Brother Jonathan Extra No. IX, 14 de setembre del 1842) és una còpia sense llicència de l'obra original tal com es va fer sense l'autorització de Töpffer. A aquesta primera publicació van seguir altres obres d'aquest autor, sempre sota tipus d'edicions sense llicència. Els còmics de Töpffer es van reimprimir regularment fins a finals de la dècada de 1870, que va donar als artistes nord-americans la idea de produir obres similars. El 1849, Journey to the Gold Diggins de Jeremiah Saddlebags de James A. i Donald F. Read va ser el primer còmic nord-americà.
La producció nacional es va mantenir limitada fins a l'aparició de revistes satíriques que, seguint el model de British Punch, publicaven dibuixos i contes humorístics, però també històries en imatges i còmics muts. Els tres títols principals eren Puck, Judge i Life. Autors com Arthur Burdett Frost van crear històries tan innovadores com les produïdes en el mateix període pels europeus. No obstant això, aquestes revistes només arriben a un públic prou educat i ric per permetre-se'ls. Només l'arribada del progrés tecnològic va permetre una reproducció fàcil i barata d'imatges perquè el còmic nord-americà s'enlaires. Alguns magnats dels mitjans de comunicació com William Randolph Hearst i Joseph Pulitzer van participar en una ferotge competència per atraure lectors i van decidir publicar còmics als seus diaris.

###### Edat de platí (1897-1938)

El període de finals del segle XIX (l'anomenada "Edat del platí") es va caracteritzar per una introducció gradual dels elements clau del còmic de masses nord-americans. Aleshores, les Sunday comics, es van trobar a les pàgines d'humor dels diaris: es van publicar a l'edició dominical per retenir el lector. En efecte, no eren la informació donada la que distingia els diaris sinó els editorials i les pàgines que no eren informatives, les il·lustracions de les quals eren un component important. Aquestes pàgines es van anomenar llavors suplement del còmic. El 1892, William Randolph Hearst va publicar còmics al seu primer diari, The San Francisco Examiner. James Swinnerton va crear en aquesta ocasió els primers dibuixos d'animals humanitzats de la sèrie Little Bears and Tykes. No obstant això, els dibuixos publicats a la premsa eren més aviat una sèrie de caricatures humorístiques independents que ocupaven una pàgina sencera. La finalitat de la caricatura mateixa, tal com s'expressa a través de la seqüència narrativa expressada a través d'imatges que se succeeixen, es va imposar lentament.
El 1894, Joseph Pulitzer va publicar al New York World la primera tira de color, dissenyada per Walt McDougall, que demostrava que la tècnica ja permetia aquest tipus de publicacions. Els autors van començar a crear personatges recurrents. Així, l'any 1894 i encara al món de Nova York, Richard F. Outcault va presentar Hogan's Alley, creat poc abans a la revista Truth Magazine. En aquesta sèrie de grans dibuixos a tota pàgina plens de detalls humorístics, va posar en escena uns eriçons de carrer, un dels quals duia una camisa de dormir blava (que es va tornar groga el 1895). Aviat, el petit personatge es va convertir en l'estimat dels lectors que l'anomenaven Yellow Kid. El 25 d'octubre de 1896, The Yellow Kid va pronunciar les seves primeres paraules en una bafarada (anteriorment estaven escrites a la seva camisa). Outcault ja havia utilitzat aquest mètode però sovint es considera aquesta data com el naixement del còmic als Estats Units.
L'èxit de Yellow Kid va augmentar les vendes del New York World, alimentant la cobdícia de Hearst. La ferotge competència entre Hearst i Pulitzer l'any 1896 va portar a Hearst a atreure Outcault per treballar al New York Journal. Una dura batalla legal va permetre a Pulitzer seguir publicant Hogan's Alley (que va confiar a Georges B. Luks) i Hearst a publicar la sèrie amb un altre nom. Richard Outcault va triar el títol The Yellow Kid. Publicada l'any 1897, la revista Yellow Kid, formada per fulls, va aparèixer anteriorment als diaris i va ser la primera revista d'aquest tipus.
De 1903 a 1905, Gustave Verbeek va escriure la seva sèrie de còmics "The Upside-Downs of Old Man Muffaroo and Little Lady Lovekins" entre 1903 i 1905. Aquests còmics es van fer de tal manera que es podia llegir el còmic de 6 pagines, donar la volta al llibre i seguir llegint. Va fer 64 còmics d'aquest tipus en total.

