OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Johann Christian Remdé

Johann Cristian Remdé (Bad Berka, Alemanya, 1786 - Weimar, circa 1850) fou un compositor alemany.
El seu pare, era cantor d'església i l'ensenyà els primers passos per la música, i després feu els literaris a Weimar i a Halle, ensems que perfeccionava els coneixements musicals.
Després de recórrer diverses ciutats, fixà la seva residència a Weimar, des d'on captà les simpaties de Goethe, que el feu anomenar director d'orquestra del teatre de la cort, en el que hi estrenà les òperes Die lustingen Studenten, Der Zanbersee i Der entwaffnete Rache.
A més va compondre, la música del melodrama Pygmalió i la cantata Der Wandel des Irrthums, així com nombrosos lieder, balades, cants a 4 veus i peces per a piano.

## Referències

* ↑ «MusicSack / Music Sack». musicsack.com. [Consulta: 16 gener 2017].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Tom núm. 50, pàg. 722 (ISBN 84-239-4550-2)
# Llista de fonts i mines de Barberà del Vallès

Aquesta llista de fonts i mines de Barberà del Vallès és un recull incomplet de les fonts naturals i mines que es troben actualment al terme municipal de Barberà del Vallès (el Vallès Occidental):
* Font del Molí d'en Gall
* Font de l'Escorrim
* Font de Can Llobateres
* Font de Can Valls
* Font de Can Gili

## Referències

* ↑ Ricard Molins Romeu, 2009. Fonts i mines del rodal de Sabadell. Segona edició en facsímil patrocinada per Aigües Sabadell. Sabadell, Fundació Ars. Biblioteca Quadern, núm. 6A. ISBN 9788489991248
* ↑ Font de Can Llobateres - Rio Ripoll - Barberà del Vallès / Wikiloc (català)

## Enllaços externs

* Espais Naturals a Barberà - Ajuntament de Barberà del Vallès (català)
# Haworthiopsis nigra var. diversifolia

Haworthiopsis nigra var. diversifolia, coneguda abans com Haworthia nigra var. diversifolia, és una varietat de Haworthiopsis nigra i està dins del gènere Haworthiopsis.

## Descripció

Haworthiopsis nigra var. diversifolia és una suculenta de creixement lent amb fulles de color verd grisenc fosc que surten del centre de la roseta. Creix fins a 10 cm d'alçada. Les fulles són rígides, parcialment doblegades i tenen una punta punxeguda. Els costats externs i interns de les fulles tenen unes protuberàncies grises i estriades anomenades tubercles. Cada nova fulla coriàcia emergeix del centre a la part inferior, cosa que confereix a les plantes un aspecte apilat o per nivells. Les fulles romanen de color verd fosc amb diferents graus de gris a negre. A finals de primavera o estiu, les rosetes madures produeixen tiges verticals, filoses i sense ramificar, cobertes de diminutes flors blanques.

## Distribució

Aquesta varietat es distribueix a la província sud-africana Cap Oriental.

## Taxonomia

Haworthiopsis nigra var. diversifolia va ser descrita per (Poelln.) G.D.Rowley i publicat a Alsterworthia Int., Special Issue 10: 5, a l'any 2013.

### Etimologia

Haworthiopsis: La terminació -opsis deriva del grec ὀψις (opsis), que significa "aparença", "semblant" per la qual cosa, Haworthiopsis significa "com a Haworthia", i que honora al botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
nigra: epítet llatí que significa "negre".
var. diversifolia: epítet llatí que significa "amb diverses fulles".

### Sinonímia

* Haworthia diversifolia Poelln., Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 41: 200 (1937). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia schmidtiana var. diversifolia (Poelln.) Poelln., Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 44: 240 (1938).
* Haworthia nigra var. diversifolia (Poelln.) Uitewaal, Succulenta (Netherlands) 29: 51 (1948).

