OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reus 1973

Reus 1973 va ser una revista satírica que va sortir a Reus el 1923.

## Història

Fundada per Salvador Torrell i Eulàlia i per Josep Maria Prous i Vila, va ser, sens dubte, la revista més sorprenent i original publicada a Reus. Els diaris Las Circunstancias, Diario de Reus i Foment l'anuncien i el comenten en el moment de la seva sortida: "Hoy verá la luz pública en esta ciudad la original revista satírica Reus 1973 que llamará poderosamente la atención según nuestros informes, por su buen gusto". Tant la revista com els seus autors havien rebut una gran influència de Joan Salvat-Papasseit. Salvador Torrell amb Josep Maria Prous i Vila i Bonaventura Vallespinosa, havien publicat el 1918 La Columna de Foc, la revista literària local més destacada, amb to marcadament d'avantguarda i on hi havia col·laborat Salvat-Papasseit.
De caràcter avantguardista, Reus 1973 es podria definir com una revista futurista. Simulava estar publicada cinquanta anys més tard de la data de la seva sortida. A Reus 1973 es dona com a real la independència de Catalunya. Les notícies publicades van des de la inauguració d'un gran parc d'atraccions a Salou, avançant-se a Port Aventura, fins al tractat comercial entre Catalunya i la "veïna" nació espanyola, passant per les consideracions del Reus de 1923 del que no en queden gaires bons records: "Els temps arcaics del 1923 han canviat prodigiosament les epopeies de Reus, aquell fogar malagraït que va tractar amb desamor les joventuts inoculadores de la vitalitat i la grandor, avui esdevenen pompàtiques, davant d'un Reus delícia i ensomni i paradís terrenal de bells auguris".
Són interessants les caricatures que publica, signades amb el pseudònim de Kim, que sota el títol d'"Homes d'ahir" representen personatges populars del Reus de 1923. L'erudit reusenc Joaquim Santasusagna corregia les proves de la revista.

## Aspectes tècnics

En sortiren dos números que es publicaven els dissabtes: Any XXXVI [1], núm. 1442 [1] (20 gen. 1973 [1923])-Any XXXVI [1], núm. 1443 [2] (27 gen. 1973 [1923]) en format foli i quatre pàgines. S'imprimia a la Impremta de J. Vila Sugrañes. El preu era de 10 cèntims, i tenia una distribució local.

## Localització

* Una col·lecció a la Biblioteca Central Xavier Amorós.
* Una col·lecció a la Biblioteca del Centre de Lectura de Reus i el núm. 1 a la Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Notas». Las Circunstancias, 20-I-1923, pàg. 2.
* ↑ Ferran, Marc. Homor i sàtira a Reus: la premsa satírica 1868-1936. Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 81-82. ISBN 8487873049.
* ↑ «El temps Arcaic». Reus 1973, Any I, núm. 1, 20-I-1923, pàg. 2.
* ↑ «Reus 1973». [Consulta: 13-II-2014].
* ↑ «Reus 1973». [Consulta: 13-II-2014].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Notiocharis insignis

Notiocharis insignis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a les illes Seychelles.

## Referències

* 1 2 3 Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Duckhouse, D. A., 1966. Psychodidae (Diptera, Nematocera) of Southern Australia: subfamily Psychodinae. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 118: 153–220.
# Friedrich Zelle

Friedrich Zelle (Berlín, 24 de gener de 1845 - 9 de setembre de 1927) fou un compositor alemany.
Estudià el piano amb Kullak i la composició amb Geyer i Bellermann. Fou professor i director de cors en l'Escola Humboldt, i el 1893 assumí la direcció d'una de les Reials Escoles de Música de Berlín, donant, a més, cursos d'història de l'art en la mencionada Acadèmia Humboldt.
És autor d'una excel·lent sèrie d'obres d'història de la Música, titulades:
* Beiträge zur Geschichte der älteste deutschen Oper, (1889-93),
* Joh, Theile und N.-A Strungk, (1891),
* Die Singweisen der Áltesten evangelische Lieder, (1895-1900),
* Theorie der Musik, (1880),
* Das erste evangelische Choralbuch, (1903),
* Das älteste lutherische Hausgesangbuch, (1903),
* Ballettstücke aus Keiserschen Opern, (1890), també va publicar, a més, edicions revisades del Lustgarten, de Hans Leo Hassler (1887); d'una Choralkantate, de Franck (1890); de l'òpera Jodelet, de Reinhard Keiser (1892), i d'una Passió, de Sebastiani (1904), i una altra de Johann Theile (1904).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 70, pàg. 1170 (ISBN 84-239-4570-7)
# Jesús Martínez Oliva