## Clàssics
###### Segle d'Or (1938-1956)

L'edat d'or dels còmics descriu una època dels còmics nord-americans de 1938 a 1956. Durant aquest temps, es van publicar per primera vegada els còmics moderns i van augmentar ràpidament en popularitat. Es va crear l'arquetip de superherois i es van introduir molts personatges coneguts, com Superman, Batman, Captain Marvel, Captain America i Wonder Woman.

###### Edat de plata (1956-1970)

L'edat de plata dels còmics va començar amb la publicació de DC Comics' Showcase núm. 4 (octubre de 1956), que va introduir la versió moderna del Flash. Aleshores, només tres superherois —Superman, Batman i Wonder Woman— es publicaven amb els seus propis títols. El Comics Code va ser una força dominant durant l'Edat de Plata. El Codi va restringir que molts temes es cobrissin a les històries: això va impedir que determinats gèneres, com ara els còmics de crims i de terror, es venguessin a la majoria de botigues de còmics, i també va ajudar els superherois a mantenir-se populars i culturalment rellevants. El moviment de còmics underground va començar al final de l'Edat de Plata en resposta a les restriccions del Codi, i va formar part de la contracultura més àmplia dels anys seixanta.

###### Edat del bronze (1970-185)

L'edat de bronze dels còmics és un nom informal per a un període de la història dels còmics de superherois nord-americans que se sol dir que va des de 1970 fins a 1985. Segueix l'edat de plata dels còmics i li segueix l'edat moderna dels còmics. L'Edat de Bronze va conservar moltes de les convencions de l'Edat de Plata, amb els títols de superherois tradicionals sent el pilar principal de la indústria. No obstant això, un retorn d'elements argumentals més foscos i històries més relacionades amb qüestions socials rellevants, com el racisme, va començar a florir durant el període, prefigurant la posterior Edat Moderna dels còmics.

## Moderna

L'edat moderna dels còmics és un període de la història dels còmics de superherois nord-americans que es considera generalment que va començar el 1985 i que continua fins als nostres dies. Durant aproximadament els primers 15 anys d'aquest període, molts personatges de còmics van ser redissenyats, els creadors van guanyar protagonisme a la indústria, van florir els còmics independents i es van comercialitzar més les editorials més grans. Un nom alternatiu per a aquest període és Dark Age of Comic Books, a causa de la popularitat i influència artística de títols amb contingut seriós, com Batman: The Dark Knight Returns i Watchmen.

## Vegeu també

* Història del còmic
* Edats de l'home, de la mitologia grega antiga, que va introduir la idea de "Edat d'Or", "Edat de Plata" i "Edat de Bronze"

