OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carinotetraodon salivator

Carinotetraodon salivator és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical que viu entre 1-2 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Sarawak (Malàisia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i A.J. Whitten, 1996. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi: additions and corrections. Periplus Editions, Hong Kong. 8 p.
* ↑ Parenti, L.R. i K.K.P. Lim, 2005. Fishes of the Rajang basin, Sarawak, Malaysia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):175-208.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Family Tetraodontidae (Pufferfishes). p. 670. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lévêque, C., 1992. Tetraodontidae. p. 868-870. A: C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale, núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Matsuura, K., 2001. Tetraodontidae. Puffers. p. 3954-3957. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Yamada, U., 2002. Tetraodontidae. p. 1418-1431. A: T. Nakabo (ed.). Fishes of Japan with pictorial keys to the species (segona edició). Tokai University Press, 1749 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Oreneta de Guinea

L'oreneta de Guinea (Hirundo lucida) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a l'Àfrica occidental, la conca del riu Congo i Etiòpia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, la sabana seca, els matollars i herbassars secs tropicals i subtropicals, els cursos d'aigua, les zones humides, els jardins rurals i les àrees urbanes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta de Guinea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 609. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Red-chested Swallow. Hirundo lucida» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Epiplatys grahami

Epiplatys grahami és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Benín, Nigèria, Camerun i nord-oest de Guinea Equatorial.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Epiplatys grahami» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1911. Descriptions of new African cyprinodont fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 8 (núm. 44): 260-268.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Província de Buzău

La província de Buzău (IPA: [bu.'zəu]) és un judeţ, una divisió administrativa de Romania, a la regió de Muntènia, amb capital a Buzău.

## Límits

* Província de Brăila a l'est.
* Província de Prahova i província de Braşov a l'oest.
* Província de Covasna i província de Vrancea al nord.
* Província de Ialomiţa al sud.

## Demografia

El 2002, tenia 496,214 i una densitat de població de 81 h/km².
* Romanesos - 97%
* Roma - un 3% declarats.
| Any | Població |
| 1948 | 430,225 |
| 1956 | 465,829 |
| 1966 | 480,951 |
| 1977 | 508,424 |
| 1992 | 516,961 |
| 2002 | 496,214 |

## Divisió Administrativa

La província té 2 municipalitats, 3 ciutats i 82 comunes.

### Municipalitats

* Buzău
* Râmnicu Sărat

### Ciutats

* Nehoiu
* Pogoanele
* Pătârlagele

### Comunes

| Amaru Bălăceanu Balta Albă Beceni Berca Bisoca Blăjani Boldu Bozioru Brădeanu Brăeşti Breaza Buda C.A. Rosetti Calvini Căneşti Cătina Cernăteşti Chiliile | Chiojdu Cilibia Cislău Cochirleanca Colţi Costeşti Cozieni Florica Gălbinaşi Gherăseni Ghergheasa Glodeanu Sărat Glodeanu-Siliştea Grebănu Gura Teghii Largu Lopătari Luciu Măgura | Mărăcineni Mărgăriteşti Mânzăleşti Merei Mihăileşti Movila Banului Murgeşti Năeni Odăile Padina Pardoşi Pănătău Pârscov Pietroasele Podgoria Poşta Câlnău Puieşti Racoviţeni Râmnicelu | Robeasca Ruşeţu Săgeata Săhăteni Săpoca Săruleşti Scorţoasa Scutelnici Siriu Smeeni Stâlpu Tisău Topliceni Ţinteşti Ulmeni Unguriu Vadu Paşii Valea Râmnicului Valea Salciei | Vâlcelele Verneşti Vintilă Vodă Vipereşti Zărneşti Ziduri |

## Vegeu també

* Volcans de fang de Buzău

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia după etnie" Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia la recensămintele din anii 1948, 1956, 1966, 1977, 1992 şi 2002" Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.
# Joan Navarro i Reverter

Joan Navarro i Reverter (castellà: Juan Navarro Reverter) (València, 27 de gener de 1844 - Madrid, 2 d'abril de 1924) fou un enginyer, literat i polític valencià, va ser ministre d'Hisenda durant el regnat de la regència de Maria Cristina d'Habsburg-Lorena i durant el regnat d'Alfons XIII període aquest en el qual també va ser ministre d'Estat.

