OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hemibagrus hongus

Hemibagrus hongus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2 . 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 2001. Freshwater fishes of northern Vietnam. A preliminary check-list of the fishes known or expected to occur in northern Vietnam with comments on systematics and nomenclature. Environment and Social Development Unit, East Asia and Pacific Region. El Banc Mundial. Freshwater Fish. Vietnam (BOOK), juny: i-iii + 1-123 + 1-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ng, H. H. i W. J. Rainboth 1999: The bagrid catfish genus Hemibagrus (Teleostei: Siluriformes) in central Indochina with a new species from the Mekong River. The Raffles Bulletin of Zoology v. 47 (núm. 2): 555-576.
* Ng, H. H. i C. J., Jr. Ferraris 2000: A review of the genus Hemibagrus in southern Asia, with descriptions of two new species. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 52 (núm. 11): 125-142.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Heinrich Rietsch

Heinrich Rietsch (Sokolov (Txèquia), 22 de setembre, 1860 - Praga, 12 de desembre, 1927, Praga), nascut Heinrich Löwy, va ser un musicòleg i compositor austríac d'origen bohemi.

## Biografia

Els pares d'Heinrich Rietsch eren l'advocat de Falkenau i K.u.k. Notari Karl Leopold Loewy (* 1834, Ingrowitz), que era d'origen jueu i s'havia convertit a la denominació catòlica, i Theresia, filla de l'Imperi Austrohongarès. El recaptador d'impostos Friedrich Rietsch a Gut Dasnice prop de Falkenau. Va rebre les seves primeres lliçons de música de la seva mare, la família de la qual nom que va prendre el 1883 . Va estudiar dret a la Universitat de Viena i es va doctorar el 1883. També va estudiar música i musicologia amb Eduard Hanslick, Guido Adler, Franz Krenn, Eusebius Mandyczewski i Robert Fuchs. Mentre ocupava un càrrec de funcionari, va continuar els seus estudis i va rebre la seva habilitació el 1895. Va ensenyar a la Universitat Carolina de Praga com a conferenciant privat a l'Institut de Musicologia que ell mateix va fundar, i des de 1900 a la càtedra d'Adler com a professor extraordinari. El 1909 esdevingué professor titular. També va ser membre de la junta de l'Associació Alemanya de Música de Cambra de Praga. Va dirigir l'institut que va fundar fins a la seva mort. Un dels seus estudiants va ser Erich Steinhard.
Rietsch pertanyia a l'escola de "musicologia vienesa" fundada per Guido Adler. El seu treball es va centrar en el camp de la crítica d'estil i l'estètica musical, la investigació de la cançó i l'estudi de la música del Barroc i la Música del romàntic. A les Publicacions de la Societat per a la Publicació dels Monuments de la Música a Àustria va publicar nombroses composicions de manuscrits històrics, com les de Johann Joseph Fux i Georg Muffat.

## Referències

* ↑ Fill del director de fàbrica Jakob Löwy a Mährisch-Neustadt i Juditha née Fleischmann, Traumatrik Falkenau 1857, pàg. 298
* ↑ Registre de baptisme Falkenau, vol 15, 1853–1860, pàg. 173

## Fonts

* Die Tonkunst in der 2. Hälfte des 19. Jahrhunderts. Ein Beitrag zur Geschichte der musikalischen Technik. Leipzig: Breitkopf&Härtel 1900
* Die deutsche Liedweise. Lieder und Bruchstücke aus einer Handschrift des 14./15. Jahrhunderts. Wien: Fromme 1904
* Die Grundlagen der Tonkunst. Versuch einer entwickelnden Darstellung der allgemeinen Musiklehre. Leipzig 1907
* Atonalität. Warnsdorf: Strache 1927

## Bibliografia

* Theophil Antonicek, Rietsch Heinrich. In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL) Volum 9, Editorial de l'Acadèmia Austríaca de Ciències, Viena 1988, ISBN 3-7001-1483-4, pàg 159.
# Pedro de Luna y Cabeza de Vaca