## Referències

* 1 2 «Haworthiopsis nigra var. diversifolia» (en anglès). World of Succulents. [Consulta: 30 setembre 2021].
* ↑ «Haworthiopsis nigra var. diversifolia». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-09-30. [Consulta: 30 setembre 2021].
* ↑ «-opsis». [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès), 2019. [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès), 2019. [Consulta: 30 setembre 2021].
* ↑ «Sinonímia de Haworthiopsis nigra var. diversifolia». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-09-30. [Consulta: 30 setembre 2021].
# Karel Halíř

Karel Halíř (Hohenelbe, 1 de febrer de 1859 – Berlín, 21 de desembre de 1909) fou u violinista bohemi.
Fou deixeble de Bennewitz en el Conservatori de Praga, i des de 1874 fins al 1876 de Joachim. Primerament actuà com a primer violí en la capella de concerts de Bilse, desenvolupant més tard el mateix càrrec a Königsberg i Mannheim fins que el 1884 fou cridat a Weimar com a mestre de capella de la cort, on, com a virtuós, donà mostres d'un rar talent musical. El 1894 fou nomenat successor d'Ahnas en la direcció de l'orquestra de Palau de Berlín, càrrec que deixà el 1907. Formà part del quartet Joachim i després en fundà un altre amb Exner, Müller i Dechert. Un dels seus deixebles destacats cal citar Adolf Hubert o Hakon Schmedes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 568 (ISBN 84 239-4527-8)
# Giovanni Batista Gordigiani

Giovanni Batista Gordigiani (Màntua, 1795 - 1871) fou un compositor italià. Era germà del també compositor Luigi.
Primerament es dedicà al teatre, al principi com un cantant d'òpera i després de concert, i a partir de 1822 fou professor de cant del Conservatori de Praga.
Va compondre molta música d'església, canzonette, melodies i les òperes Pygmalion (1845), Consuelo (1846) i Lo scrivano pubblico (1850).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 698 (ISBN 84-239-4526-X)
# Hyphessobrycon borealis

Hyphessobrycon borealis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,8 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 33.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zarske, A., Le Bail, P.-Y. & Géry, J. 2006. New and poorly known Characiform fish from French Guiana. 1. Two new Tetras of the genera Hemigrammus and Hyphessobrycon (Teleostei: Characiformes: Characidae). Zoologische Abhandlungen, 55: 17-30.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Johann Christoph Lauterbach

Johann Christoph Lauterbach (Kulmbach, 24 de juliol de 1832 - Dresden, 28 de març de 1918), fou un violinista alemany.
Estudià en la Reial Escola de Música de Würzburg, i completà la seva formació musical amb Bériot, a Brussel·les. Després de diversos viatges en els quals feu concerts amb gran èxit, fou director concertista del Conservatori de Múnic, des d'on passà el 1861 al de Dresden, treballant en aquest, primer de director concertista i després de professor, fins al 1877.
Deixà peces per a violí i una sèrie de concerts clàssics del mateix instrument.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1134 (ISBN 84-239-4529-4)
# Johann Ernst Rieck

Johann Ernst Rieck fou un compositor del Barroc que a mitjan segle XVII era organista de l'església de Sant Tomàs d'Estrasburg. Publicà una col·lecció d'alemandes, gigues, sarabandes i gavotes (Estrasburg, 1658).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 55.pàg. 974 ISBN 84-239-4555-3
# Johann Evangelista Engl

Johann Evangelista Engl (Salzburg, Àustria, 1836 - 1921) fou un musicòleg, bibliotecari i arxiver austríac.
Des de 1870 fins a 1899 fou secretari del Mozarteums, de Salzburg, i director del Butlletí anual d'aquesta institució, i des de 1893 arxiver i administrador del Museu de Mozart. Publicà diversos estudis vers Leopold Mozart i el seu fill Wolfgang i Joseph Haydn.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 1025 (ISBN 84-239-4574-X)
# Johann Fischer

Johann Fischer (Suàbia, 1650 - 1721) fou un compositor i violinista alemany. Deixeble de Samuel Capricornus, passà molt jove a París, on fou ajudant de Sully. El 1681 se'l troba a Augsburg i el 1685 a Ampach més tard residí a Mitau, Schwerin, Estocolm, Copenhaguen i Stralsund, i, finalment, desenvolupà les funcions de mestre de capella del marcgravi de Schwedt. Fischer fou un dels primers a introduir a Alemanya l'obertura francesa.

