OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Vallat

L'escut de Vallat és el símbol representatiu oficial de Vallat, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Alt Millars. Té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric, partit. Al primer quarter, en camp de gules, un castell d'argent, maçonat i aclarit de sable. Al segon quarter, en camper d'or, una branca d'olivera de sinople fruitada de sable, creuada en sautor amb una alabarda d'atzur amb mànec de sable. Al timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 22 de juliol de 1993, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 2.110, de 24 de setembre de 1993.
S'hi representa l'antic castell de Ganalur, avui desaparegut, que formava part del senyoriu del governador almohade Abū Zayd, representat a la segona partició per l'alabarda i la branca d'olivera.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Millars
* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 232 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 22 de juliol de 1993, del conseller d'Administració Pública, per la qual aprova l'escut municipal de l'Ajuntament de Vallat (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.110, 24-09-1993, pàg. 10.129-10.130 [Consulta: 22 juny 2016].
# Escut de Vallbona d'Anoia

L'escut oficial de Vallbona d'Anoia té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una palma d'or en pal i un ganivet d'atzur manegat de sable en faixa passats en creu llatina revessada, el ganivet per damunt de la palma, acompanyats a la punta d'una faixa ondada d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 29 de novembre de 1993 i publicat al DOGC el 13 de desembre del mateix any amb el número 1831.
La palma i el ganivet són els atributs del martiri de sant Bartomeu, patró del poble, que fou escorxat i decapitat. La faixa ondada representa el riu Anoia.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 29 de novembre de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vallbona d'Anoia.» (pdf). DOGC núm. 1831. Generalitat de Catalunya, 13-12-1993. [Consulta: 23 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia
# Escut de Viladecans

L'escut de Viladecans representa els símbols tradicionals de sant Joan Baptista, patró de Viladecans: un anyell pasqual amb una aurèola de sant i una bandera vermella amb creu blanca, també atribut de sant Joan.

## Escut heràldic

L'escut té el següent blasonament oficial:
| « | Escut caironat: de sinople, un Agnus Dei d'argent contornat i reguardant, nimbat d'or portant la banderola de gules amb una creu plena d'argent i l'asta creuada d'or. Per timbre, una corona mural de ciutat. | » |
Va ser aprovat el 27 de juny de 1994 i publicat al DOGC el 8 de juliol del mateix any amb el número 1918.

## Bandera de Viladecans

La bandera oficial de Viladecans té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb el cantó vermell d'alçada i llargada la meitat de les del drap, carregat d'una creu plena blanca de gruix 1/12 de l'alçada del mateix drap. | » |
Va ser aprovada el 15 d'octubre de 1999 i publicada en el DOGC el 3 de novembre del mateix any amb el número 3007.

## Referències

* ↑ Generalitat de Catalunya «RESOLUCIÓ de 27 de juny de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Viladecans» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 1918, 08-07-1994 [Consulta: 26 juny 2010].
* ↑ Generalitat de Catalunya «RESOLUCIÓ de 15 d'octubre de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Viladecans» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 3007, 03-11-1999 [Consulta: 25 febrer 2010].
# Escut de Vilallonga de Ter

L'escut oficial de Vilallonga de Ter té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un castell d'atzur obert acompanyat a la punta d'una faixa ondada d'argent rivetada d'atzur. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 17 d'agost de 1993 i publicat al DOGC el 27 del mateix mes amb el número 1789.
El poble data del segle xii i pertanyia al castell del Catllar (representat a l'escut), que es troba dins el municipi. La faixa ondada simbolitza el Ter, que passa per la localitat.

## Vegeu també

* Bandera de Vilallonga de Ter
* Escuts i banderes del Ripollès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 17 d'agost de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vilallonga de Ter.» ( PDF). DOGC núm. 1789. Generalitat de Catalunya, 27-08-1993. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Vilobí del Penedès

L'escut oficial de Vilobí del Penedès té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un gos d'argent amb un pa d'or a la boca. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 25 de juliol de 1991 i publicat al DOGC el 9 d'agost del mateix any amb el número 1478.
El gos amb un pa a la boca és l'atribut de sant Roc, patró del poble; representa l'animal que acompanyava el sant en el seu pelegrinatge. L'esmalt de sinople al·ludeix a les vinyes del terme, i l'argent del gos simbolitza un dels principals recursos de Vilobí: el guix, que possiblement va donar nom al poble (del llatí "villa albina", o vila blanca).

