OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Ermengol d'Urgell

Ermengol d'Urgell (Aiguatèbia, segona meitat del segle x - El Pont de Bar Vell, 1035) fou un bisbe d'Urgell entre el 1010 i 1035, moment de gran importància en el desenvolupament històric del comtat d'Urgell i la ciutat de la Seu d'Urgell. És venerat com a sant per l'Església catòlica i és el patró principal de la diòcesi i dels municipis de la Seu d'Urgell i el Pont de Bar entre d'altres.

## Biografia

Ermengol era nebot i successor del bisbe Sal·la, pertanyent a la família comtal del Conflent, fou bisbe d'Urgell entre el 1010 i el 1035, vint-i-cinc anys d'activitat extraordinària, espiritual i social. El seu pontificat s'inicià amb la reforma de la canònica catedralícia. Així, Ermengol la dotà amb els béns propis situats al Vallespir, la Cerdanya i l'Alt Urgell.
El 1012 viatjà fins a Roma per veure's amb el Papa Benet VIII, el qual li confirmà tots els seus béns i límits del bisbat, incloent-hi el pagus de la Ribagorça. El 1017 va consagrar bisbe de Roda a Borrell, el qual li jurà fidelitat i el va reconèixer com a superior jeràrquic. No va dubtar a presentar-se a judicis públics en contra de les decisions preses per la noblesa del comtat d'Urgell.
Durant el seu pontificat va afavorir grans obres públiques, com la construcció de ponts i camins per a la millora de la comunicació de l'Urgellet com la construcció dels ponts al Congost dels Tresponts, o el pont a l'antic municipi de Bar on va morir en caure de les bastides del nou pont, i on més tard va créixer una nova població anomenada el Pont de Bar. Es troba enterrat a la cripta de la Catedral d'Urgell, juntament amb la resta de bisbes urgellencs.

## Veneració

La seva festivitat se celebra el dia 3 de novembre. Ja des de poc després de la seva mort va començar a ésser venerat; el 1044 ja consta el seu culte a la Seu d'Urgell. Durant deu dies del mes d'agost es fa una representació plàstica a la Seu d'Urgell de la vida del sant, dins del claustre de la Catedral, és El Retaule de Sant Ermengol. La representació es duu a terme, des de fa més de 50 anys, per voluntaris de la ciutat de totes les edats. Podem trobar actors que l'han representat des de la primera edició, així com noves incorporacions. És una obra de teatre de valor històric per a la cultura catalana.
A les 12 del migdia les campanes de la catedral toquen en memòria de Sant Ermengol, que segons la llegenda baixava el seu cadàver riu avall i un cop arribat a la Seu d'Urgell, a les 12 de migdia, les campanes varen començar a repicar sense que ningú les toqués. Així es pot veure en el retaule de l'interior de la Catedral d'Urgell.

## Vegeu també

* Espai Ermengol

## Referències

* ↑ Obiols, Lluís «Ermengol d'Urgell- Vida i Miracles». Sàpiens [Barcelona], núm. 105, 7-2011, p. 56-59. ISSN: 1695-2014.
# Joaquim I Nèstor de Brandenburg

Joaquim I Nèstor de Brandenburg (alemany: Joachim I. Nestor) (Cölln, 21 de febrer de 1484 $^{(Gregorià)}$ - Stendal, 11 de juliol de 1535 $^{(Gregorià)}$) fou un príncep elector del Marcgraviat de Brandenburg (1499-1535). Era el fill gran de l'elector Joan Ciceró de Brandenburg, i membre la Dinastia Hohenzollern. El seu segon nom prové del Rei Nestor de la mitologia grega.
Va tenir una acurada educació sota el bisbe de Lebus. Succeí al seu pare el 1449. Amb una guerra sense quarter i sagnant contra els cavallers saltejadors (Raubritter) abolí l'anomenat dret del més fort arreu del seu territori, per altra banda fomentà les activitats de la vida nacional, així com les ciències i les arts; el 1506 fundà la Universitat de Frankfurt de l'Oder; el 1516 el Tribunal Suprem de Justícia, i el 1527 promulgà la Constitució Joachimica, que és el Codi de successió i de família que restà vigent en les Marques fins als temps moderns.
El 1519 pretengué sense aconseguir-ho, la corona imperial. Adversari de la Reforma, procurà, en la Dieta de Worms el 1521, incitar a Luter a retractar-se, i a Augsburg el 1530 adoptà una actitud d'oberta hostilitat contra els prínceps evangèlics. La seva esposa, Elisabet de Dinamarca, que el 1528 abraçà el luteranisme, fugí a Saxònia, temorosa d'esser víctima de les seves ires.
En la mor de l'últim comte de Ruppin el 1524, ajuntà aquest comtat a la Marca central, i en el Tractat de Grimnitz de 1529 assolí el reconeixement del seu dret hereditari vers la Pomerània. El seu fill Joaquim II el succeí en el senyoriu de les Marques centrals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, 2ª. part, pàg. 2817 (ISBN 84-239-4528-6)
# Ptychochromoides betsileanus

