OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ermita de Sant Josep de Catí

L'Ermita de Sant Josep de Catí, a la comarca de l'Alt Maestrat, és un lloc de culte catalogat com Bé de Rellevància Local, amb la categoria de Monument d'interès local
Presenta un complicat accés malgrat situar-se a tan sols uns dos quilòmetres al nord del nucli poblacional de Catí, seguint el mateix camí d'accés a l'ermita de Santa Anna, a la dreta del Camí del “Vedat de la Costereta”.

## Història

La construcció es remunta a 1670, per ordre de mossèn José Adell a terrenys d'una finca de la seva propietat i que va condicionar el seu llegat al manteniment tant del temple com del culte. Malgrat això, en l'actualitat és en estat ruïnós, en part per la decadència de la tradició del romiatge a l'ermita en el dia del sant de la advocació, el 19 de març.

## Descripció

De les escasses restes que encara s'han conservat destaca la fàbrica en maçoneria. Pot apreciar-se l'existència d'una casa d'ermità adossada a l'ermita i que com aquesta és en estat ruïnós. De la façana es conserva la porta que presenta un marc de dovelles de carreus. Interiorment s'aprecien dues crugies separades per arcs de mig punt i la coberta, actualment desplomada sobre l'interior, podria haver sigut plana en la part interior, mentre que presentaria externament dues aigües.

## Referències

* ↑ «Ermita de San José». Generalitat Valenciana, 2018. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ «Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià». DOCV, núm. 5.449, 13-02-2007.
* 1 2 3 4 «Ermita de Sant Josep» (en castellà). Ermitas y Santuarios de la Comunidad Valenciana, 2011. [Consulta: 5 març 2021].
* 1 2 3 «UNA PINCELADA ALAS ERMITAS DECATÍ» (en castellà). Arxivat de l'original el 3/3/2016. [Consulta: 5 març 2021].
# Mick Wilkinson

Mick Wilkinson (Kettlewell, 4 de març de 1947) és un antic pilot de trial anglès. Durant la dècada del 1970 va obtenir resultats destacats, entre ells dues victòries al British Experts Trial dos anys seguits amb una OSSA (1974-1975). Abans, durant la seva etapa a Greeves (1967-1973), va alternar el trial amb l'enduro i formà part en diverses ocasions de l'equip britànic per al Trofeu als ISDT, on va arribar a guanyar una medalla d'or. La seva carrera anà paral·lela a la de son germà, Bill Wilkinson, qui també fou pilot oficial de Greeves i d'OSSA i arribà a guanyar els Sis Dies d'Escòcia de Trial el 1969.
Un cop retirat de les competicions, Mick Wilkinson va passar a competir en sidecar trial amb Kevin Lockwood de passatger. La parella en va disputar diverses proves de renom, com ara els Dos Dies de Trial de Man, on guanyaren en categoria de sidecars els anys 1979, 1981 i 1982.

## Palmarès

* 2 victòries al British Experts Trial (1974-1975)
* 3 victòries als Dos Dies de Trial de Man en sidecars (1979, 1981, 1982)

## Notes

* ↑ Segons unes altres fonts, Mick Wilkinson va néixer el maig de 1948.

## Referències

* ↑ «The rider... Wilkinson Mick» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 16 gener 2023].
* 1 2 Moffat, John «The Wilkinsons» (en anglès). Classic Trial. pressreader.com, núm. 20, 01-02-2017 [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ Moffat, John. «Wilkinsons of Kettlewell» (en anglès). trialsguru.net, 2023. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ «Results – Manx 2 Day Trial > Yearly Winners» (en anglès). manx2day.co.uk. [Consulta: 31 gener 2023].
# Konstantin von Neurath

Konstantin Hermann Karl Freiherr von Neurath (2 de febrer de 1873 - 14 d'agost de 1956) fou un militar i diplomàtic alemany, Ministre d'Afers Exteriors d'Alemanya (1932 - 1938) i Protector de Bohèmia i Moràvia (1939 - 1943).