## Referències

* 1 2 Williams, Paul and James Lyons (eds.), The Rise of the American Comics Artist: Creators and Contexts, University Press of Mississippi, 2010, p. 106.
* ↑ Waugh, Coulton, The Comics, University Press of Mississippi, 1991, p. xiii.
* ↑ (Duncan & Smith 2009, p. 25)
* ↑ Jamie Coville, "History of Comics: Platinum Age" – TheComicBooks.com.
* ↑ «A History of the Comic Book». Random History, 18-03-2008. Arxivat de l'original el 25 May 2013. [Consulta: 16 juliol 2014].
* 1 2 (Rhoades 2008)
* ↑ (Duncan & Smith 2009)
* ↑ Quattro, Ken. «The New Ages: Rethinking Comic Book History», 2004. Arxivat de l'original el September 5, 2015. [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ (Rhoades 2008)
* 1 2 Alter Ego vol. 3, #54 (November 2005), p. 79
* 1 2 (Rhoades 2008)
* ↑ William W. Savage, Commies, Cowboys, and Jungle Queens: Comic Books and America, 1945–1954, Wesleyan University Press, 1998, p. 111.
* ↑ «Wait...when?». Copper Age Comics. [Consulta: 7 juliol 2021].
* ↑ Voger, Mark. The Dark Age: Grim, Great & Gimmicky Post-Modern Comics. TwoMorrows Publishing, 2006, p. 6. ISBN 1-893905-53-5.
* ↑ Matthew J. Theriault, "We're Living in the Postmodern Age of Comics", The Hub City Review, March 10, 2016: "Starting with Miles, a character of mixed Black and Hispanic descent, the new and redesigned characters of the Postmodern Age are almost universally representatives of previously marginalized demographics."
* ↑ Tom Pinchuk, "Is this the "Diamond Age" of Comics?", Comic Vine, May 25, 2010.
* ↑ (Duncan & Smith 2009, p. 25)
* ↑ Jamie Coville, "History of Comics: Platinum Age" – TheComicBooks.com.
* ↑ The Adventures of Mr. Obadiah Oldbuck at Don Markstein's Toonopedia. Archived from the original on March 13, 2012. "On September 14, 1842, a New York paper, Brother Jonathan, ran an English-language version of Oldbuck (published in Britain a year earlier) as a supplement."
* ↑ «Brother Jonathan Extra #v2#9». Grand Comics Database.
* ↑ (Rubis 2012)
* ↑ Coville, Jamie. «See you in the Funny Pages...». The Comic Books. [Consulta: 14 gener 2013].
* ↑ (Rhoades 2008)
* ↑ (Gabilliet 2010)
* ↑ Coville, Jamie. «See you in the Funny Pages...». The Comic Books. [Consulta: 14 gener 2013].
* ↑ (Harvey 1994)
* ↑ (Rubis 2012)
* ↑ (Harvey 2009)
* ↑ (Baron-Carvais 1994)
* ↑ (Dupuis 2005)
* ↑ (Baron-Carvais 1994)
* ↑ Lord, Denis (en francès) Le Devoir, 3-2004 [Consulta: 14 gener 2013].
* ↑ (Duncan & Smith 2009)
* ↑ The Yellow kid. Library of Congress.
* ↑ Shutt, Craig. Baby Boomer Comics: The Wild, Wacky, Wonderful Comic Books of the 1960s!. Iola, Wisconsin: Krause Publications, 2003, p. 20. ISBN 0-87349-668-X.
* ↑ Sassiene, Paul. The Comic Book: The One Essential Guide for Comic Book Fans Everywhere. Edison, New Jersey: Chartwell Books, a division of Book Sales, August 1994, p. 69. ISBN 978-1555219994.
* ↑ «DC Flashback: The Flash». Comic Book Resources, 02-07-2007. Arxivat de l'original el January 12, 2009. [Consulta: 27 juny 2008].
* ↑ Jacobs, Will. The Comic Book Heroes: From the Silver Age to the Present. New York, New York: Crown Publishing Group, 1985, p. 34. ISBN 0-517-55440-2.
* ↑ Voger, Mark. The Dark Age: Grim, Great & Gimmicky Post-Modern Comics. TwoMorrows Publishing, 2006, p. 6. ISBN 1-893905-53-5.