## Vegeu també

* Bandera de Vilobí del Penedès
* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Vilobí del Penedès.» (pdf). DOGC núm. 1478. Generalitat de Catalunya, 09-08-1991. [Consulta: 26 març 2013].
# Escut de l'Alcúdia de Veo

L'escut de l'Alcúdia de Veo és el símbol representatiu oficial del municipi valencià de l'Alcúdia de Veo. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp de gules, un ull obert, fix i de cara, d'argent, amb l'iris d'atzur i nineta de sable; bordura componada d'argent i de gules. Al timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 24 de febrer de 1995, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 2.467, de 10 de març de 1995.
L'escut tradicional del poble, si més no des del segle xix, inclou l'ull com a senyal parlant al·lusiu al nom de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Plana Baixa.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* 1 2 «Resolució de 24 de febrer de 1995,del conseller d'Administració Pública, per la qual aprova l'escut de l'Ajuntament de l'Alcúdia de Veo (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.467, 10-03-1995, pàg. 3.601 [Consulta: 8 juny 2018].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 41 [Consulta: 12 setembre 2015].
# Escut de l'Espluga de Francolí

L'escut oficial de l'Espluga de Francolí té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un mont de sinople movent de la punta carregat d'una espluga en forma de semirodella de sable de la qual davalla un riu en forma de pal flamejat d'atzur rivetejat d'argent, somat d'un castell de sable tancat de gules i sobremuntada cadascuna de les torres del castell d'una rodella de gules amb una creu de Malta d'argent. Per timbre, una corona de vila.

## Història

Va ser aprovat oficialment per la Direcció General d'Administració Local del Departament de Governació i Relacions Institucionals de la Generalitat de Catalunya el 12 de maig del 2011 i publicat al DOGC número 5.889 el 30 de maig del mateix any. El Ple de l'Ajuntament l'havia aprovat prèviament el 27 de juliol del 2010 i rectificat el 31 de març del 2011 seguint les observacions fetes per l'Institut d'Estudis Catalans, que havia emès un informe desfavorable a la proposta inicial, ja que contenia algunes incorreccions de tipus heràldic.
S'hi representa la cova de la Font Major, l'espluga des d'on brolla el riu Francolí, senyal parlant propi i característic del municipi, juntament amb l'antic castell bastit per Ponç de Cervera damunt un turó al segle xi. Posteriorment aquest castell va passar sota la jurisdicció de l'orde de Sant Joan de l'Hospital, simbolitzat per les creus de Malta.
Anteriorment, l'Ajuntament havia fet servir tradicionalment un escut ovalat amb la representació de tres torres en record de l'antic castell, damunt un paisatge naturalístic que volia reflectir la cova per on discorre el Francolí.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Conca de Barberà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1317/2011, de 12 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de l'Espluga de Francolí.» (pdf). DOGC núm. 5889, 30-05-2011. [Consulta: 7 juny 2011].
* ↑ Portal d'entitats de l'Espluga de Francolí, on es poden veure dues imatges de l'escut tradicional, juntament amb la primera proposta aprovada per l'Ajuntament i la finalment oficialitzada. [Consulta: 07-06-2011].
# Escut de la Canyada

L'escut de la Canyada és el símbol representatiu oficial de la Canyada, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Alt Vinalopó. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'atzur dues claus d'or en sautor. Al cap, un cairó quadrat recolzat sobre una de les puntes amb les armes reials d'Aragó: d'or, quatre pals de gules. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 9 de juliol de 1998, del conseller de Presidència, publicada en el DOGV núm. 3.346, de 7 d'octubre de 1998.
Les claus al·ludeixen a la posició estratègica del poble, a la vall de Biar, fent frontera amb terres de Castella (el terme de Villena no va passar a formar part del País Valencià fins a la divisió provincial del segle xix, en què fou integrat a Alacant). Els quatre pals del senyal reial recorden que, històricament, la Canyada va estar integrada fins al final del segle xviii al terme municipal de Biar, vila vinculada a la Corona.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de l'Alt Vinalopó.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 97 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 9 de juliol de 1998, del conseller de Presidència, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Cañada (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3.346, 07-10-1998, pàg. 15.653-15.654 [Consulta: 6 juliol 2017].
# Escut de la Mancomunitat de les Valls