## Biografia

Inicialment membre del Partit Liberal Fusionista posteriorment es va unir al Partit Conservador de Cánovas del Castillo fins que, en 1897, en morir aquest, va abandonar les seves files en desacord amb la prefectura del partit assumida per part de Francisco Silvela passant des de llavors a militar en les files del Partit Liberal amb el qual va concórrer a les eleccions de 1903, obtenint un escó per Castelló..
Senador vitalici el 1903, va ser ministre d'Hisenda en el govern que entre el 23 de març de 1895 i el 4 d'octubre de 1897 va presidir Cánovas. Ja durant el regnat d'Alfons XIII tornaria a ocupar aquesta cartera ministerial en altres tres ocasions: entre el 6 de juliol i el 30 de novembre de 1906 en un govern presidit per José López Domínguez; entre el 4 de desembre de 1906 i el 25 de gener de 1907 en un gabinet encapçalat per Antonio Aguilar y Correa; i entre el 12 de març i el 31 de desembre de 1912 en un govern presidit per José Canalejas y Méndez. Igualment va ser ministre d'Estat en un gabinet presidit pel Comte de Romanones entre el 31 de desembre de 1912 i el 13 de juny de 1913. Així mateix va ser president del Consell d'Estat.
D'altra banda, el 1890 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, però no hi va ingressar fins al 1894 amb el discurs Lo invisible y lo desconocido. El 1914 també fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia Espanyola amb el discurs El renacimiento de la poesía provenzal en España.

## Obres

* Del Turia al Danubio (1873)
* El impuesto sobre la renta, Páginas Escogidas (1912)
* Estudios Literarios
* Lo invisible y lo desconocido

## Referències

* ↑ «Joan Navarro i Reverter». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Juan Navarro Reverter a mcnbiografias
* Biografia Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine. al web de la RAC
* Juan Navarro Reverter al web de la RAE
# Carl August Thielo

Carl August Thielo també conegut com a Thilo (7 de febrer de 1707 - 3 de desembre de 1763) fou un compositor danès del Barroc. S'establí a Copenhaguen, on inaugurà el primer teatre d'òpera, el que li valgué el privilegi reial. Més tard es dedicà de ple a la producció de gran nombre d'obres, entre elles: Odes amb melodies (Copenhaguen, 1755); Aire italià (dun genio che m'accende), per a soprano, amb violins i baix (Copenhaguen); dotze minuets; i una simfonia per a clavicordi. Però l'obra més reeixida de Thielo és Tanker og Regler fra Grunden of om Musiken, for dem som vil laere Musiken, til Sindels, Fornoyelse saa og for dem som vil giore Fait of Claveer, General-Bassen og Synge-Kunsten (Copenhaguen, 1746).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 61, pàg. 623 ISBN 84-239-4561-8

## Enllaços externs

* Carl August Thielo a International Music Score Library Project (IMSLP).
* https://runeberg.org/dbl/17/0193.html
# Cicne (fill d'Estènel)

D'acord amb la mitologia grega, Cicne (en grec antic Κύκνος) va ser un rei dels lígurs, fill d'Estènel.
Era molt amic de Faetont, i plorà intensament la seva mort quan aquell heroi va ser fulminat per Zeus. Els déus, compadits, el transformaren en cigne. Apol·lo l'havia dotat d'una veu melodiosa, i així s'expliquen els cants dels cignes quan han de morir.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 103. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 50. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Equivalent

L'equivalent fou un impost imposat per Felip V d'Espanya al País Valencià quan va fer desaparèixer els Furs de València. Anteriorment, els recursos que aportava el Regne de València a la corona espanyola eren de caràcter voluntari. A partir d'aquell moment, es va crear un nou sistema fiscal de caràcter permanent unificant totes les contribucions en un únic impost, conegut amb el nom de l'equivalent.