Ptychochromoides betsileanus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 24 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 28-30.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és una espècie de peix endèmica del centre de Madagascar.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Maréchal, C. i J.-P. Gosse, 1991. Ptychochromoides. p. 419. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Sparks, J.S. i P.N. Reinthal, 2001. A new species of Ptychochromoides from southeastern Madagascar (Teleostei: Cichlidae), with comments on the monophyly and relationships of the ptychochromine cichlids. Ichthyol. Explor. Freshwat. 12(2):115-132.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, New Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reinthal, P. N. i M. L. J. Stiassny, 1997: Revision of the Madagascan genus Ptychochromoides (Teleostei: Cichlidae), with description of a new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 7 (núm. 4): 353-368.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zardoya, R., D.M. Vollmer, C. Craddock, J.T. Streelman, S. Karl i A. Meyer, 1996. Evolutionary conservation of microsatellite flanking regions and their use in resolving the phylogeny of cichlid fishes (Pisces: Perciformes). Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci.. 263:1589-1598.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Escola Multidisciplinària d'Art Dramàtic Margarita Xirgu

L'EMAD o Escola Multidisciplinària d'Art Dramàtic Margarita Xirgu, és un institut teatral uruguaià fundat el 1949, situada al carrer Mercedes 1838, cantonada carrer Tristán Narvaja, a Montevideo.

## Història

Inicialment anomenada Escola Municipal d'Art Dramàtic (EMAD) el seu nom va ser canviat per resolució municipal el 2010 per Escola Montevideana d'Art Dramàtic Margarita Xirgu, mantenint la sigla amb què és coneguda popularment. El 2011 es va realitzar un nou ajust en el nom passant a dir-se Escola Multidisciplinària d'Art Dramàtic Margarita Xirgu. El nom és en homenatge a l'actriu catalana Margarida Xirgu, d'extensa trajectòria a l'Uruguai, que va ser la seva directora des de la seva fundació el 1949 fins 1957. Gestionada per la Intendència de Montevideo, compta amb dues carreres: actuació i disseny teatral, la durada és de quatre anys d'estudis.
A l'EMAD s'han format actors, actrius, directors i dramaturgs de teatre uruguaià. En l'actualitat no és reconeguda com a llicenciatura sinó com a escola d'art dramàtic. El 2013 va signar un conveni d'associació a l'Institut Escola Nacional de Belles Arts de la Universitat de la República.
Des del 3 d'agost de 2016, el director de l'EMAD és Santiago Sanguinetti.
Entre els seus estudiants destacats es troben Sancho Gracia, Estela Medina, Omar Varela, Roberto Jones i Mateo Chiarino.

## Directors

* 2013 al 2016, Mariana Percovich.
* 2016, Santiago Sanguinetti.

## Referències

* ↑ «Reglamento de Obtención de Títulos de la EMAD» (en castellà). EMAD. Arxivat de l'original el 2013-07-01. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ «La EMAD será una Unidad Asociada a la Facultad de Bellas Artes» (en castella). 180.com, 04-07-2013.
* 1 2 «La EMAD tendrá nuevo director» (en castellà). El Observador [Uruguay], 06-07-2016.
* ↑ «Percovich, nueva directora de la Emad» (en castellà). El País [Uruguai], 12-01-2012.
# Gobiopterus