## Biografia

Va estudiar Dret a les universitats de Tübingen i Berlín. Després de graduar-se el 1897, inicialment es va unir a un bufet d'advocats local a la seva ciutat natal. El 1901 es va traslladar a Berlín per treballar en el Ministeri d'Afers Exteriors com a funcionari. Va ser nomenat vicecónsul de l'ambaixada alemanya a Londres en 1903 i posteriorment va ser enviat a l'ambaixada a Turquia.
Durant la Primera Guerra Mundial va servir com oficial amb un regiment d'infanteria fins al1916 quan el van ferir greument. Per les ferides de guerra va rebre la Creu de Ferro.
En 1919 va tornar a la diplomàcia, i fou destinat a l'ambaixada a Copenhaguen. A partir del 1921 fins al 1930 va ser ambaixador a Roma, i posteriorment tornà de nou a l'ambaixada a Londres.
Va tornar a Alemanya en 1932 i se'l va nomenar Ministre d'Afers Exteriors amb Franz von Papen. Va afavorir la retirada alemanya de la Societat de Nacions. Va estar constantment enfrontat a Joachim von Ribbentrop que mantenia una oficina paral·lela al Ministeri amb l'autorització de Hitler i que negociava d'esquitllentes amb els britànics una gran aliança angloalemanya, a més de ser contrari a abandonar la posició de vinculació amb la Xina enfront del Japó.
El 4 de febrer de 1938 va dimitir com a ministre, tot i que va romandre en el Govern.
En 1939 el van designar Governador del Protectorat de Bohèmia i Moràvia. Va establir la censura de premsa i va suprimir els partits polítics i els sindicats. En 1941, Reinhard Heydrich va començar a exercir les seves funcions; Neurath va intentar renunciar, però Hitler no acceptà la seva renúncia fins al 1943. Aquell any, Heydrich va ser assassinat i Wilhelm Frick va ser designat oficialment successor de von Neurath.
En els Judicis de Nuremberg va ser acusat de crims contra la pau i crims contra la humanitat. Va ser declarat culpable i condemnat a quinze anys de presó que va complir a la presó de Spandau, fins que el 1954 va ser posat en llibertat per malaltia.

## Referències

* ↑ Pérez Triviño, José Luis. Els judicis de Nuremberg. Barcelona: UOC, 2006. ISBN 9788497885331.

## Bibliografia

* Craig, Gordon "The German Foreign Office from Neurath to Ribbentrop" pàgs. 406–436 de The Diplomats 1919–39 editat per Gordon A. Craig i Felix Gilbert, Princeton: Princeton University Press, 1953.
* Heineman, John Louis Hitler's First Foreign Minister : Konstantin Freiherr von Neurath, Diplomat and Statesman, Berkeley : University of California Press, 1979 ISBN 0-520-03442-2.

## Enllaços externs

* Biografies del Tercer Reich Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine. (català)
# Gorge (filla de Megareu)

Segons la mitologia grega, Gorge (en grec antic Γόργη, Gorgué) va ser una filla de Megareu, heroi beoci. Estava casada amb Corint, el fundador de la ciutat del mateix nom.
Van massacrar els seus fills, i Gorge, desesperada, es llançà a un llac que va prendre des d'aquell moment, el nom de llac Gorgopis.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 218. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 101. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Qusin

Qusin (àrab: قوصين, Qūṣīn) és un vila palestina de la governació de Nablus, a Cisjordània, al nord de la vall del Jordà, 8 kilòmetres a l'oest de Nablus. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 1.734 habitants en 2006.

## Referències

* ↑ Projected Mid -Year Population for Nablus Governorate by Locality 2004- 2006 Arxivat 2008-02-07 a Wayback Machine. Palestinian Central Bureau of Statistics
# Ermita de Santa Catalina Mártir de Alejandría

L'ermita de Santa Catalina Mártir de Alejandría també anomenada ermita de Santa Catalina Mártir és un temple catòlic situat en el caseriu de Taganana en el massís d'Anaga (Tenerife, Canàries, Espanya). S'hi venera a la compatrona de la localitat, és a dir, Santa Caterina Màrtir d'Alexandria.
Es troba en l'extrem nord de la plaça de La nostra Senyora de les Neus, prop de l'església de La nostra Senyora de les Neus -Taganana-. L'ermita de Santa Catalina és un edifici d'una nau a tres aigües, amb coberta de teula, construïda en 1621 que consta d'una nau principal presidida per un nínxol de pedreria, en el qual es troba la imatge de Santa Catalina d'Alexandria. L'ermita també compta amb un annex remodelat recentment dedicat a ser el tanatori del caseriu.
Tant la porta principal com la lateral estan rematades amb arcs de mig punt. Estant la portada principal proveïda de capitells d'ordre toscà recolzats sobre baquetons, a més està decorada en la seva clau amb un escut petri en el qual figura llaurat un emblema pontifici, realitzat possiblement en l'època del Papa Alexandre VII.
L'ermita va ser declarada Bé d'interès cultural (BIC) de Canàries amb la categoria de Monument el 29 d'abril de l'any 2008. Cada 25 de novembre se celebra en Taganana la festivitat de Santa Catalina amb missa i processó de la imatge de la Santa pels carrers.

