OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Base del crani

En anatomia humana, el crani pot dividir-se per al seu estudi i descripció en dues parts: la porció inferior, o base del crani, i la superior, la calota o volta del crani. La base del crani consta de dues superfícies, una d'interna i una altra d'externa. La interna, que mira cap al cervell, es divideix en tres sectors: fossa cranial anterior, fossa cranial mitjana i fossa cranial posterior. Els traumatismes greus del cap, especialment els accidents de trànsit, poden provocar una fractura de la base del crani. El 75% d'aquestes fractures afecten la part petrosa del temporal.

## Ossos

Els ossos que formen la base del crani són:
* Os etmoide
* Os esfenoide
* Os frontal (porció basal de l'os frontal, incloent-hi el sostre de l'òrbita ocular i la regió posterior del si frontal)
* Os temporal, incloent-hi la porció petrosa
* Os occipital

## Orificis

La base del crani està perforada per nombrosos orificis que donen pas a nervis, artèries i venes. Alguns dels més importants són els següents:
* Conducte òptic, que dona pas al nervi òptic i l'artèria oftàlmica.
* Làmina cribrosa de l'etmoide, una porció de l'os etmoide travessada per nombrosos orificis pels quals penetren al crani els nervis olfactoris procedents de les fosses nasals.
* Forat rodó, travessat pel nervi maxil·lar
* Forat oval, que dona pas al nervi mandibular, l'artèria pterigomeníngia i la vena del forat oval.
* Forat espinós, pel qual passen l'artèria meníngia mitjana, la vena meníngia mitjana i la branca meníngia del nervi mandibular.
* Conducte carotidi, que travessa la part petrosa del temporal i que dona pas a l'artèria caròtide interna, el plexe simpàtic carotidi intern i el plexe venós carotidi.
* Conducte auditiu intern, que dona pas al nervi coclear, el nervi vestibular, el nervi facial i l'artèria laberíntica.
* Forat jugular, travessat per la vena jugular interna, l'artèria meníngia superior, el nervi glossofaringi, el nervi vague i el nervi accessori.
* Conducte de l'hipoglòs, pel qual passa el nervi hipoglòs.
* Forat magne, el forat més gran, que dona pas a la medul·la oblonga, les meninges i les artèries vertebrals.

## Referències

* ↑ VV.AA: «Base de cráneo: Anatomía y patología tumoral. Revisión conceptual». Revista chilena de radiología, vol. 8, núm. 4 (2002).
* ↑ Tratado de osteopatía craneal. Articulación temporomandibular. Editorial médica panamericana.
# Basilio Boggiero Spotorno

Basilio Boggiero Spotorno, Sch. P. (Celle, República de Gènova, avui província de Savona, Itàlia, 5 d'abril, 1752 - Saragossa, 22 de febrer, 1809) va ser un religiós d'origen italià que va participar en els dos setges de Saragossa durant la Guerra del Francès Espanyola defensant la ciutat. Va ser conegut també com a orador i poeta.
De molt jove es trasllada a Saragossa on es va naturalitzar. El 17 de juny de 1758 va abraçar l'Institut de sant Josep de Calasanz, a Saragossa, on va ensenyar la retòrica i després filosofia i teologia. El 1795 va ser nomenat predicador de sa Majestat. Havent aixecat el regne d'Aragó per oposar-se a la invasió francesa, es dedicà a fomentar la defensa contra l'invasor, patint tots els horrors del primer i segon setge de Saragossa. Encara després que va capitular la plaça va romandre-hi per fomentar el patriotisme, fins que, informat el Lannes, li va fer treure la vida a principis de març de 1809.
Abans de la invasió va tenir entre els seus alumnes a José M. de Orbe i els germans Palafox.