Pedro Martínez de Luna y Cabeza de Vaca (1379/1380 - 15 d'abril de 1414). Eclesiàstic aragonès, administrador del bisbat de Tortosa.
Fill de Juan Martínez de Luna y Jiménez de Urrea, senyor de Mediana, Illueca, Gotor, Morata de Jalón, Arándiga, Chodes, Purroy, La Purujosa, Valtorres i La Vilueña; i d'Aldara Cabeza de Vaca.
Cubiculari papal i renebot de Benet XIII, obtingué diversos beneficis: l'ardiaconat d'Alarcón, una pabordia de la catedral de València, i l'ardiaconat de Xàtiva.
El rei Martí l'Humà pretenia que ocupara el bisbat de Barcelona, però Benet XIII preferia controlar el bisbat de Tortosa, més ric; i per tant, el 26 de febrer de 1410 el Papa el nomena administrador del bisbat, però serà el papa Benet el que controlarà totalment el bisbat i les rendes, fins al punt que el nom de l'administrador no apareix en la famosa Disputa de Tortosa.
El 21 de febrer de 1411 Benet XIII el nomena capità general de l'exèrcit papal.
Mor el 15 d'abril de 1414.

## Referències i notes

* 1 2 Cuella Esteban 2003: p. 442.
* ↑ Fantoni y Benedí 2001: p. 344.
* ↑ Cuella Esteban 2006: p. 360.
* 1 2 3 Moxó 1983: p. 183.
* ↑ Cuella Esteban 2005: p. 441.
* ↑ Eubel 1913: p. 223.
* ↑ Cuella Esteban 2005: p. 519.

## Bibliografia

* Cuella Esteban, Ovidio. Bulario Aragonés de Benedicto XIII (en castellà). vol. I. La curia de Aviñón (1394-1403). Saragossa: Institución «Fernando el Católico», 2003. ISBN 84-7820-722-8.
* Cuella Esteban, Ovidio. Bulario Aragonés de Benedicto XIII (en castellà). vol. II. La curia itinerante (1404-1411). Saragossa: Institución «Fernando el Católico», 2005. ISBN 84-7820-778-3.
* Cuella Esteban, Ovidio. Bulario Aragonés de Benedicto XIII (en castellà). vol. III. La curia de Peñíscola (1412-1423). Saragossa: Institución «Fernando el Católico», 2006. ISBN 84-7820-846-1.
* Eubel, Conrad. Hierarchia catholica medii aevi, sive Summorum pontificum, S.R.E. cardinalium, ecclesiarum antistitum series ab anno 1198 usque ad annum 1431 perducta e documentis tabularii praesertim vaticani collecta, digesta, edita (en llatí). Monasterii (Munchen): Sumptibus et typis librariae Regensbergianae, 1913.
* Fantoni y Benedí, Rafael de «Los Martínez de Luna: casa de Illueca. Condes de Morata» (en castellà). Hidalguía, núm. 286-287, 2001, pp. 337-357. ISSN: 0018-1285.
* Miravall, Ramon. Episcopologi Dertosense: introducció a la història de la societat i de l'Església de Tortosa. Tortosa: UNED Tortosa, 2016 (Cadup Estudios). ISBN 97884938420.
* Moxó, Francisco de. «Un caso interesante de homonimia bajomedieval: Pedros y Álvaros de Luna entorno al 1400». A: Comunicaciones al XV Congreso internacional de las ciencias genealógica y heráldica (en castellà). Tom III. Madrid: Instituto Salazar y Castro (CSIC), 1983, pp. 179-196. ISBN 84-00-05343-5.
* O'Callaghan, Ramon. Episcopológio de la Santa Iglesia de Tortosa (en castellà). Tortosa: Imprenta Católica de G. Llasat, 1896.
# Josep Rios Chinesta