Jesús Martínez Oliva (Múrcia, 1969) és un artista contemporani i professor universitari espanyol. Basa la seva investigació tant a nivell teòric com des de la pràctica artística en la problemàtica de l'articulació de les identitats des de les perspectives del gènere i la sexualitat.
El 1994 va dur a terme una exposició relacionada amb els significats privats de la realitat pública a l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró, amb el rerefons de Montjuïc com a lloc de trobada nocturna per a homosexuals. Una escultura fàl·lica feta amb cables dominava l'exposició juntament amb unes politges per on passaven pel·lícules que no es projectaven. Tal com va explicar Manel Clot a la seva crítica a Lápiz:
| « | Així doncs, no es tracta només d'una idea de l'art en temps de la sida o de la seva eficàcia resolutiva com a dispositiu artístic tridimensional complex, sinó també d'una interessant reflexió —encara que potser una mica prematura, d'altra banda— sobre alguns aspectes genèrics de les relacions humanes —íntimes i no tan íntimes—, que semblen, de moment, condemnades a fallar per alguna banda. | » |
| — Lápiz, 102 |||
El tema central es revela avui d'una actualitat demolidora: el declivi de l'àmbit íntim davant de l'àmbit públic.

## Exposicions rellevants
### individuals

* 1994 — Fluïds discontinus, Espai 13, Fundació Joan Miró, Barcelona.
* 1998 — El secreto de tener un secreto, Espacio Mínimo, Murcia.
* 1998 — Sujeciones, La Gallera, Dirección General de Promoción Cultural, Museos y Bellas Artes, Generalitat Valenciana,
* 2005 — Jesús Martínez Oliva. Sala de Verónicas. Murcia.

### col·lectives

* 2001 — Los ochenta en los noventa, IVAM
* 2001 — Líneas de fuga, Primera Biennal de les Arts de València
* 2002 — Héroes caídos. Masculinidad y representación, Espai d'Art Contemporani de Castelló
* 2004 — The Gendered City. Urban Space and Gender Construction, Unit 2 Gallery, London Metropolitan University i Palacio Aguirre, Conca

## Publicacions

* Aliaga, Juan Vicente (a càrrec de). Miradas sobre la sexualidad en el arte y la literatura del siglo XX en Francia y España. 1a ed.. València: Universitat de València, Facultat de Filologia, Dep. de Filologia Francesa i Italiana, 2001. ISBN 978-84-370-4572-6.
* Martínez Oliva, Jesús. El desaliento del guerrero: representaciones de la masculinidad en el arte de las décadas de los 80 y 90. Múrcia: Cendeac, 2005. ISBN 978-84-609-5248-0.
* Santos Sánchez-Guzmán, Eva (coord.). Escultura I. 1a ed.. Múrcia: DM, 2005. ISBN 978-84-8425-440-9.

## Referències

* 1 2 «Exposición. Exposición. Jesús Martínez Oliva». Web, 2005 [Consulta: 22 febrer 2014].
* ↑ (núm. 102, abril 1994)
* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
* ↑ «Jesús Martínez Oliva». Catàleg CENDEAC. [Consulta: 6 març 2014].
# Poll da Silva