Gobiopterus és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Gobiopterus birtwistlei (Herre, 1935)
* Gobiopterus brachypterus (Bleeker, 1855)
* Gobiopterus chuno (Hamilton, 1822)
* Gobiopterus lacustris (Herre, 1927)
* Gobiopterus macrolepis (Cheng, 1965)
* Gobiopterus mindanensis (Herre, 1944)
* Gobiopterus panayensis (Herre, 1944)
* Gobiopterus semivestita (Munro, 1949)
* Gobiopterus stellatus (Herre, 1927)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1855. Verslag van eenige verzamelingen van visschen Oost-Java. Natuurkundig Tijdschrift voor Nederlandsch Indië v. 9: 391-414.
* ↑ Francis Buchanan-Hamilton, 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* ↑ Cheng, T.-Y., 1965. On a new fish of the genus Gobiopterus from Kwangtung, China. Acta Zootaxonomica Sinica v. 2 (núm. 2): 173-177.
* 1 2 Herre, A. W. C. T., 1944. Notes on fishes in the Zoological Museum of Stanford University. XV.--Two new minute gobies of the genus Mistichthys from the Philippines. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 57: 107-111.
* ↑ Munro, I. S. R., 1949. A new genus and species of transparent gobioid fish from Australia. Annals and Magazine of Natural History (Series 12) v. 2 (núm. 15): 229-240.
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1927. Gobies of the Philippines and the China Sea. Monographs, Bureau of Science Manila Monogr. 23: 1-352, frontispiece + Pls. 1-30.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# Pierre Jean Porro

Pierre-Jean Porro (Banhòus (Var), 7 de desembre de 1750 – Montmorency (Val-d'Oise), 31 de maig de 1831) fou un influent guitarrista, compositor i músic publicitari francès.
Fou un dels més hàbils concertistes de la seva època, i per espai de molts anys fou professor de guitarra a París, publicant, a més, una revista especial per als que es dedicaven a aquest instrument. També publicà un Mètode i nombroses composicions per a guitarra.
Finalment, edità una magnifica Collection sacrée, que contenia obres vocals amb acompanyament d'orgue, de Mozart, Jommelli, Durante, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 46, pàg. 558 (ISBN 84-239-4546-4)
# Paraheminodus

Paraheminodus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels peristèdids.

## Taxonomia

* Paraheminodus kamoharai (Kawai, Imamura & Nakaya, 2004)
* Paraheminodus longirostralis (Kawai, Nakaya & Séret, 2008)
* Paraheminodus murrayi (Günther, 1880)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Kawai, T., H. Imamura & K. Nakaya, 2004. A new species of armored sea robin, Paraheminodus kamoharai (Teleostei: Peristediidae), from the Philippines. Ichth. Research v. 51 (núm. 2): 126-130.
* ↑ Kawai, T., K. Nakaya & B. Séret, 2008. A new armored searobin Paraheminodus longirostralis (Teleostei: Peristediidae) from New Caledonia. Ichthyological Research, 55 (4): 374-378.
* ↑ Günther, A., 1880. Report on the shore fishes procured during the voyage of H. M. S. Challenger in the years 1873-1876. A: Report on the scientific results of the voyage of H. M. S. Challenger during the years 1873-76. Zoology. V. 1 (pt 6): 1-82, Pls. 1-32.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-08 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Kawai, T., H. Imamura i K. Nakaya, 2004: Paraheminodus kochiensis Kamohara, 1957 (Teleostei: Peristediidae), a junior synonym of Paraheminodus murrayi (Günther, 1880), with a comparison of Paraheminodus murrayi and Paraheminodus laticephalus (Kamohara, 1952). Ichthyological Research v. 51 (núm. 1): 73-76.
# Godofred Ros de Ursinos i Calduch

Godofred Ros de Ursinos i Calduch (Castelló de la Plana, 4 de juny de 1850-1924) fou un arquitecte valencià.
Obtingué la llicenciatura a Barcelona, l'any 1875, i després treballà com a arquitecte municipal de Castelló, ciutat on va desenvolupar la seua carrera professional, realitzant importants projectes.

## Obres

Entre les seues obres, cal destacar les següents:
* Passeig de l'Albereda (més tard de l'Obelisc) (1876)
* Projecte del convent de les Saleses, a València (1882)
* Teatre Principal de Castelló de la Plana (1894)
* Església Parroquial de la Sagrada Família, d'estil neomudèjar (1900)
* Edifici de Les Cigonyes, d'estil modernista valencià (1912)
* Casa Alcón, a la plaça de la Independència, núm. 5 de Castelló de la Plana, d'estil modernista valencià
* Escorxador de Vistabella del Maestrat, (1921)
* Casa de la Pradera (1922)
* Plaça de la Pau
* Convent de la Mare de Déu del Carme, ja pòstuma (1929)
* Convent de Sant Josep (Borriana) d'estil neogòtic, obra pòstuma (1929)
* Eremitori de Lledó, també pòstuma
* Ermita de Santa Bàrbera a Borriana