## Bibliografia

* Baron-Carvais, Annie. La Bande dessinée (en francès). 4th. Paris: Presses Universitaires de France, 1994, p. 127. ISBN 978-2130437628.
* Booker, M. Keith. Encyclopedia of Comic Books and Graphic Novels. Santa Barbara, California: ABC-Clio, 2010, p. 763. ISBN 978-0-313-35746-6.
* Cooke, Jon B.. Warren Companion: The Ultimate Reference Guide. TwoMorrows Publishing, 2001, p. 272. ISBN 9781893905085.
* Courtial, Gérard; Faur, Jean-Claude. À la rencontre des super-héros (en francès). Marseille: Bédésup, 1985, p. 152. OCLC 420605740.
* DiPaolo, Marc. War, Politics and Superheroes. Ethics and Propaganda in Comics and Film. Jefferson, N.C.: McFarland, 2011, p. 330. ISBN 9780786447183. OCLC 689522306.
* Duncan, Randy; Smith, Matthew J. The Power of Comics: History, Form & Culture. New York: Continuum, 2009. ISBN 978-0826429360. OCLC 231585586.
* Dupuis, Dominique. Au début était le jaune: une histoire subjective de la bande dessinée (en francès). Paris: PLG, 2005. ISBN 9782952272902. OCLC 74312669.
* Estren, Mark James. A History of Underground Comics. 3rd. Berkeley, CA: Ronin Publishing, 1993. ISBN 9780914171645. OCLC 27476913.
* Filippini, Henri. Dictionnaire de la bande dessinée (en francès). Paris: Bordas, 2005, p. 912. ISBN 9782047320839.
* Gabilliet, Jean-Paul. Of Comics and Men. A Cultural History of American Comic Books. Jackson, Miss.: University Press of Mississippi, 2010, p. 390. ISBN 9781604732672. OCLC 276816625.
* Harvey, Robert C. «How Comics Came to Be». A: Heer, Jeet. A Comics Studies Reader. Jackson, Miss.: University Press of Mississippi, 2009. ISBN 9781604731095.
* Harvey, Robert C. The Art of the Funnies. An Aesthetic History. Jackson, Miss.: University Press of Mississippi, 1994, p. 252. ISBN 9780878056743.
* Kaplan, Arie. From Krakow to Krypton. Jews and Comic Books. Philadelphia: The Jewish Publication Society, 2008. ISBN 978-0-8276-0843-6. OCLC 191207851.
* Misiroglu, Gina. The Superhero Book. The Ultimate Encyclopedia Of Comic-Book Icons And Hollywood Heroes. Detroit: Visible Ink Press, 2004, p. 725. ISBN 1578591546.
* Nyberg, Amy Kiste. Seal of Approval. The History of the Comics Code. Jackson, Miss.: University Press of Mississippi, 1998, p. 224. ISBN 9781578591541.
* Rhoades, Shirrel. A Complete History of American Comic Books. New York: Peter Lang, 2008, p. 353. ISBN 978-1433101076. OCLC 175290005.
* Rubis, Florian «Comics From the Crypt to the Top: Panorama des comics en français» (en francès). DBD, 61, 3-2012. ISSN: 1951-4050.
* Ryall, Chris; Tipton, Scott. Comic Books 101. The History, Methods and Madness. Cincinnati, Ohio: Impact, 2009, p. 288. ISBN 9781600611872. OCLC 233931259.
* Sanders, Joe Sutcliff. The Rise of the American Comics Artist. Creators and Contexts. Jackson, Miss.: University Press of Mississippi, 2010, p. 253. ISBN 9781604737929.
* Thorne, Amy. «Webcomics and Libraries». A: Weiner, Robert G.. Graphic Novels and Comics in Libraries and Archives. Essays on Readers, Research, History and Cataloging. Jefferson, N.C.: McFarland, 2010. ISBN 9780786456932. OCLC 630541381.
* Woods Robert, Virginia. «Comic strips». A: Browne, Ray Broadus. The Guide to United States Popular Culture. Bowling Green, OH: Bowling Green State University Popular Press, 2001. ISBN 9780879728212. OCLC 44573365.
* Wright, Bradford W. Comic Book Nation. The Transformation of Youth Culture in America. Baltimore, Md.; London: Johns Hopkins University Press, 2003, p. 360. ISBN 9780801874505. OCLC 53175529.