## Obres principals

* Musikalische Maienlust
* 50 Aires francesos per a dos violins i baix xifrat (1681)
* Die himmliische Seelenlust, aires alemanys i madrigals a una veu amb acompanyament instrumental
* Musikalisches Divertissement, (1700)
* Tafelmusik, obertures i xacones per a dos violins, violes i baix (1702)
* Feld und Heldenmusik, (1704)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 1573 ISBN 84-239-4523-5
# Johann Friedrich Doles

Johann Friedrich Doles (Steinbach-Hallenberg, 23 d'abril de 1715 – Leipzig, 8 de febrer de 1797) fou un compositor alemany.
A Leipzig estudià teologia i després música, sota la direcció de Bach. El 1744 fou cantor a Freiberg, i el 1756 en la Thomasschule i mestre de capella d'ambdues esglésies de Leipzig, on entre d'altres alumnes tingué a Heinrich A G Tuch. De les seves composicions, no se'n imprimiren només alguns motets, corals i cants, restant manuscrites les altres, entre les quals hi ha misses, passions i salms, etc.
És digna de mencionar-se una Kantate über Gellerts Lied, Ich komme vor dein Angesicht (1790), en el pròleg de Doler, contra l'opinió del seu il·lustre mestre, es confessa enemic de l'estil fugat en la música religiosa.
A més, se li deu:
* Anfangsgründe zum Singen;
* Melodien zu Gellerts geistlichen Oden (1762);
* Singbare und leichte Choralvorspiele für Lehrer und Organisten, en quatre sèries.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part, pàg. 1769-70 (ISBN 84-239-4581-2)
# Johann Georg Mettenleiter

Johann Georg Mettenleiter (St. Ulrich im Lohnthal, Württemberg, 6 d'abril de 1812 - Ratisbona, 6 d'octubre de 1858) fou un compositor i organista director d'orquestra alemany de música religiosa del Romanticisme, era germà de Dominicus Mettenleiter.
Va ser deixeble del seu oncle, al cor de Wallerstein. Després d'exercir com a director de l'església parroquial d'Oettingen (1837–39), fou director i organista a Regensburg (Ratisbona), (1839–58).
Se li deuen un gran nombre se misses, himnes, salms i un Stabat Mater i a més, Manuale breve cantionum ac same liturgicarum (Regensburg, 1852), Enchiridion chorale, sive selectus locupletissimus cantionum liturgicarum juxta ritum S. romanae (1853), ambdues amb acompanyament d'orgues afegits. Aquest últim vol. va demostrar una fita important en el moviment de restauració de la música litúrgica i, Manuale breve cantionum ac precum.
El seu cosí, Bernhard Mettenleiter (n. Wallerstein, 25 d'abril de 1822; m. Marktheidenfeld, 14 de gener de 1901), fou un organista, director de mestre, professor i compositor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 34, pàg. 1337 (ISBN 84 239-4534-0)
# Johann Gottlieb Heineccius