## Referències

* ↑ "El Teatro Principal de Castellón" per Ma Roser Empar Mezquita Andrés Ariadna, Cultura, Educación y Tecnología vol. I, Núm. 2, jul. 2013–Antropología cultural de Castellón y su provincia, pàgines 54-68.
* ↑ El seu fill Lluís Ros de Ursinos també va ser arquitecte de Castelló.
* ↑ Gran Enciclopedia de la C. V. (en castellà). vol. XIV. València: Prensa Valenciana, 2005, p. 129. ISBN 84-87502-61-X.
* ↑ Arxiu municipal de Vistabella del Maestrat
* ↑ Los dueños de La Pradera retirarán los azulejos antes de ser expropiados Article de Levante-EMV, 20 de maig del 2008.
# Pierre Rode

* Caprice 24
* Interpretada per David Hernando
Pierre Rode (Bordeus, Aquitània, 16 de febrer de 1774 - Castell de Bourbon prop de Lamazan, Lot et Garonne, 25 de novembre de 1830) fou un violinista i compositor francès.
Primerament estudià a Bordeus i després a París amb Giovanni Battista Viotti, i donant-se conèixer com a violinista interpretant un concert del seu mestre. Després ingressà en l'orquestra de teatre Feydeau i més tard emprengué un viatge per Països Baixos i Alemanya, on assolí grans èxits, com igualment a Anglaterra.
Anomenat professor del Conservatori (1795) i individu de l'orquestra de l'Òpera, no renuncià per això als seus viatges i visità de nou Anglaterra i Holanda i més tard Espanya, entaulant relacions amb Luigi Boccherini, que llavors residia a Madrid. En retornar a París el 1800 entrà en la música del primer consol i el 1803 acompanyà en François Adrien Boieldieu a Rússia, capital en la qual va romandre cinc anys com a violí solista d'Alexandre I de Rússia.
Després de nous viatges pels països de l'Europa Central, fixà la seva residència a Berlín, on es casà (1814), renunciant després a la carrera de concertista al notar que ja no se'l acollia amb el mateix entusiasme que abans.
Rode fou un dels violinistes més notables de la seva època, i el mateix Beethoven va escriure per a ell una Romança (op. 50), però se li va retreure el deixar-se portar massa de la seva fantasia i al mancar de l'estil i puresa necessari per a la interpretació de les obres clàssiques.
Va compondre 13 concerts per a violí, 24 fantasies, 6 duets, 12 estudis i 8 quartets, però tot és de molt poc valor.
El seu mètodes per a violí foren editats per l'alemany Richard Kaden.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom núm. 51, pàg. 1179 (ISBN 84-239-4551-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3270 (ISBN 84-239-4582-0)
# Parailia occidentalis

Parailia occidentalis és una espècie de peix de la família dels esquilbèids i de l'ordre dels siluriformes que es troba a Àfrica: des de la conca del riu Ogowe (Gabon) fins a les conques dels rius Kouilou, Chiloango, Congo, Luculla i Quanza a Angola.
És ovípar i els ous no són protegits.
És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.
Els mascles poden assolir 8,5 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Boulenger G. A., 1899. Matériaux pour la faune du Congo. Poissons nouveaux du Congo. Cinquième Partie. Cyprins, Silures, Cyprinodontes, Acanthoptérygiens. Ann. Mus. Congo (Ser. Zool.) v. 1 (fasc. 5). 97-128.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Pellegrin, J., 1901. Poissons nouveaux ou rares du Congo français. Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle (Série 1) v. 7 (núm. 7): 328-332.
* ↑ Seegers, L., 2008. The catfishes of Africa. A handbook for identification and maintenance. Aqualog Verlag A.C.S. GmbH, Alemanya. 604 p.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ De Vos, L., 1986. Schilbeidae. p. 36-53. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Puig de la Creu (Castellar del Vallès)

El puig de la Creu és una muntanya de 668 metres a cavall dels municipis de Castellar del Vallès i de Sentmenat, a la comarca del Vallès Occidental. Al cim hi ha un vèrtex geodèsic i un castell edificat entre els segles xvi i xvii i protegit com a Bé Cultural d'Interès Nacional. A la part més alta del puig hi ha l'església romànica de Santa Maria del Puig de la Creu.
Aquest cim està inclòs a la llista dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ codi de catalogació de l'Institut Cartogràfic de Catalunya núm. 287114015
* ↑ «Cercador Inventari del Patrimoni Arquitectónic. Fitxa». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 desembre 2020].
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Jose Candido Correia Guimaraes

Jose Candido Correia Guimaraes (Porto, Portugal, 1895 - [...?]) fou un compositor portuguès.
Es distingí com a director d'orquestra i entre les seves obres la més popular és la seva opereta: Narciso com does pés.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 15, pàg. 903. (ISBN 84-239-4515-4)
# Parakysis hystriculus

Parakysis hystriculus és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Sumatra.