## Escrits

* Introducció á la elocuencia española (Saragossa, 1784);
* Los triunfos de la honestidad, Cantares anacreónticos (Saragossa, 1788);
* Tratado del sublime que compuso en griego el filósofo Longino. etc.. (Saragossa, 1782);
* Optimis Disciplinis Liberalibus tradentis, Vida del P. Antonio Garcés;
* Los pensamientos de Pascal.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1310. (ISBN 84-239-4508-1)
# Icelus stenosomus

Icelus stenosomus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 12,4 cm de llargària màxima.
* Cos allargat i una mica comprimit.
* Cap gros i comprimit.
* Ulls i boca grossos.
* Aleta pectoral arrodonida.
* En general, la forma del cos i del cap és més prima que la d'altres espècies d'Icelus.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima polar (2 °C-6 °C; 50°N-30°N) que viu entre 48 i 200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó i Rússia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1845. Ichthyologiske Bidrag. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (N. S.) v. 1. 213-282.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1937. Neue Angaben über die Systematik und geographische Verbreitung der zweihörnigen pazifischen Icelus-Arten. Zoologische Jahrbücher, Abteilung für Systematik, Geographie und Biologie der Tiere v. 69 (núm. 4): 253-276, Pls. 5-6.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Murai, T., T. Nakabo i T. Kinosita, 1994. A record of the cottid fish, Icelus stenosomus from southern Sea of Japan. Jap. J. Ichthyol. 41(3):343-346.
* ↑ Parin, N.V., V.V. Fedorov i B.A. Sheiko, 2002. An annotated catalogue of fish-like vertebrates and fishes of the seas of Russia and adjacent countries: Part 2. Order Scorpaeniformes. J. Ichthyol. 42(Suppl.1):S60-S135.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bassa del Molí (Castellcir)

La Bassa del Molí és un petit embassament del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situada al sud de l'antic centre del municipi, l'església de Sant Andreu de Castellcir, en el terç meridional del sector principal del terme municipal.
Recull l'aigua de la Riera de Castellcir a la Represa per alimentar el Molí del Bosc. Està situada al costat nord-oest d'aquest molí, a migdia de la Represa esmentada i al nord-est de la Casa Nova de la Vileta, al nord de la Font del Molí. És a la dreta de la Riera de Castellcir, i al seu sud-est es troba la Poua del Molí del Bosc.
Passa pel costat sud de la bassa el Camí del Molí del Mig del Bosc.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim modern de caràcter descriptiu, que expressa al peu de la lletra el significat dels mots que el formen.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* La Bassa del Molí en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bassanago hirsutus

Bassanago hirsutus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 100 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu al talús i la plataforma continentals.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental: Austràlia i Nova Zelanda.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1948. Studies in ichthyology. Núm. 13. Rec. Aust. Mus. v. 22 (núm. 1). 70-94.
* ↑ Castle, P. H. J., 1960. Two eels of the genus Pseudoxenomystax from New Zealand waters. Transactions of the Royal Society of New Zealand v. 88 (pt 3): 463-472.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gomon, M.F., C.J.M. Glover i R.H. Kuiter (eds.), 1994. The fishes of Australia's south coast. State Print, Adelaida. 992 p.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Beentjes, P., B. Bull, R.J. Hurst i N.W. Bagley, 2002. Demersal fish assemblages along the continental shelf and upper slope of the east coast of the South Island, New Zealand. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 36:197-223.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Roberts, C.D., 1991. Fishes of the Chatham Islands, New Zealand: a trawl survey and summary of the ichthyofauna. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 25(1):1-19.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ichthyocampus bikiniensis

Ichthyocampus bikiniensis és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Marshall.

## Referències

* ↑ Kaup, J. J., 1853. Uebersicht der Lophobranchier. Arch. Naturgeschichte v. 19 (núm. 1): 226-234.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 «Ichthyocampus bikiniensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Dawson, C. E., 1977: Synopsis of syngnathine pipefishes usually referred to the genus Ichthyocampus Kaup, with description of new genera and species. Bulletin of Marine Science v. 27 (núm. 4): 595-650.
* Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ichthyoelephas longirostris