Poll da Silva (Baiona, 28 de març de 1834 - 9 de maig de 1875) fou un compositor francès. El 1854 passà a París i no arribà a entrar al conservatori, malgrat la influència de Halévy, que el protegia, perquè havia contret una malaltia en la vista que li produí una completa ceguesa. Dictava les seves composicions a la seva mare, Annais de Silva, la qual havia adquirit fàcilment la practica per anar anotant-les nota per nota. El 1872 s'havia casat amb Lucila Preiusler, i al cap de poc una greu malaltia que va contraure obligà a la seva família a traslladar-lo a Clermont (Oise), on morí en una clínica.
El 1871 havia aconseguit el primer premi en el concurs de composició musical organitzat per la Societat de Santa Cecília de Bordeus, amb un Stabat Mater per a cors i orquestra. De les seves composicions publicades hi ha : Oda a la Verge, per a tres veus i orgue, dues romances sense paraules, per a violí i piano, invocació, (quartet), «La caça aèria» (rondó.scherzo per a piano), «Plors i somriures», per a tenor i cor, Polonesa brillant, per a piano, Tres nocturns a 2 veus, per a tenor i cor, «O salutaris», per a tenor i cor, «Veni creator» per a 4 veus i orgue, «Villanella» cor, «Recordeu als morts» per a cant i orgue, Els guerrers de Llucifer, escena coreogràfica, cor i orquestra, «Els elfs», per a cor, «La francesa», càntic, «El cant de Fionmalla» (balada), Trio en sol menor, piano, violí i violoncel, i un gran nombre de melodies, nocturns, duets. També deixà moltes obres manuscrites de piano, cant, orquestra i teatrals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 233-34 ISBN 84-239-4556-1
# Notiocharis stellae

Notiocharis stellae és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Etimologia

El seu nom científic fa referència a Stella, la muller del seu descobridor, Quate, L. W., la qual va contribuir força en l'estudi d'aquesta espècie gràcies als seus dibuixos meticulosos, assistència en la presa de diapositives i interès continu.

## Descripció

* Mascle: ales d'1,8 mm de longitud i 0,6 d'amplada, esveltes i pàl·lides amb taques marrons clares al voltant dels extrems de la nervadura i edeagus recte.
* Femella: similar al mascle, antenes de 0,6 mm de llargada i amb 16 artells, placa subgenital amb els lòbuls més llargs que amples i ales d'1,7 mm de llargària i 0,5 d'amplada.

## Distribució geogràfica

Es troba a Borneo, les illes Filipines (Luzon i Mindanao) i Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425).
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 Quate, L. W., 1962. A taxonomic study of Borneo Psychodidae (Diptera: Psychodidae). Pacific Insects. 4:1-75. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Quate, L. W., 1965. A taxonomic study of Philippine Psychodidae (Diptera). Pacific Insects. 7: 815-902. «PDF». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 abril 2012].
* ↑ Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216. «PDF».
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. Pàgs. 166-179. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines. (174).

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Fritz Baselt

Fritz Baselt (Olešnice, 26 de maig de 1863 - Frankfurt del Main, 11 de novembre de 1931) fou un músic austríac.
Es distingí com a director d'orquestra i compositor, figurant entre les seves obres diversos cors per a orfeons, algunes operetes, entre aquestes Don Alvaro, Leopold von Dessau i Der Fürst von Sevilla, i escenes humorístiques amb el títol de lieder.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 9, pàg. 1031 (ISBN 84-239-4509-X)
# Jesús Prada

Jesús Prada (Espin, Astúries, Espanya, 12 d'octubre de 1880 - San José de Costa Rica, 18 de juny de 1929) fou un fabricant d'instruments de corda fincat a Costa Rica. El seu fill Manuel continuà la tradició familiar.
Portat a Costa Rica el 1891, es dedicà al comerç al costat del seu pare fins a l'edat de vint anys, en què començà aficionar-se a la Música per arribar a ser un guitarrista de nota. Sempre dintre de la seva especialitat, es dedicà a la fabricació de violins, guitarres i bandúrries emprant fusta del país i aconseguint els primers premis en les Exposicions nacionals de 1917 i 1918. Més tard treballà amb fustes europees, com l'avet i el palissandre, assolint resultats sorprenents en la sonoritat dels seus instruments que va remetre a diversos països d'Europa, rebent de França i d'Itàlia les millors referències i la immediata col·locació dels seus instruments.
Luthier, de reputació immillorable, conquistà pel seu nom el primer lloc a Costa Rica entre els treballadors especialitzats en el seu gremi.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 8, pàg. 811 (ISBN 84-239-4578-2)
# Polla pintada europea

La polla pintada, pigarda, picarda, picardona d'aigua (Porzana porzana) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) molt difícil de veure.