Manel Josep Rios Chinesta (Carcaixent, 8 de juliol de 1855 - 30 de novembre de 1935), més conegut com a Josep Rios Chinesta, va ser un mestre d'obra valencià, actiu especialment a Carcaixent.
Era paleta i fuster, però malgrat la falta de formació acadèmica tenia gran interès per l'arquitectura i un gran afany per documentar-se. Va ser autodidacta, i estava atent a les novetats arquitectòniques que venien d'Europa i que va incorporar als seus edificis, disposant a la seua biblioteca de nombrosos manuals i textos alemanys i italians sobre arquitectura.
Va projectar el magatzem de taronges de Josep Ribera, obra de referència a Carcaixent, eclèctica i amb detalls modernistes, inaugurada el 1903, així com la casa de Ribera inaugurada el 1908 (al carrer de la Sang, actual Julià Ribera) i la “Villa San José” (a les muntanyes del Realenc) propietat del comerciant de taronges Josep Ribera i Tarragó, la casa del comerciant de taronges i alcalde de Carcaixent, Carles Gomis i Cuenca, i les cases bessones al núm. 10 i 12 del carrer Santíssim, totes elles grans obres que configuren el paisatge urbà de Carcaixent, tenint una cura especial en els detalls modernistes amb grans acabats com balconades de forja, reixes i portes treballades.

## Referències

* ↑ Senso, Carles «Una ruta guiada redescubre la arquitectura modernista del autor del Magatzem de Ribera». Levante-EMV, 12-02-2016.
* 1 2 3 Talens Oltra, Rebeca. Dinamización turístico-cultural del Magatzem de Ribera. Exposición permanente: El museo de la Taronja. Carcaixent (en castellà), 2012, p. 87 [Consulta: 8 octubre 2016].
* 1 2 «Una ruta sobre el mestre d'obres Rios Chinesta per commemorar el centenari de Carcaixent com a ciutat» (en castellà). Valencia Económica, 16-02-2016. Arxivat de l'original el 2016-10-09 [Consulta: 8 octubre 2016].
# Museu Memorial "George Enescu" a Dorohoi

El Museu Memorial "George Enescu" a Dorohoi és un museu comarcal de Dorohoi dedicat a George Enescu, situat al carrer George Enescu núm. 81.
El museu està situat a la casa del pare del compositor, Costache Enescu, la casa on George Enescu va viure durant nou anys, i inclou sis sales. L'edifici d'estil moldau es va construir el 1860, i està inscrita a la Llista de Monuments Històrics de Romania des de 2010, amb el codi BT-II-m-B-01974. El pare del músic la va comprar l'any 1910 per viure-hi fins a l'any de la seva mort el 1919.
Enescu va mantenir la casa i va tenir un vincle estret amb Dorohoi, que solia visitar sovint, trobant-hi un lloc ideal per al descans i la inspiració. Es té constància que el piano va ser adquirit durant els anys 20, després que Tinca, la tieta del jove Enescu, el comprés a Viena amb la intenció de regalar-l'hi. Cada cop que visitava el seu pare, el mestre tocava aquest instrument. Tal com es llegeix a la placa de marbre a l'entrada, durant les seves estades més llargues, el compositor va crear part de la seva obra aquí, com el Segon Quartet per a piano, op. 30, i la Tercera Simfonia. Aquí va experimentar una profunda connexió amb la seva creativitat: «Necessito passar almenys un mes a l'any caminant sobre la terra del meu país».
Després de la seva mort, un grup d'intel·lectuals locals, liderats pel professor d'art Constantin Radinschi, les obres del qual es poden veure al museu, van aconseguir obrir el museu dos anys després de la mort d'Enescu, el 1957. A la col·lecció hi ha objectes que van pertànyer al compositor: peces de mobiliari (recreant l'atmosfera de l'època), piano, diversos violins i baguetes, partitures, manuscrits (entre els quals l'òpera Oedipe i el testament del músic), fotos originals dels anys d'infantesa passats a Liveni i Cracalia, fotos dels pares -Costache i Maria Enescu- i fotocòpies, cartes originals, llibres, pintures, els motlles de les seves mans, la màscara mortuòria, peces de roba, cartells, ulleres, un vestit de concert, programes de concerts i les distincions rebudes.
L'any 2005, any en què es va commemorar el 50è aniversari de la mort del músic, es va reorganitzar el museu. S'hi va condicionar una sala de música on es fan periòdicament concerts i recitals.