L'escut de la Mancomunitat de les Valls és el símbol representatiu oficial de la Mancomunitat de les Valls. Té el següent blasonament:
| « | Escut d'ogiva, truncat. Al primer quarter, en camper d'argent, una font d'atzur. Al segon quarter, en camp de sinople, cinc flors de tarongina d'argent. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 22 de febrer de 1995, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 2.464, de 7 de març de 1995.
La font és un senyal al·lusiu a la Font de Quart, brollador que rega les terres de la vall de Segó, on està situada la mancomunitat de municipis. Les flors de tarongina, símbol del conreu bàsic de la vall, representen els cinc municipis que formen la mancomunitat.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 150 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 22 de febrer de 1995, del conseller d¡Administració Pública, per la qual aprova l'escut de la Mancomunitat de les Valls» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.464, 07-03-1995, pàg. 3.365 [Consulta: 30 juny 2016].
# Escut de la Palma de Cervelló

L'escut oficial de la Palma de Cervelló té el blasonament següent:
Escut caironat: d'or, una palma de sinople en pal. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Aprovat el 19 de gener del 2001 i publicat al DOGC el 6 de febrer del mateix any amb el número 3321.
Armes parlants relatives al nom del poble; l'esmalt d'or recorda l'escut de Cervelló, municipi del qual va formar part fins al 1998.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 19 de gener de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Palma de Cervelló.» (pdf). DOGC núm. 3321. Generalitat de Catalunya, 06-02-2001. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat
* Bandera de la Palma de Cervelló
# Escut de la Portella

L'escut oficial de la Portella té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, les claus de Sant Pere passades en sautor amb les dents a dalt i mirant cap enfora, la d'or en banda per damunt de la d'argent en barra, acompanyades al cap d'una creu de Malta. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 25 d'abril de 1990.
Les claus de Sant Pere són un senyal tradicional de l'escut del poble, i són l'atribut del patró local. La creu de Malta recorda que la Portella va pertànyer als cavallers de Sant Joan de l'Hospital fins al segle xii.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de la Portella.» (pdf). DOGC núm. 1351. Generalitat de Catalunya, 14-05-1990. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de la Roca del Vallès

L'escut oficial de la Roca del Vallès té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un roc d'or acompanyat de tres creus gregues patents d'or malordenades, el peu d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat el 3 de maig del 2001 i publicat al DOGC el 17 del mateix mes amb el número 3390.
El roc és un senyal parlant i les tres creus són un element tradicional de l'escut de la població. El castell de la Roca fou el centre d'una baronia des de 1468, i això és simbolitzat per la corona de baró. Al poble li va ser atorgat el títol de "carrer de Barcelona", i per això l'escut ostenta els quatre pals reials, emblema del Casal de Barcelona.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 3 de maig de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Roca del Vallès.» (pdf). DOGC núm. 3390. Generalitat de Catalunya, 17-05-2001. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental
# Escut de la Romana

L’escut de la Romana és el símbol representatiu oficial de l'ajuntament i el municipi valencià de la Romana (Vinalopó Mitjà). Té el següent blasonament:
| « | D'or, una àguila de sable subjectant entre les seues urpes un corn de l'abundància, de gules; l'àguila sobremuntada dels pals d'Aragó, en losange. Al timbre Corona Reial tancada. | » |

## Història

Ordre del 12 de setembre de 1988, de la Conselleria d'Administració Pública. Publicat en el DOGV núm. 915, del 4 d'octubre de 1988.
Tant l'àguila com el corn són antics símbols romans i són, per tant, un senyal parlant al·lusiu al nom del poble. Els quatre pals recorden la vinculació de la Romana al Regne de València.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vinalopó Mitjà
* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 «Ordre de 12 de setembre de 1988, de la Conselleria d'Administració Pública, per la qual s'aprova l'escut heràldic municipal de la Romana (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 915, 04-10-1988, pàg. 5070 [Consulta: 2 octubre 2019].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 199 [Consulta: 12 setembre 2015].
# Escut de la Secuita

L'escut del municipi de La Secuita té com a element prominent una flor de lis voltada d'estels, atribut de la patrona del poble.