Johann Gottlieb Heineccius (Eisenberg, 11 de setembre de 1681 - Halle, 31 d'agost de 1741) va ser un jurista alemany. Es considera un important representant de l'usus modernus pandectarum.
Va estudiar teologia, però després es va dedicar al dret. Al principi va ser preceptor dels fills del general Golowkin (1708) i després professor de filosofia (1713) i més tard dret a Halle (1720). El 1723 va ser cridat a la Universitat de Franeker (Frísia, Holanda), aleshores florent, deixant-la aviat per anar a la de Frankfurt de l'Oder (1727) i de nou a Halle (1733), on va ensenyar el dret romà amb gran èxit.
Entre les seves obres mereixen una menció especial: Jurisprudentia romana et attica (Leyden, 1738/41); diverses monografies, entre les que descolla el Commentaria ad legem Juliani et papiani Pappaeam (Venècia, 1770), Antiquitatum romanarum jurisprudentiam illustrancium syntagma, traducció castellana de Carlos Dicenta en 1845 i de Francisco Llorente el 1855, ambdues a Madrid, en la que, seguint l'orde de les Instituciones de Justinià I, va il·lustrant cada paràgraf, sent un restaurador de la serietat d'aquests estudis, i devent a la seva influència el que s'hagi mantingut per molt de temps la distinció entre la Historia iuris i les Antiquitates; Historia iuris romani ac germanici (1ª ed. espanyola en Alcalà d'Henares, 1808; traducció castellana de la Historia del Derecho romano per Juan Bautista Muñiz Miranda i González Andrés, en Madrid, 1845), encara util durant molts anys per a certs detalls, i Elementa iuris civilis secundum ordinum Institutionum, i altre Secundum ordinem Pandectarum (d'aquest hi ha una edició in usum scholae valentinae, Valencia, 1791), que van estar de text o van merèixer gran favor a les Universitats d'Europa, havent-se reimprès i anotat fins ben entrat el segle xix, en què van quedar antiquades (traduccions castellanes nombroses, sobresortint les de Luis de Collantes, Madrid, 1835; 6a ed., València, 1873). També va escriure sobre dret natural i història de la filosofia (de la qual també es va traduir alguna cosa a Espanya i a Mèxic). Les seves Obras completas es van reunir per J. L. Uhl i publicat amb el títol opera ad universam jurisprudentiam, philosopphiam et literas pertinentia (Ginebra, 1744/48; 8 vol. en 4º amb un suplementari publicat el 1771).
Heineccius anotà les Instituciones d'Arnold Vinnius. Destacà per la seva erudició, pel seu millor plan en la exposició de la historia i per la seva precisió, claredat i elegancia de llenguatge; però no produí una reforma radical en els estudis de dret ni tingué vertaders deixebles que continuessin la seva obra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 939. (ISBN 84-239-4527-8)
# Johann Gottlieb Naumann

Johann Gottlieb Naumann (Blasewitz, 17 d'abril de 1741 - Dresden, 23 d'octubre de 1801) fou un compositor alemany.
Va estudiar música (piano i orgue) a Dresden. Per a la cort de Gustau III de Suècia va compondre òperes, com Gustaf Wasa (1786), damunt text suec del rei mateix, oratoris i música de cambra. Va escriure òperes sobre texts de Metastasio, com Alessandro nelle Indie (1767) i La clemenza di Tito (1769).
Més endavant va treballar a Copenhague, però finalment va tornar a Dresden, on va fer de professor tenint entre altres alumnes a Gottlob Bachmann. L'any 1792 es va casar amb Catarina von Grodtschilling, filla del vicealmirall danès. Era l'avi del també compositor i crític Emil Naumann (1827-1888).

## Obres (seleccionades)

Òpera:
* Il tesoro insidiato (1762)
* Li creduti spiriti (1764, en col·laboració amb altres compositors)
* L'Achille in Sciro (1767)
* Alesandro nelle Indie (1768)
* La clemenza di Tito (1769)
* Il villano geloso (1770)
* L'isola disabitata (1773)
* La villanella inconstante (1774)
* Ipermestra (1774)
* L'ipocondriaco (1776)
* Amphion (opéra-ballet 1778)
* Armida (1773)
* Elisa (1781)
* Osiride (1781)
* Cora och Alonzo (1782)
* Tutto per amore (1785)
* Gustaf Wasa (1786)
* Orpheus og Eurydike (1786)
* La reggia d'Imeneo (1787)
* Medea (1788)
* Protesilao (1789)
* La dama soldato (1791)
* Amore giustificato (1792)
* Aci e Galatea (1801)
Altres treballs:
* Missa solenne in A-flat Major (1804)
* Dotze oratoris, incloent-hi:
** La passione di Gesù Cristo (1767)
** La morte d'Abel (1790)
** I pellegrini al sepolcro (1798)
** Betulia liberata (1805)
* Psalms 69, 103 & 149
* Masonic music incl. 2 marxes per orgue
Treballs instrumentals:
* Dotze simfonies (1766-77)
* Sis quartets per harpsicorde, flauta, violí i baix (1786)
* Dotze sonates per a piano o harmònica (1786-92)
* Sis sonates per a piano o harmònica, op. 4