Ichthyoelephas longirostris és una espècie de peix de la família dels proquilodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 80 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Cauca i Magdalena a Colòmbia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Castro, R.M.C. i R.P. Vari, 2003: Prochilodontidae (Fannel mouth characiforms). p. 65-70. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Castro, R.M.C., 1990. Revisao taxonómica da familia Prochilodontidae (Ostariophysi: Characiformes). Tesi doctoral. Universidade de São Paulo, São Paulo, Brasil. 347 p.
* Castro, R. M. C. i R. P. Vari, 2004: Detritivores of the South American fish family Prochilodontidae (Teleostei: Ostariophysi; Characifomes). A phylogenetic and revisionary study. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 622: i-v + 1-186 + 187-189.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Roberts, T. R., 1973: Osteology and relationships of the Prochilodontidae, a South American family of characoid fishes. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 145 (núm. 4): 213-235.
* Vari, R. P., 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology. Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ictalurus dugesii

Ictalurus dugesii és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Rafinesque, C. S. 1820. Ichthyologia Ohiensis (Part 7). Western Rev. Misc. Mag. v. 2 (núm. 6): 355-363.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ictiobus meridionalis

Ictiobus meridionalis és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,4 kg de pes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: sud de Mèxic i Guatemala.

## Referències

* ↑ Rafinesque, C. S., 1820. Ichthyologia Ohiensis (Part 6). Western Rev. Misc. Mag. v. 2 (núm. 5): 299-307.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther A., 1868. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Heteropygii, Cyprinidae, Gonorhynchidae, Hyodontidae, Osteoglossidae, Clupeidae,... Halosauridae, in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 7. i-xx + 1-512.
* ↑ «Ictiobus meridionalis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Bailey, R. M. i W. N. Eschmeyer, 1988: Ictiobus (Rafinesque, 1820) (Osteichthyes, Cypriniformes): proposed conservation. Bulletin of Zoological Nomenclature v. 45 (pt 1): 36-37.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21): 243 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bataclan (Barcelona)

El Bataclan va ser un music-hall ubicat al número 85 de l'Avinguda del Paral·lel, cantonada amb el carrer Poeta Cabanyes, al Poble-sec.
A començaments del segle xx, al mateix indret hi existia un cafè concert amb el nom de Gran Cafè del Recreo. Des de 1910, en aquest cafè-concert s'hi van començar a fer espectacles de music-hall, rebatejant el local com Gran Café Concierto del Recreo. L'èxit va fer que es reformés per donar-li més cabuda, convertint-se en music-hall i canviant de nou el nom pel de Gran Music-hall Novelty. El Novelty va anar guanyant fama i reconeixement com un dels music-halls més famosos del Paral·lel, molt popular entre els mariners, els obrers de les fàbriques del Poble-sec i Sants i els veïns del barri.
L'any 1924, l'empresari Francesc Serrano Arambul, propietari d'El Molino, se'n va fer càrrec i li va canviar el nom pel de Bataclan. Aquest nom el manvella de Le Bataclan de París, que al seu torn prenia el nom d'una coneguda opereta d'Offenbach.
Amb el nom de Bataclan va arribar fins a la Guerra Civil. Amb l’arribada dels franquistes al poder, es va modificar el nom i va passar a dir-se Ra-ta-plán, sense que en quedin clars els motius. Amb aquesta nomenclatura durà poc, fins que al 1942 va passar a ser un magatzem de fustes. Anys després va construir-se al terreny l'Hotel Paral·lel i als seus baixos s'hi va establir una coneguda botiga de roba de segona mà.

## Referències

* ↑ «Barcelona també va tenir un local anomenat Bataclan». Diari Ara, 14-11-2015. [Consulta: 4 juliol 2022].
* ↑ «La sala Bataclan va ser un dels locals d’èxit durant l’època d’esplendor del Paral·lel». betevé, 19-11-2015. [Consulta: 4 juliol 2022].