## Referències

* ↑ Ng, H.H., 2009. Parakysis hystriculus, a new species of catfish (Siluriformes: Akysidae) from Sumatra.Zootaxa, 1977: 39-48.
* ↑ Herre A. W. C. T., 1940. New species of fishes from the Malay Peninsula and Borneo. Bull. Raffles Mus. Núm. 16. 5-26.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. i K. K. P. Lim, 1995: A revision of the southeast Asian catfish genus Parakysis (Teleostei: Akysidae), with descriptions of two new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 6 (núm. 3): 255-266.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Joaquina Moro

Joaquina Moro (Màlaga vers 1753) era una actriu de cant i declamació espanyola, era filla de l'actor Antonio Rodríguez Moro, natural de Barcelona, i de Blasa Munarriz, que ho era de Saragossa. Joaquina fou germana de nom Rafaela Moro una molt apreciable actriu en tot. Treballà molt temps en la companyia del seu cunyat, des d 1778 fins a 1790. L'any següent assolí la seva jubilació. Va romandre soltera i l'any 1802, encara vivia.
Vers el 1752 entrà al teatre, perquè aquell any ja feia papers secundaris. Però per la seva veu excel·lent de tiple no tardà a ser nomenada part principal de cant, que era el que s'anomenava quarta dama, ja que la tercera feia les gracietes, la segona, era la segona dama de les comèdies antigues, i la primera la dama principal era d'elles. Sense interrupcions continuà Joaquina Moro a Madrid, fent les quartes dames de 1761 a 1773, any en què va perdre la veu i fou destinada a papers parlats, destacant en els que avui s'encasellen (velles, mares, ties), molt especialment en els sainets. El 1776 era molt obesa «el mateix que una bota» com es deia ella mateixa en un sainet, i va ser jubilada el 1780 amb 10 rals diaris.
El 27 de desembre de 1756 s'havia casat amb el seu company Eusebio Ribera, que interpretava molt bé els galants petimetres i que més fou famós com a excel·lent director de companyies molts anys. D'aquest matrimoni hi hagué diversos fills, però a més famosa fou Maria Ribera, com excel·lent actriu i com esposa de l'il·lustre poeta Dionisio Solís.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 36, pàg. 1137-38, ISBN 84 239-4536-7
# Josef Jonsson

Josef Petrus Jonsson (Enköping, 21 de juny de 1887 - Norrköping, 9 de maig de 1969) fou un compositor i crític musical suec.
Jonsson va estudiar piano i més tard va fer classes d'instrumentació amb Ivar Hellman. De 1922 a 1966 va ser crític musical a Östergötlands Folkblad. Va compondre simfonies i altres obres orquestrals, un concert per a violí, una cantata, obres de música de cambra, peces de piano i cançons.

## Obres

* Korallrevet, poema simfònic per a baríton, cor i orquestra, 1916
* Simfonia núm. 1 "Nordland", 1919-1922
* Simfonia núm. 2, 1931
* Missa solemnis, per a cor, orquestra i orgue, 1934
* Simfonia núm 3, 1947
* Simfonia de cambra, 1949
* Concert per a violí i orquestra, 1960
* Festival Prelude per a orquestra, 1961
* Cantata per a veus, cor de dones, solistes, guitarra, flauta i piano, 1962

## Referències

* ↑ «Los raros - Viking Dahl y Josef Jonsson - 07/02/13 - RTVE.es» (en castellà). RTVE.es, 07-02-2013. [Consulta: 11 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 1 "Nordland" a YouTube
* Biografia (anglès)
* Biografia (castellà)
# Pietro Pace

Pietro Pace (segle XVII) fou un compositor italià.
Va ser organista de la Santa Casa de Loreto, i se li deuen diverses composicions, entre elles: Il primo libro de' Motetti... con un Magnificat a due voci (Venècia, 1613); Madrigali a quattro ed a cinquè voci, parte con simfonia se piace, e parte senza... (Venècia, 1617); Motetti a 4, 5 e 6 voci co'l Dixit et Magnificat (Venècia, 1619, i Il sesto libro de' Motetti...co'l Dixit, Laudate pueri et Magnificat (Venècia, 1839).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 40, pàg. 1326 (ISBN 84-239-4540-5)