## Notes

* ↑ Tot i que Naumann va ser batejat amb el nom de Johann Gottlieb, seguint la moda de l'època el va llatinitzar com a Johann Amadeus. Totes les primeres estampes de les seves obres van aparèixer sota el nom de Johann (o Giovanni) Amadeus Naumann, si s'esmentava el primer nom.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 109 (ISBN 84-239-4507-3)
* ↑ Härtwig and Ongley: "Johann Gottlieb Naumann."

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Johann Gottlieb Naumann» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
* Autograph of Orfeus Col·leccio digital de la Danish Royal Library
* Bicentenari Arxivat 2007-03-15 a Wayback Machine. a Dresden
# Johann Gottlob Harrer

(Johann) Gottlob Harrer (Görlitz, 1703 – Karlovy Vary, 9 de juliol de 1755) fou un compositor i director de cors alemany.
El 1750 succeí a Bach com a cantor de l'església de Sant Tomàs de Leipzig. Es dedica especialment, a la composició instrumental, citant-se de Harrer, 24 simfonies, 24 parts de diversos concerts, 51 duos per a flauta i sonates per a piano, però també deixà oratoris, passions i salms, molts dels quals manuscrits es conserven en la Biblioteca Municipal de Leipzig i en la Nacional de Berlín.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 752 (ISBN 84-239-4527-8)
# Johann Heinrich Rolle

Johann Heinrich Rolle (Quedlinburg, 1714 - Magdeburg, 1785) fou un músic alemany.
Cursà lleis i filosofia a Leipzig; però aficionat a la música, es dedicà per complet a aquesta art, i el 1741 ingressà en la capella de música de la cort, a Berlín. El 1746 ocupà la plaça d'organista de l'església de Sant Joan de Magdeburg i quatre anys després succeí al seu pare com a director de l'orquestra d'aquella població. És autor d'una simfonia, la qual, arranjada per a piano, s'inserí en la Racolta IV de Hiller (1762); de diverses obres musicals pel culte; de 20 drames bíblics i profans, etc.
Entre els seus alumnes va tenir a Heinrich A G Tuch (1766-1821).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 1445 ISBN 84-239-4551-0
# Johann Ignaz Walter

Johann Ignaz Walter (Radonice, Bohèmia, 31 d'agost de 1759 - Ratisbona, 22 de febrer de 1822) fou un cantant i compositor alemany.
Feu els seus estudis a Viena i el 1873 es donà a conèixer com a tenor a Praga, entrant el 1793 en la companyia de Großmann en la que actuà durant molts anys.
Les seves obres com a compositor comprenen diverses comèdies líriques, entre elles el Doktor Faust, la primera obra musical basada en part en el Faust de Goethe, així com algunes Misses, una Cantata, un Quartet, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 1545 (ISBN 84-239-4569-3)
# Johann Jakob Walther

Johann Jakob Walther (Witterda, Turíngia, 1650 - 2 de novembre de 1717) fou un compositor i violinista alemany.
Fou músic de cambra del príncep elector de Saxònia (1576) i més tard secretari de la cort electoral de Magúncia. Com a músic la seva obra principal és Hortulus chelicus, uno violino, duabus, tribus et quator, subíndex chordis simul sonantibus harmonice modulanti (1688), obra extremadament curiosa, l'últim número es titula Serenata a un coro di violini, organo tremolant, chitarrino, piva, due tromboni et timpani, lira tedesca, ed arpa smorzata per un violino solo.
A jutjar pels efectes escrits d'aquestes obres, 'Walther degué ser el Paganini de la seva època.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 1550 (ISBN 84-239-4569-3)
# Johann Joachim Eschenburg