## Referències

* ↑ Casas, Sònia «Entrevista a Carme Pérez Aparicio». Especial 1714. Monogràfic de la revista Sàpiens [Barcelona], núm. 108, 9-2011, p.14-15. ISSN: 1695-2014.
# Licopodiòpsides

Les licopodiòpsides (Lycopodiopsida) són una classe de plantes vasculars sense llavor situades en el grup de les falgueres en sentit ampli (Pteridophyta), que inclou a la família dels licopodis, amb gèneres com Lycopodium, Lycopodiella, Huperzia, o Diphasiastrum molt semblants entre ells; però també Selaginella i Isoetes que tenen els seus propis ordre i família (Selaginel·làcies i Isoetàcies) i tenen un aspecte un xic diferent.
A part d'aquests tres ordres actuals, se n'ha descrit cinc més d'extints, que deixen entreveure la seva importància històrica en períodes geològics antics, com el carbonífer, abans de l'aparició de les plantes amb flors (antòfits). En són exemples alguns espècies arbòries fòssils com Lepidodendron, Sigillaria o Stigmaria. També se n'han trobat de més petits i semblants als gèneres actuals com Baragwanathia longifolia o Asteroxylon.

## Característiques

Les licopodiòpsides es diferencien de la resta dels pteridòfits per posseir un tipus especial de fulles molt simples (anomenades microfil·les) amb un sol nervi principal. Habitualment són petites i densament imbricades (com en la majoria de les licopodiàcies) però no sempre: En els isòets les microfil·les són més llargues i no surten densament imbricades de la tija.
Com tots els pteridòfits no produeixen flors ni llavors. Aquestes plantes presenten alternança de generacions i l'individu principal és un esporòfit que produeix espores. En el cas concret de les licopodiòpsides les espores s'anomenen homospores i neixen d'esporangis situats a la base de les fulles, Les tiges normalment són ramificades de manera dicotòmica.

## Història natural

La majoria de Lycopodium prefereixen llocs sorrencs i àcids mentre que les espècies de Lycopodiella prosperen en llocs torbosos àcids.

## Taxonomia

Aquesta classe seria sinònim de l'antiga divisió dels licopodiòfits, si seguim el criteri del PPGI
La classe Lycopodiopsida inclou 1.290 espècies actuals repartides, segons la classificació proposada per consens pel Pteridophyte Phylogeny Group el 2016 (PPG I), en tres ordres:

### Ordre Lycopodiales DC. ex Bercht. & J.Presl

* Família Lycopodiaceae P.Beauv. (16 gèneres)
** Subfamília Lycopodielloideae W.H.Wagner & Beitel ex B.Øllg. (4 gèneres)
** Subfamília Lycopodioideae W.H.Wagner & Beitel ex B. Øllg. (9 gèneres)
** Subfamília Huperzioideae W.H.Wagner & Beitel ex B. Øllg. (3 gèneres)

### Ordre Isoetales Prantl

* Família Isoetaceae Dumort. (1 gènere)

### Ordre Selaginellales Prantl

* Família Selaginellaceae Willk (1 gènere)
Abans dins el Lycopodium s'incloïen quasi totes les espècies de l'ordre Lycopodiales. Ara es divideixen en més gèneres, com ara Lycopodiella, Huperzia, o el gènere d'Australàsia Phylloglossum.

## Referències

* 1 2 3 4 PPG I «A community-derived classification for extant lycophytes and ferns». Journal of Systematics and Evolution, 54, 6, 2016, p. 563–603. DOI: 10.1111/jse.12229.
* ↑ «BioLib: Lycopodiopsida». [Consulta: 18 juny 2022].
* ↑ «The number of known plants species in the world and its annual increase». Phytotaxa. Magnolia Press, 261, 3, 2016, p. 201–217. DOI: 10.11646/phytotaxa.261.3.1.
# Harnaaz Sandhu

Harnaaz Kaur Sandhu (Chandigar, 3 de març de 2000) és una model i reina de bellesa índia, guanyadora del concurs Miss Univers 2021. Anteriorment, Sandhu va ser la guanyadora de Miss Univers Índia 2021.