## Referències

* ↑ DECRET 85/2008, de 29 d'abril, pel qual es declara Bé d'Interès Cultural, amb categoria de Monument “L'ermita de Santa Catalina” situada en Taganana, terme municipal de Santa Cruz de Tenerife, illa de Tenerife, delimitant el seu entorn de protecció. Butlletí Oficial de Canàries núm. 93, divendres 9 de maig de 2008, Pàg. 8844.
* ↑ DECRET 85/2008, de 29 d'abril, pel qual es declara Bé d'Interès Cultural, amb categoria de Monument l'ermita de Santa Catalina situada en *aganana. Butlletí Oficial de Canàries.

## Enllaços externs

* L'ermita de Santa Catalina reobre al culte reformada.
# Microdevario nana

Microdevario nana és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Myanmar.

## Referències

* ↑ Fang, F., Norén, M., Liao, T.Y., Källersjö, M. & Kullander, S.O., 2009. Molecular phylogenetic interrelationships of the south Asian cyprinid genera Danio, Devario and Microrasbora (Teleostei, Cyprinidae, Danioninae). Zoologica Scripta, v. 38 (núm. 1): 1-20.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kottelat, M. & K.-E. Witte. 1999. Two new species of Microrasbora from Thailand and Myanmar, with two new generic names for small southeast Asian cyprinid fishes (Teleostei: Cyprinidae). Journal of South Asian Natural History v. 4 (núm. 1): 49-56.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i C. Vidthayanon, 1993. Boraras micros, a new genus and species of minute freshwater fish from Thailand (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):161-176.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Jupiaba acanthogaster

Jupiaba acanthogaster és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques del riu Paraguai al Brasil, del Tapajós i del Tocantins.

## Referències

* ↑ Zanata A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Ser. Zool., Porto Alegre Núm. 83. 99-136.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1911. New characins in the collection of the Carnegie Museum. Ann. Carnegie Mus. v. 8 (núm. 1): 164-181, Pls. 4-9.
* ↑ «Jupiaba acanthogaster». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Géry, J., P. Planquette i P.-Y. Le Bail 1996. Nouvelles espèces guyanaises d'Astyanax s.l. (Teleostei, Characiformes, Characidae) à épines pelviennes, avec une introduction concernant le groupe. Cybium 20(1):3-36.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Zanata, A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) Núm. 83: 99-136.
# Gorogobius nigricinctus

Gorogobius nigricinctus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal que viu fins als 35 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: des del Senegal fins a Ghana i Annobon (Guinea Equatorial).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Miller, P. J., 1978. The status of the west African fish Gobius nigricinctus with reference to New World autochthones and an Old World colour-analogue. Zool. J. Linn. Soc. v. 64 (núm. 1): 27-39.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Diouf, P.S., 1996. Les peuplements de poissons des milieux estuariens de l'Afrique de l'Ouest: L'exemple de l'estuaire hyperhalin du Sine-Saloum. Université de Montpellier II. Thèses et Documents Microfiches Núm .156. ORSTOM, París. 267 p.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Gagata youssoufi

Gagata youssoufi és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 37-38.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Bangladesh i l'Índia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ «Gagata youssoufi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Roberts, T. R. i C. J., Jr. Ferraris, 1998: Review of South Asian sisorid catfish genera Gagata and Nangra, with descriptions of a new genus and five new species. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 50 (núm. 14): 315-345.
* ↑ Al-Mamun, A., 2003. A hand guide for identification of inland fishes of Bangladesh. WorldFish Centre-Bangladesh.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hora, S. L. i N. C. Law, 1941: Siluroid fishes of India, Burma and Ceylon. IX. Fishes of the genera Gagata Bleeker and Nangra Day. X. Fishes of the genus Batasio Blyth. Records of the Indian Museum (Calcutta) v. 43 (pt 1): 9-42, 2 pls.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Furush Beit Dajan

Furush Beit Dajan (àrab: فروش بيت دجن, Furūx Bayt Dajan) és un vila palestina de la governació de Nablus, a Cisjordània, al nord de la vall del Jordà, 10 kilòmetres a l'est de Nablus. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 1.160 habitants en 2007.
la majoria dels residents de Furush Beit Dajan són beduïns o descendents de beduïns que emigraren de la vila de Yattir, al desert del Nègueb, després que foren desallotjats per les autoritats d'Israel en 1952. La majoria han abandonat el seu estil de vida nòmada i s'han adaptat a l'agricultura. No obstant això, molts encara es dediquen a la ramaderia d'ovelles i cabres, al nord de la vila, on hi ha una àrea de pastura natural. Furush Beit Dajan rep la major part de l'aigua de les deus a la part sud del poble.