## Referències

* ↑ «Muzeul Memorial George Enescu». visitbotosani.ro. [Consulta: 22 setembre 2024].
* 1 2 3 4 «Muzeul Memorial „George Enescu” – Dorohoi». muzeubt.ro. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ cIMeC - Muzee și Colecții din România
# Raquel Sánchez-Silva

Raquel Sánchez-Silva (Plasència, 1973) presentadora i periodista espanyola.
Després d'acabar periodisme, va començar a treballar en una televisió local de Plasència, més tard va presentar els informatius de Telemadrid i després va començar a treballar per a Canal plus (Noche de los Oscars, La hora wiki) i Cuatro (Soy lo que como, Noche Cuatro, Idénticos, Noche Manga, Oído Cocina, Supernanny, reportatges sobre House, MD o Grey's Anatomy).
El 22 de juliol de 2012 Raquel Sánchez Silva va contraure matrimoni amb Mario Biondo (1982 a 2013), un càmera italià a qui va conèixer en el reality Supervivents 2011 i amb el qual portava un any de relacions. Es van casar a Taormina, Sicília, lloc d'origen del marit. El 30 de maig de 2013, el cos de Mario Biondo va aparèixer sense vida a la seva casa de Madrid. La seva mort va generar controvèrsia, ja que la família de Biondo assenyala que el càmera havia mort per homicidi, mentre que els informes policials no van veure indicis de criminalitat, atribuint la mort a un suïcidi per penjament.

## Programes

* Expedición Imposible, (2013)
* Perdidos en la ciudad, (2012) - (2013)
* El Cubo, (2012)
* Perdidos en la tribu, (2012)
* Acorralados, (2011)
* Supervivientes (2011)
* Pekin Express, (2009) - (2010)
* Sanfermines, (2009)
* Visto y Oído, (2008)
* Ajuste de cuentas, (2008)
* S.O.S. Adolescentes, (2007)-(2008)
* ¡Qué desperdicio!, (2007)
* Soy lo que como, (2007)
* Supernanny, (2006)
* Oído Cocina, (2006)
* Noche Cuatro, (2005)
* Superhuman (2005)
* La hora wiki (2004-2005)
* Maestros de la costura (2018)

## Llibres

* Cambio príncipe por lobo feroz (2008)

## Referències

* ↑ «El forense espanyol que va practicar l'autòpsia a Biondo serà investigat».
* ↑ «Raquel Sánchez presentará El Cubo, un nou concurs de Cuatro». Diari Ara [Barcelona], núm. , 2011, p.. ISSN: 2014-010X.

## Enllaços externs

* (anglès) Raquel Sánchez-Silva in IMDb
* (castellà) Página de Cuatro Arxivat 2007-07-05 a Wayback Machine.
# Hemibagrus menoda

Hemibagrus menoda és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 45 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les conques dels rius Ganges, Brahmaputra, Mahanadi i Godavari a Bangladesh i el nord de l'Índia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Vol. 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
* ↑ Shrestha, T.K. 1990. Resource ecology of the Himalayan waters. Curriculum Development Centre, Tribhuvan University, Katmandú, Nepal. 645 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ng, H. H. i W. J. Rainboth 1999: The bagrid catfish genus Hemibagrus (Teleostei: Siluriformes) in central Indochina with a new species from the Mekong River. The Raffles Bulletin of Zoology v. 47 (núm. 2): 555-576.
* Ng, H. H. i C. J., Jr. Ferraris 2000: A review of the genus Hemibagrus in southern Asia, with descriptions of two new species. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 52 (núm. 11): 125-142.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Procypris mera

Procypris mera és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1 kg de pes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia.

## Referències

* 1 2 Lin S.-Y., 1933. A new genus of cyprinid fish from Kwangsi, China. Lingnan Sci. J. Canton v. 12 (núm. 2). 193-195.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Procypris mera». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Huynh, D.H., 1998. Rare valuable animals in Vietnam. p. 23-56. A: C.V. Sung (ed.) Environment and bioresources of Vietnam: present situation and solutions. The Gioi Publishers, Hanoi.
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, la Xina. 201 p.
* ↑ Kottelat, M., 2001. Freshwater fishes of northern Vietnam. A preliminary check-list of the fishes known or expected to occur in northern Vietnam with comments on systematics and nomenclature. Environment and Social Development Unit, East Asia and Pacific Region. El Banc Mundial. Freshwater Fish. Vietnam (BOOK), juny: i-iii + 1-123 + 1-18.
* ↑ Ma, X., X. Bangxi, W. Yindong i W. Mingxue, 2003. Intentionally introduced and transferred fishes in China's inland waters. Asian Fish. Sci. 16(3&4):279-290.
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* ↑ Wang, S. (ed.), 1998. China red data book of endangered animals. Pisces. National Environmental Protection Agency. Endangered Species Scientific Commision. Science Press, Beijing, Xina. 247p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Juan Carlos Domingo Guerra