## Biografia

Sandhu va néixer al poble de Kohali al Districte de Gurdaspur, Punjab, a prop de la ciutat de Batala, dels pares Pritampal Singh Sandhu i Rabinder Kaur Sandhu. El seu pare és agent immobiliari i la seva mare és ginecòloga, mentre que ella també té un germà gran anomenat Harnoor. Sandhu es va criar en una família sikh, mentre que el seu pare és d'origen jat.
El 2006, la família es va traslladar a Anglaterra, abans de tornar a l'Índia dos anys més tard i establir-se a Chandigar, on va créixer Sandhu. Va assistir a l'escola pública de Shivalik i al Postgrau Govern College per a noies, tots dos a Chandigar. Abans de convertir-se en Miss Univers, Sandhu estava cursant un màster en administració pública.
El 30 de setembre de 2021, Sandhu va ser la guanyadora de Miss Diva Univers 2021 pel titular sortint Adline Castelino. Com a Miss Diva 2021, Sandhu va rebre el dret de representar l'Índia al certamen de Miss Univers 2021 celebrat el 12 de desembre de 2021 a Eilat, Israel i va guanyar el títol. Després de la seva victòria, es va convertir en la tercera dona índia en ser coronada Miss Univers.

## Referències

* ↑ «Exclusiu: Harnaaz Sandhu de Chandigarh coronada Miss Diva Univers 2021». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 14 desembre 2021].
* ↑ L'Índia Harnaaz Sandhu és coronada Miss Univers 2021
* ↑ Harnaaz Sandhu és Miss Univers Índia 2021, Ritika Khatnani guanya el títol de Miss Diva Supranational 2022, comproveu els resultats finals del certamen de bellesa

## Enllaços externs

* Harnaaz Sandhu a Instagram
# Oreneta de Xile

L'oreneta de Xile (Tachycineta leucopyga; syn: Tachycineta meyeni) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba al con sud: Xile, Argentina, Uruguai, Bolívia, Brasil i Paraguai, així com a les Illes Malvines. Habita els boscos temperats, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, els matollars temperats, els herbassars humids tropicals i subtropicals, les zones humides, a més dels llacs, els cursos d'aigua, la zona litoral, les pastures, les àrees urbanes i els ambients degradats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta de Xile». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 610. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Chilean Swallow. Tachycineta meyeni» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Daniel Dumonstier

Daniel Dumonstier (París - 1574 - 1646) fou un pintor francès, dedicat especialment a la reialesa.
Era fill de Cosme Dumontier i, dotat d'una notable intel·ligència, sabé captar-se les simpaties de Lluís XIII, de Maria de Mèdici i de tots els personatges de la cort.
Els Museus de Douai i de Lilla posseeixen obres d'aquest pintor, que fou un dels millors retratistes del seu temps.

## Nicolau Dumonstier

Pintor francès, nascut a París (1612-1667). Fou fill i deixeble de Daniel Dumonstier, ingressant en l'Acadèmia com a membre efectiu el 1665. Residí en una de les habitacions del Louvre, atorgades per la Corona. La Biblioteca Nacional de París posseeix alguns dibuixos d'aquest artista.

## Cosme Dumonstier

Pintor del segle xvi, fill de Godfred Dumonstier. Fou pintor de cambra de la reina Caterina de Mèdici, i es dedica a la pintura de miniatures. Era el pare del més famós de la nissaga Dumonstier, Daniel Dumonstier.

## Esteve Dumonstier

Pintor francès, nascut a París (1520-1603). Fou pintor de cambra dels reis Enric II, Francesc II de França, Carles IX, Enric III i Caterina de Mèdici. El seu fill Pere Dumonstier (1565-1656), també fou pintor.

## Godfred Dumonstier

Pintor i gravador francès del segle xvi. Treballà en les obres de la pintura del palau de Fontainebleau, a les ordes de Rosso. El seu fill Cosme també fou pintor.