## Referències

* ↑ 2007 PCBS Census Arxivat 2019-04-09 a Wayback Machine.. Palestinian Central Bureau of Statistics. p.110.
* ↑ Eviction of the Inhabitants of Froush Beit Dajan Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine. Applied Research Institute - Jerusalem. 3 May 1997.
# Norah Drewett

Norah Drewett (1882 - 1960) fou una pianista anglesa.
Estudià en el Conservatori de París sota la direcció de Duvernoy i amb Stavenhagen a Múnic. Inicià la seva carrera de concertista a Berlín assenyalant-se com excedent intèrpret de música impressionista i de gènere encara més avançat. El 1913 va contraure matrimoni amb el mestre hongarès, director de l'Orquestra Filharmònica de Berlín, Géza Kresz.
Va tenir diversos alumnes de piano entre ells la canadenca Ida Krehm.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 538 (ISBN 84-239-4574-X)
# Maksim Xostakóvitx

Maksim Dmítrievitx Xostakóvitx (rus: Макси́м Дми́триевич Шостако́вич, Leningrad, avui San Petersburg, 10 de maig de 1938 és un director d'orquestra i pianista rus. És el segon fill del compositor Dmitri Xostakóvitx i Nina Varzar. Va créixer a l'ombra del seu pare, però això no li va impedir convertir-se en un extraordinari pianista i director.

## Primers anys

Des de molt petit va rebre classes de piano i amb dinou anys va debutar amb el Concert per a piano núm. 2 (Xostakóvitx), de qui és dedicatari. Va ser educat en els Conservatoris de Moscou i Leningrad, on va estudiar amb Igor Markevitch i Otto-Werner Mueller, abans de convertir-se en director titular de la Unió de Ràdio i Televisió orquestra simfònica. Mentre que ell era director principal de la Ràdio de Moscou i l'Orquestra Simfònica de televisió, es va dur a terme l'estrena de la 15a simfonia del seu pare. En 1963 va ser designat director assistent de l'Orquestra Simfònica de Moscou, fins i tot abans d'acabar els seus estudis.

## Exili

Dmitri Xostakóvitx va romandre sempre al seu país, tot i que menyspreava el règim comunista, tal com assenyala el crític musical Solomon Volkov en la seva biografia del compositor. No obstant això, el seu fill Maxim va fugir durant una gira de l'orquestra per Alemanya el 1981, va demanar asil als Estats Units i després va obtenir la nacionalitat d'aquest país. Durant anys, Maxim Xostakòvitx va ser director convidat, fins que el 1986 va ser nomenat director de l'Orquestra Simfònica de Nova Orleans. El 1991 va decidir deixar el càrrec. Té un fill, Dmitri Xostakóvitx Maskímovitx (o Xostakóvitx Jr.), que és un pianista.

## Dedicatòria al seu pare

Maksim, fill d'un compositor, també compositor, pianista i director d'orquestra és el principal difusor i intèrpret de l'obra paterna. Des de 1975, any en què el seu pare mor, ha dirigit i popularitzat moltes de les seves obres menys conegudes. Gran part del seu treball l'ha dedicat a l'obra del seu pare, malgrat que no és considerat com un dels seus millors intèrprets. Amb motiu del centenari de Dmitri Xostakóvitx, el 2006, Maxim va dirigir la Simfonia NoText d'encapçalament l'última del compositor rus.
Ha gravat un cicle de 15 simfonies del seu pare amb l'orquestra simfònica de Praga per al segell Txeca, Supraphon.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Maksim Dmitrijevic Šostakovic | enciclopèdia.cat». [Consulta: 29 maig 2021].
# Jupiaba mucronata

Jupiaba mucronata és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,2 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 35.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana.

## Referències

* ↑ Zanata A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Ser. Zool., Porto Alegre. Núm. 83. 99-136.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Annals of the Carnegie Museum v. 6 (núm. 1): 4-54.
* ↑ «Jupiaba mucronata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Zanata, A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) Núm. 83: 99-136.