## Descripció

* Fa 23 cm de llargada.
* El dors és de color terrós fosc amb ratlles i mosques blanques.
* Les ales són curtes i de color terrós.
* Les potes són verdoses i el bec, groc, vermell a la base.
* El pit és gris i les infracobertores caudals de color ocre.

## Hàbitat

Viu entre el canyís i tota mena de vegetació litoral.

## Costums

És un ocell migrant, hivernant i, potser, nidificant a les nostres comarques. Aquesta espècie pot ésser observada a totes les zones humides dels Països Catalans, sobretot durant l'època migratòria.

## Referències

* Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, planes 102-103. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6.
* BirdLife International (2004). Polla pintada. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 9 de maig del 2008 (en anglès).
* ↑ «Sobre onomàtica. Jornades d'Antroponímia i Toponímia (1993-2002)», 2004. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Picardona d'aigua al Gran Diccionari de la Llengua Catalana Rev. 13/06/2013 (català)

## Enllaços externs

* Polluela pintoja. Fotos i cant
# Revolt Ample

El Revolt Ample és un paratge del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
És al sud-est del nucli urbà de Castellcir, en el Camí de Can Sants. Aquest camí salva un desnivell important, i ho fa gràcies a uns quants revolts molt tancats. El que ho és més és el Revolt Ample. És al nord-oest de Can Sants.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció "Monografies", núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8.
# Notoclinops caerulepunctus

Notoclinops caerulepunctus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 0-40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Zelanda.

## Costums

Elimina els paràsits de peixos de gran mida, com ara les morenes.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1930. Ichthyological miscellanea. Mem. Queensl. Mus. v. 10 (pt 1). 8-31.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Hardy, G. S., 1989. The "blue-dot" triplefin: a new species of Notoclinops (Whitley, 1930) (Pisces: Tripterygiidae) from New Zealand. Journal of the Royal Society of New Zealand v. 19 (núm. 3): 327-332, 1 pl.
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Paulin, C. i C. Roberts, 1992. The rockpool fishes of New Zealand (Te ika aaria o Aotearoa). Museum of New Zealand (Te Papa Tongarewa). 177 p.
* ↑ Francis, M.P., 1996. Geographic distribution of marine reef fishes in the New Zealand region. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 30:35-55.
* ↑ Ayling, Tony & Geoffrey Cox, Collins Guide to the Sea Fishes of New Zealand, (William Collins Publishers Ltd, Auckland, Nova Zelanda, 1982) ISBN 0-00-216987-8.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Hardy, G. S., 1987: Revision of Notoclinops (Whitley, 1930) (Pisces: Tripterygiidae), and description of a new species from New Zealand. Journal of the Royal Society of New Zealand v. 17 (núm. 2): 165-176.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# El Telègraf

El Telègraf és una muntanya de 200 metres al terme municipal de Montornès del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental. Hi ha una torre coneguda com a Torre d'en Bosquerons.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Poloneses op. 40 (Chopin)

Les Poloneses op. 40 són dues composicions per a piano sol de Frédéric Chopin escrites el 1838, durant la seva estada a Mallorca i publicades el 1840. La núm. 1, anomenada Polonesa militar, està en la tonalitat de la major i la núm. 2, en do menor. Anton Rubinstein va assenyalar que, respectivament, la núm. 1 corresponen a la glòria de Polònia i la núm. 2, a la tragèdia del país. La Polonesa op. 53 (heroica) està molt influenciada per aquesta obra, i la introducció és similar.

## Curiositats

Al començament de la Segona Guerra Mundial, pel setembre de 1939, durant la invasió de Polònia per l'exèrcit alemany, la ràdio polonesa va emetre cada dia aquestes peces com a protesta nacionalista i per unir el poble polonès. Els nazis van prohibir més tard les representacions públiques de Chopin i van destruir el principal monument al compositor existent a Varsòvia: una escultura de Chopin assegut sota un arbre, que havia estat erigida el 1926 a l'entrada del Parc Łazienki.
En la tercera Temporada, de Futurama, en l'episodi 20, Bender interpreta la Polonesa en do menor en un piano en miniatura mentre flota per l'espai.