## Escut heràldic

L'escut oficial de la Secuita té el següent blasonament:
| « | Escut caironat: d'atzur; una flor de lis d'argent acompanyada d'una orla de dotze estrelles d'argent. Per timbre, una corona mural de poble. | » |
Va ser aprovat el 13 de juliol del 2001.
La flor de lis voltada d'estels és un atribut de la Mare de Déu de l'Assumpció, patrona del poble. Anteriorment, a l'escut hi apareixia una creu patriarcal, en record de la jurisdicció del monestir de Santes Creus sobre la localitat.

## Bandera de la Secuita

La bandera oficial de la Secuita està basada en l'escut i té la descripció següent:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau clar, amb una flor de lis blanca, d'alçària 11/28 de la del drap i amplària 4/21 de la llargària del mateix drap, al centre, i envoltada per un cercle de diàmetre 9/14 de l'alçària del drap, de dotze estrelles de sis puntes blanques, cadascuna d'alçària 1/14 de la del drap. | » |
Es va aprovar el 21 de juny de 2004 i fou publicada al DOGC núm. 4222 el 20 de setembre del mateix any.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Tarragonès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 27 de juny de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Secuita.» (pdf). DOGC num 3430, 27-06-2001. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ «Guia de la Secuita». Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 16 març 2016].
* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2466/2004, de 30 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Secuita.» (htm). DOGC núm. 4222. Generalitat de Catalunya, 20-09-2004. [Consulta: 19 gener 2012].
# Escut del Pla del Penedès

L'escut oficial del Pla del Penedès té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, un flascó d'or sobremuntat d'un muntant d'argent, sobremuntat d'una flor de lis d'argent. Per timbre, una corona de poble.

## Història

Va ser aprovat l'1 d'octubre del 2003 i publicat al DOGC el 28 del mateix mes amb el número 3997.
El muntant i la flor de lis és el símbol de la Mare de Déu, i el flascó fa referència al pot de perfums amb què se sol representar la figura de Maria Magdalena. Tot plegat, una al·lusió a l'església parroquial del poble, Santa Magdalena del Pla, originàriament sota l'advocació de la Mare de Déu.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/3198/2003, d'1 d'octubre, pel qual es dona conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi del Pla del Penedès.» (pdf). DOGC núm. 3997. Generalitat de Catalunya, 28-10-2003. [Consulta: 20 juny 2010].
# Escut i bandera de Benicàssim

L'escut i la bandera de Benicàssim són els símbols representatius del municipi de Benicàssim, la Plana Alta, País Valencià.

## Escut heràldic

L'escut de Benicàssim té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric, truncat i migpartit. Primer, d'or, quatre pals de gules. Segon, de sinople, un creixent d'or, sobremuntat d'una estrella del mateix metall. Tercer, d'atzur, la banda d'argent, acompanyada de dues àguiles, també d'argent. Al timbre, una corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Benicàssim té la següent descripció:
| « | Amb camp d'or, els pals de gules, carregats amb el blassó municipal en vigència, segons fou aprovat mitjançant Decret 1273/1976, de 7 de maig. | » |