Johann Joachim Eschenburg (Hamburg, 7 de desembre de 1743 - Brunswick, 29 de febrer de 1820) fou un escriptor alemany. Estudià en les universitats de Leipzig i Gottinga: després fou professor de filosofia i literatura en el col·legi de Sant Carles de Brunsvic, on va conèixer en Lessing, i més tard fou conseller privat de justícia. Fou gran amant de la música i gran coneixedor de la literatura anglesa, que procurà donar a conèixer a Alemanya. Publicà nombroses biografies d'escriptors alemanys antics i moderns, continuà i acabà la primera traducció alemanya de les obres de Shakespeare, començada per Wieland (Zúric, 1755-1782 i 1798-1806), i les obres:
* Dr. Brown's Betrachtungen úber die Poesie und Musik nach ihrem Urzprunge, traducció d'una obra anglesa de John Brown (Leipzig, 1769)
* Betrachtungen úber die Verwandschaf,
* der Poezie und Musik, etc., traducció d'una obra de Webb (Leipzig, 1771)
* Entwur einer Theorie und Literatur der schónen Redekúnste$$, (Berlín, 1783-1789. 1805. 1817 i 1836).
* Handbuck der klassischen Literatur, (Berlín, 1783)
* Nachricht von Georg. Friedrich Haendel's Lebens Umstaenden und der ihm zü London im Mai und Junir. 1784 angestellten Gedächtnissfeyer, traducció de l'anglès (Berlín, 1785)
* Beispielza zum THeorie und Literatur der schönen Wissenschaften, (Berlín i Szczecin, 1788-1795).
* Lehrbuch buch der Wissenschoftskunde, (Szcezecin i Berlín, 1825)
* Denkmater alidentscher Dichtkunst, (Bremen, 1799)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàgs. 1156 84-239-4520-0
# Johann Machold

Johann Machold fou un compositor alemany probablement nascut a Turíngia a finals del segle xvi.
Figuren d'aquest autor les obres següents:
* Die Historia vom Leiden und Sterben Christi mit 5 Stimmen componirt (Erfurt, 1593);
* Motets a 5 veus (Erfurt, 1595).
I el tractat de música titulat Compendium germanicolatinum musices practicae, quaestionibus facilibus et perspicuis expositum, omissis omnibus non admodum necessariis (Erfurt, 1595).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 1277 (ISBN 84-239-4531-6)
# Johann Nepomuk Beck

Johann Nepomuk Beck (Pest, 5 de maig de 1827 - Viena, 9 d'abril de 1904) va ser un baríton hongarès. Posseïa una veu forta i flexible que s'adapta a l'ús del repertori operístic francès i italià.
Acabada la seva educació musical, debutà amb èxit en el Teatre Alemany de Pest. I després de perfeccionar els seus coneixements a Viena, va recórrer els teatres d'Hamburg, Brema, Colònia, Magúncia i Frankfurt, entrant a formar part des de 1853 del personal de l'Òpera Imperial de Viena, en particular sobresortint en obres de Giacomo Meyerbeer, Mozart i Verdi; alguns anys més tard fou nomenat cantor de cambra; Beck posseïa una bella veu de baríton, potent i flexible, i un talent dramàtic poc comú, i fou el creador a Múnic el 1868 del rol de Hans Sachs en l'òpera Els mestres cantaires de Nuremberg de Richard Wagner. El 1885 va rebre la seva jubilació.
A finals de 1880, Beck va començar a mostrar signes d'inestabilitat mental i va ser hospitalitzat en una institució mental a Inzersdorf. Finalment li va donar l'alta a principis de 1890 i restà a cura del seu fill, Joseph Beck, que va renunciar a una carrera reeixida d'òpera per tenir cura del seu pare. Tots dos van viure junts i feliços per primera vegada a Viena i després en Presburg (Bratislava moderna) fins que Joseph, va emmalaltir i va morir abans que el seu pare el 1903. Johann morir a l'any següent.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 1408 (ISBN 84-239-4507-3)