## Referències

* ↑ "Polonaises (2) for piano, Op. 40, CT. 152-153" a Allmusic. Descripció de Robert Cummings
* ↑ Huneker, James. Chopin: The Man and His Music, Dover Publications, Inc., 1966.
# Rattus feliceus

Rattus feliceus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de l'illa indonèsia de Seram, on viu a altituds d'entre 0 i 1.830 msnm. El seu nom específic, feliceus, significa 'feliç' en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Rattus» d'Animalia (en anglès).
* Baillie, J. 1996. Rattus feliceus. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Consulta: 12 gener 2008
# Ivan Sol·lertinski

Ivan Ivànovitx Sol·lertinski (en rus Иван Иванович Соллертинский) (3 de desembre de 1902, Vítebsk - 11 de febrer de 1944, Novossibirsk) fou un polímata rus de la Unió Soviètica. El seu pare, Ivan Ivànovitx Sol·lertinski, provenia d'una família de sacerdots de l'església ortodoxa russa i serví com a jutge, com a conseller i com a senador. La seva mare era Ekaterina Iosifovna Bobaxinskaia, la família de la qual pertanyia a una branca de la noblesa szlachta de la Casa d'Armes Sas.
Sol·lertinski fou un expert en teatre en llengua romanç, però fou més conegut per la seva carrera musical. Fou professor del Conservatori de Leningrad, així com director artístic de la Filharmònica de Leningrad, un destacat crític musical i conferenciant. Amb aquestes capacitats va ser un actiu promotor de la música de Mahler a la Unió Soviètica. Sol·lertinski també s'interessà pel ballet i n'escrigué molt durant la dècada de 1930. Segons els seus contemporanis - sobretot el famós Irakli Andrónikov - tenia una memòria fenomenal, parlava 26 llengües i 100 dialectes.
Ben aviat conegué Mikhaïl Bakhtín i participà en les seves reunions filosòfiques. El 1927 esdevingué gran amic de Dmitri Xostakóvitx. I el 1936, arran de la primera denúncia que patí Xostakóvitx, Sol·lertinski s'anomenà "el trobador del formalisme" per Pravda. Xostakóvitx dedicà la seva obra Segon trio per a piano op. 67 (començada el 1943) a la memòria de Sol·lertinski que morí pocs mesos després a Novossibirsk durant una evacuació d'emergència.
En els seus viatges a l'Europa occidental Sol·lertinski obtingué partitures dels compositors de l'Europa occidental, inclosos Ernst Krenek i Kurt Weill. Segons explicà, rebé una còpia de la Desena Simfonia de Gustav Mahler, de part de l'Alma Mahler, vídua del compositor, que Xostakóvitx considerà completa. Així, no és estrany que el primer ús que feu Xostakóvitx de la música klezmer la trobem en el tràgic final del Trio per a piano op. 67.

## Referències

* ↑ Alexander Pushkanski Sollertinsky Phenomenon Arxivat 2018-08-29 a Wayback Machine. (in Belarusian)
* ↑ All Russia Family Tree
* ↑ Irakly Andronikov (1971). First Time on a Stage Arxivat 2018-01-13 a Wayback Machine. (en rus)
* ↑ Glikman, p. 220

## Bibliografia

* Xostakóvitx, Dmitri i Glikman, Isaak, Story of a Friendship: The Letters of Dmitry Shostakovich to Isaak Glikman (Cornell University Press, 2001) ISBN 0-8014-3979-5
* Mikheeva, Ludmila (1988) I.I. Sollertinsky. Life and Legacy. Leningrad: Sovetsky kompozitor ISBN Б-85285-043-8
# Revolta de Berenguer Oller

La revolta de Berenguer Oller va ésser una revolta dels menestrals de Barcelona esdevinguda el mes de març de l'any 1285.
Fou la revolta dels artesans pobres contra el patriciat, motivada per l'endeutament dels pobres en benefici d'eclesiàstics i de jueus, per un any de males collites i per l'augment dels impostos i dels preus, a causa de la guerra entre Pere II i França, la Croada contra la Corona d'Aragó.
Berenguer Oller i set revoltats més foren penjats i arrossegats per la ciutat.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, p. 45.