## Història

L'escut fou autoritzat per Reial Decret 1273/1976 de 7 de maig, publicat en el BOE núm. 133 de 3 de juny de 1976. Posteriorment, es va modificar per Resolució de 7 de gener de 1993, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 1.957, de 4 de febrer de 1993. Aquesta modificació només afectà al timbre de l'escut i es canvià la corona tancada, castellana, per la corona reial oberta, tradicional del Regne de València.
Els quatre pals de les armes reials al·ludeixen als diversos períodes històrics en què Benicàssim va pertànyer a la Corona. La mitja lluna i l'estrella recorden els orígens musulmans de la vila, tal com demostra el topònim. A la tercera partició apareixen les armes dels Gombau, antics senyors de Benicàssim.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Plana Alta.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 76 i 271 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ Generalitat Valenciana «Ordre de 28 se setembre, de la Conselleria d'Administració Pública, per la qual és aprovada la Bandera municipal de l'Ajuntament de Benicàssim (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1.170, 26-10-1989, pàg. 7.348 [Consulta: 2 octubre 2017].
* ↑ «Real Decreto 1273/1976, de 7 de mayo, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Benicasim, de la provincia de Castellón de la Plana, para adoptar su Escudo heráldico municipal» (pdf). Butlletí Oficial de l'Estat, 133, 03-06-1976, pàg. 10.748 [Consulta: 2 octubre 2017].
* ↑ Generalitat Valenciana «Resolució de 7 de gener de 1993, del conseller d'Administració Pública per la qual modifica l'escut heràldic municipal de l'Ajuntament de Benicàssim (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1.957, 04-02-1993, pàg. 1.232 [Consulta: 2 octubre 2017].
# Escut i bandera de Cofrents

L'escut i la bandera de Cofrents són els símbols representatius de Cofrents, municipi del País Valencià, a la comarca de la Vall de Cofrents.

## Escut heràldic

L'escut oficial de Cofrents té el següent blasonament:
| « | Escut partit. Al primer, de gules, el castell d'or; al segon, d'argent, el presseguer de sinople, fruitat d'or; entat en punta, d'or, el bou de gules. Per timbre, corona reial tancada. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Cofrents té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. Tercejada horitzontal, essent el segon terç de doble amplària que els altres. Als terços externs, de blanc amb una ona d'atzur. Al terç central de roig, carregat d'un castell d'or de tres homenatges, maçonat i aclarit de negre. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Reial Decret 2532/1982, de 24 de setembre, publicat en el BOE núm. 241, de 8 d'octubre de 1982.
La bandera fou aprovada per Resolució de 27 de febrer de 1995, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 2.467, de 10 de març de 1995.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de la Vall de Cofrents-Aiora.

## Referències

* 1 2 «Real Decreto 2532/1982, de 24 de septiembre, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Cofrentes, de la provincia de Valencia, para adoptar su escudo heráldico municipal» (pdf). Butlletí Oficial de l'Estat, 241, 08-10-1982, pàg. 27.874 [Consulta: 29 juny 2017].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 279 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 27 de febrer de 1995, del Conseller d'Administració Pública, per la qual s'aprova la bandera de l'Ajuntament de Cofrentes (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.467, 10-03-1995, pàg. 3.601-3.602 [Consulta: 28 juny 2017].
# Escut i bandera de Massalfassar

L'escut i la bandera de Massalfassar són els símbols representatius de Massalfassar, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Horta Nord.

## Escut heràldic

L'escut oficial de Massalfassar té el següent blasonament:
| « | Escut en forma d'ogiva, truncat. Al primer quarter, en camp de gules, una casa heràldica d'argent. Al segon quarter, en camp d'argent, dues ones d'atzur. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Massalfassar té la següent descripció:
| « | Per a la bandera, les mateixes armes de l'escut explanades sobre una tela que tinga 12 parts de llargària per 8 d'amplària. | » |

## Història

L'escut i la bandera foren aprovades per Resolució de 15 de juliol de 1991, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 1.630, de 12 d'agost de 1991.
La casa és un senyal parlant referit a l'etimologia del topònim de la localitat, antiga alqueria islàmica, provinent de l'àrab manzil Hassar, «hostal de Hassar». Les ones al·ludeixen al caràcter marítim del terme municipal, dins l'Horta de València.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* 1 2 3 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 152 i 284 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 15 de juliol de 1991, del Conseller d'Administració Pública, per la qual s'aprova l'escut i la bandera municipal de l'Ajuntament de Massalfassar» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1603, 12-08-1991, pàg. 7758 [Consulta: 16 setembre 2015].