## Bibliografia

* Volum núm. 18, pàgs. 2461-62, de lEnciclopèdia Espasa (ISBN 84-239-4581-2)
# Equíon (pare de Penteu)

D'acord amb la mitologia grega, Equíon (grec antic Ἐχίων, home serp) va ser un dels cinc supervivents dels esparts de Tebes, nascuts de les dents del drac sembrades per Cadme durant la fundació de la ciutat. Es casà amb Agave, filla de Cadme, i fou pare de Penteu, que més tard va regnar a Tebes i va intentar oposar-se a la introducció del culte de Dionís.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 166. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, planes 79-80.
# Pogoanele

Pogoanele (pronunciació en romanès: [poˈɡo̯anele]) és una ciutat al sud-est del comtat de Buzău, Muntènia (Romania). La ciutat administra un poble, Căldărăști.
Pogoanele va ser declarada ciutat l'abril de 1989, com a resultat del programa de sistematització rural romanès. Es troba a la part sud-central del comtat, al mig de la plana de Bărăgan, a uns 40 quilòmetres de Buzău, la seu del comtat.
La travessa la carretera DN2C, que va de Buzău a Slobozia. L'estació de ferrocarril (3 km del centre de la ciutat) es troba a la línia CFR que uneix Urziceni i Făurei.
Segons estimació 2012 comptava amb una població de 7.829 habitants.
Entre els fills il·lustres de la ciutat hi ha el Ion A. Rădulescu-Pogoneanu i l'Ilie Stan.

## Referències

* ↑ World gazetteer.
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.«Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 8 octubre 2021]. Arxivat 2016-01-18 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 8 octubre 2021]..
# Cine Lumiere

El Cine Lumiere va ser una sala d'exhibició cinematogràfica ubicada a la Rambla de la Marina, 140-158 del barri de Bellvitge de L'Hospitalet de Llobregat, propietat de l'empresa Campreciós-Mitjavila. Va ser obra del constructor Alberto Izquierdo, que el 1971 va demanar autorització per aixecar dos edificis destinats a cinemes i locals comercials als números 140-158 i 170-188 de l'esmentat carrer. Les obres van finalitzar l'any 1973, data en què es va inaugurar la sala. Després de 13 anys de funcionament, el Cine Lumiere va tancar l'abril de 1986. Pel que fa a la seva estructura externa, l'edifici del Cine Lumiere ha sobreviscut, on actualment es pot trobar un bar, botigues i diversos locals comercials.

## Vegeu també

* Llista de sales de cinema de l'Hospitalet de Llobregat
* Cine Alhambra
* Cine Oliveras
* Cine Romero
* Cine Victoria

## Referències

* ↑ Arxiu Administratiu de L'Hospitalet «Expedient d'obres núm. 229/71 i 230/71». .
* ↑ Toril, Núria; Garcés, Òscar. El cinema a l'Hospitalet: de l'espectacle a la multisala (1907-1996). L'Hospitalet de Llobregat: Centre d'Estudis de L'Hospitalet, 1996.

## Enllaços externs

* Fotografies del Cine Lumiere
* Mapa dels cinemes de L'Hospitalet Arxivat 2014-05-21 a Wayback Machine.
# Staphylinochrous flavida

Staphylinochrous flavida és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
Es pot trobar a la República Democràtica del Congo i a Uganda.

## Referències

* ↑ «Funet - Staphylinochrous». [Consulta: 2 març 2025].

## Enllaços externs

* Imatges
# Daniel Gottlieb Treu

Daniel Gottlieb Treu (Stuttgart, 1695 - Breslau avui Wrocław, Polònia, 7 d'agost de 1749) fou un compositor i violinista del Barroc. Anomenat Tedele pels italians, va estudiar amb Kusser, i als dotze anys ja componia música instrumental i òperes, però romania desconegut fins que el duc de Württemberg tingué ocasió d'escoltar-lo tocant el violí i l'envià a Venècia perquè continués els seus estudis amb Vivaldi i Biffi. A Venècia feu representar diverses òperes de la seva composició, els títols dels quals s'ignoren, i el 1727 es traslladà a Breslau al front d'una companyia italiana que representà amb molt d'èxit les seves òperes Astarte, Coriolano, Ulise e Telemacco i Don Chisciotte. Per acabar, fou mestre de capella a Praga i del comte Schaffgotsch a Hirschberg. A més de les obres citades deixà dos tractats inèdits de música.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 64. pàg. 195 ISBN 84-239-4564-2