Juan Carlos Domingo Guerra (Santiago de Compostel·la, 1950) és un militar espanyol, que ha estat Comandant general de Balears.
Va ingressar a l'Acadèmia General Militar de Saragossa en 1970. En 1987 es va incorporar a l'Escola d'Estat Major de l'Exèrcit, on es va diplomar en 1989 amb la qualificació de 'excel·lent'. Ha format part de la Secció d'Estratègia i de la Secció de Plans i Organització de l'Estat Major de l'Exèrcit i ha estat comandant del Regiment d'Infanteria Mecanitzada Saboya núm. 6, alhora que participava en la creació de la Força d'Acció Ràpida (FAR).
Des de 1992, ha participat en missions internacionals, amb la seva unitat Saboya 6 fou destinat a la UNPROFOR a Sarajevo. En 2004 es va fer càrrec de la Brigada Multinacional Sud-Oest de Mostar. Després fou vicesecretari tècnic del Ministeri de Defensa d'Espanya i en juliol de 2008 fou nomenat Comandant general de Balears. En desembre de 2009 deixà la comandància quan fou nomenat cap de les Forces Pesants amb seu a Burgos.

## Obres

* Lo que callan los militares, Navalmil, 2015, ISBN 9788494084515
* Militares article de Juan Carlos Domingo a El País
* El tercer mundo y las Fuerzas Armadas A: Arbor: Ciencia, pensamiento y cultura, ISSN 0210-1963, Nº 651, 2000 (Ejemplar dedicado a: Panorama general de las Fuerzas Armadas), págs. 415-444]

## Referències

* ↑ elevo en el mando del Regimiento Saboya nº 6 de la Brigada Extremadura
* ↑ Juan Carlos Domingo asume el mando de la Comandancia General de Baleares, El Mundo, 13 d'agost de 2008
* ↑ Juan Carlos Domingo toma posesión de su cargo al frente de la Comandancia de Balears Diari de Mallorca, 14 d'agost de 2008
* ↑ Estaún sustituye a Domingo como comandante general de Balears, Última Hora, 8 de desembre de 2009

## Enllaços externs

* «Obra de Juan Carlos Domingo Guerra» a Dialnet.
# Pedro de Tafalla

Pedro de Tafalla (Tafalla, Navarra, 4 de setembre de 1605 - Parrecs, Segòvia, 6 de març de 1660) fou un religiós i compositor navarrès.
Als nou anys fou admès en el Monestir de l'Escorial, on estudià orgue i composició. Prengué els hàbits el 1623, adoptant el nom del seu poble nadiu. Més tard fou el primer mestre de capella de l'Escorial, on s'hi conserven moltes de les seves obres, que es distingeixen pel seu caràcter religiós i correcta factura.

## Referències

* ↑ Noone, Michael John. Music and Musicians in the Escorial Liturgy Under the Habsburgs, 1563-1700. University Rochester Press, 1998, p. 274–276. ISBN 978-1-878822-71-0 [Consulta: 8 0ctubre 2017].
* ↑ Sánchez Ekiza, Karlos «Tafalla, Pedro de». Auñamendi Eusko Entziklopledia. Bernardo Estornés Lasa Funtsa [Consulta: 8 octubre 2017].
* ↑ Noone, Michael; Casares, E. (dir.). «Tafalla, Pedro de [Pedro de Huarte]». A: Diccionario de la Música Española e Hispanoamericano (Tomo 10). Madrid: Sociedad General de Autores y Editores, 1999, p. 118.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 58, pàg. 1521 (ISBN 84-239-4558-8)