## Bibliografia complementària

* Badenas i Rico, Miquel. El Paral.lel, història d'un mite: un barri de diversió i d'espectacles a Barcelona. Pagès, 1998. ISBN 978-84-7935-496-1.
# Ida Benza

Ida Benza (Pest, 9 de març de 1846 - Budapest, 10 de març de 1880) va ser una cantant d'òpera hongaresa (soprano dramàtica).
Filla del cantant d'òpera Károly Benza i d'Amália Joob, va començar els seus estudis de cant amb el seu pare i va continuar a Viena, on va ser alumna dels professors vocals més reconeguts com a Proch, Salvi, Bochkoltz-Falconi. Va debutar a Viena el 1865 amb el rol de Siebel en el Faust de Gounod. Va anar a Itàlia el 1868 i va actuar a la Scala de Milà amb Don Carlo de Verdi com a princesa d'Eboli i després amb Ruy Blas de Filippo Marchetti com a reina, amb un èxit considerable. Després va recórrer Europa. El gener de 1872, va actuar a Moscou, i després a Sant Petersburg fins al 15 de març, on va deixar el públic tan extasiat que, després d'una actuació, van acompanyar el seu trineu amb torxes pel carrer, com atrets per uns imants cap al seu apartament. El 9 de setembre de 1871 es va estrenar en el paper de Valentine de Les Huguenots de Meyerbeer); el 13 d'abril de 1872, va cantar L'Africaine, i després va signar contracte amb el Teatre Nacional de Budapest, on es va convertir en la cantant dramàtica principal. També va actuar en papers lírics i com a cantant de concerts. L'11 de març de 1873, es va casar amb l'actor Imre Nagy en l'església protestant de la plaça Kálvin de Pest. La cerimònia va ser celebrada per József Feleky, fill de l'actor Miklós Feleky i capellà del superintendent János Török. Ida Benza es va convertir a la fe protestant abans de casar-se, per unir-se al seu marit. I el darrer concert fou el 27 de març de 1873, va cantar en Le Roi de Lahore de Massenet. La seva veu és recordada així per la revista Zenészeti Lapok en el número de l'11 d'octubre de 1874:
| « | <<Una veu compacta, voluminosa i apassionada, bella figura escènica, joc expressiu, autoconeixement, calidesa, n'hi trobem en tal mesura com en pocs artistes del món. Ida Benza és una artista d'alta qualitat que sempre es pot escoltar amb el màxim plaer perquè té el poder suprem de l'art: pot crear emoció, passió, entusiasme en la representació de la vida i de la veritat. | » |
Lehel Ódry li va dir adéu davant el taüt, i seguidament Miklós Feleky, al cementiri.

## Referències

* ↑ A pest-belvárosi r.k. plébánia keresztelési anyakönyve, 1846. év. (Registre baptismal de Pest del 1846)
* ↑ A Kálvin téri ref. egyházközség halotti anyakönyve, 114/1880. folyószám. (Registre parroquial de la plaça Kálvin).
* ↑ A pest-Kálvin téri ref. egyházközség házassági anyakönyve, 39/1873. folyószám. (Registre matrimonial de la plaça Kálvin de Pest).
* ↑ Budapesti Közlöny, núm. 59 (12 de març de 1873), p. 501.
* ↑ A Hon, núm. 59 (12 de març de 1873)
# Idiastion kyphos

Idiastion kyphos és una espècie de peix marí pertanyent a la família dels escorpènids.
Fa 5,3 cm de llargària màxima. És un peix marí i d'aigües fondes que viu entre 439-622 m de fondària. Es troba al mar Carib.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Eschmeyer, William N. «Three New Scorpionfishes of the Genera Pontinus, Phenacoscorpius and Idiastion from the Western Atlantic Ocean» (en anglès). Bulletin of Marine Science, v. 15, (núm. 3), 9-1965, pàg. 521-534 [Consulta: 11 maig 2020].
* 1 2 3 Capuli, Estelita Emily. «Idiastion kyphos Eschmeyer, 1965» (en anglès). FishBase.
* ↑ Eschmeyer, William N. «A systematic review of the scorpionfishes of the Atlantic Ocean (Pisces, Scorpaenidae» (en anglès). Occasional papers of the California Academy of Sciences, 79, 1969, pàg. 130 p., 13 fig., 15 tab.