OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jacques Bouhy

Jacques-Joseph-André Bouhy (Pepinster província de Lieja, 18 de juny de 1848 – París, 24 de gener de 1929) fou un cantant belga, fou famós per haver estat el primer baríton en haver cantat el famós "Toreador Song" en el rol d'Escamillo en l'òpera Carmen de Bizet.
Començà els primers estudis en la seva població nadiua els quals acabà després al Conservatori de París, debutant en l'Òpera amb un bon èxit el 1871, i estrenant després lErostrate d'Ernest Reyer. Aquell mateix any passà a l'Òpera Còmica, en la que també estrenà, Don César de Bazan i l'Escamillo de Carmen. El 1876 acceptà una contracta per al teatre Líric, tornà a l'Òpera el 1878, marxant a Itàlia on va compondre Quatre melodies pour chant et piano (Milà, 1833). El 1885 anà a Nova York com a director del Conservatori que s'havia fundat feia poc temps en aquella ciutat on hi va romandre constantment des de llavors, llevat d'una curta estada que feu a París el 1890, per a estrenar en l'Edén Théâtre el Samson et Dalila. Pels anys 1902/03 estava donan lliçons a París tenint entre els seus alumnes a Putnam Griswold. Al final de la seva vida va retornar a la capital francesa on va morir.

## Referències

* ↑ Laura Williams Macy. The Grove Book of Opera Singers. Oxford University Press, 2008, p. 56. ISBN 978-0-19-533765-5.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 9, pàg. 372. ISBN 84-239-4509-X.
# Leucoraja yucatanensis

Leucoraja yucatanensis és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu fins als 423 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic occidental central: Yucatán (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Malm A. W., 1877. Göteborgs och Bohusläns fauna, Ryggradsdjuren. Göteborg. Göteborgs Bohusläns Fauna. 1-674.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bigelow, H. B. & Schroeder, W. C., 1950. New and little known cartilaginous fishes from the Atlantic. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 103 (núm. 7): 385-408, Pls. 1-7.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Castro-Aguirre, J.L. i H. Espinosa Pérez, 1996. Listados faunísticos de México. VII. Catálogo sistemático de las rayas y especies afines de México. (Chondrichthyes: Elasmobranchii: Rajiformes: Batoideiomorpha). Universidad Nacional Autónoma de México, Mèxic. 75 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Bigelow, H.B. i W.C. Schroeder, 1953. Sawfishes, guitarfishes, skates and rays. Mem. Sears Found. Mar. Res. 1(2):1-514.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* McEachran, J.D. i L.J.V. Compagno, 1982. Interrelationships of and within Breviraja' based on anatomical structures (Pisces: Rajoidei). Bull. Mar. Sci. 32(2):399-425.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Procne

D'acord amb la mitologia grega, Procne (en grec antic Πρόκνη), va ser una heroïna, filla de Pandíon, rei d'Atenes, i de Zeuxipe.
Es casà amb Tereu, rei de Tràcia, i fou mare d'Itis.
Desitjant veure la seua germana Filomela, encarregà a Tereu que l'anés a cercar. Aquest, en veure Filomela, se sentí boig de passió i la violà. Perquè no pogués parlar li va tallar la llengua. En tornar, va dir que Filomela havia mort durant el viatge i Procne el cregué. Però al cap d'un temps Procne va rebre un mocador brodat on llegí que Filomela havia estat violada per Tereu i que es trobava presonera en una casa de camp. Procne anà a rescatar-la i la portà al palau. Després, per venjar-se, agafà Itis, el seu fill, el matà i el serví per sopar al seu marit. Mentre fugia de Tereu, que s'enfurismà en assabentar-se'n, els déus la van transformar en rossinyol, segons els mitògrafs grecs, o en oreneta, segons els llatins.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 462. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 185. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Scorpaena miostoma

Scorpaena miostoma és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 13 cm de llargària màxima.
* Boca petita.
* Té escates petites al davant de la base de l'aleta pectoral.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: des de la prefectura de Chiba (el Japó) fins a Busan (Corea del Sud) i Taiwan.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Tomus I. Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Editio decima, reformata. Holmiae. (Laurentii Salvii): (1-4), 1-824.
* ↑ Günther, A., 1877. Preliminary notes on new fishes collected in Japan during the expedition of H. M. S. 'Challenger.'. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 20 (núm. 119): 433-446.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Scorpaena miostoma» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó, pp v-866.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Palauet Doglioni

El Palauet Doglioni, també conegut com Palauet Cúmano o Cúmane, és un edifici històric de la ciutat de Faro, a la regió de l'Algarve, a Portugal. Ha estat classificat com a Immoble d'Interés Públic.

## Descripció

L'immoble té una planta aproximadament rectangular, formant totalment una illa, amb la façana principal al carrer Lethes. També té façanes a la Travessa de Lethes, la plaça del Terreiro do Bispo i al carrer Baptista Lopes.
L'edifici té dues plantes, i algunes parts tenen un tercer pis.(2) Per exemple, a la façana principal, de forma simètrica, el cos central té tres pisos.(2) Algunes finestres són ixents, amb balconades i reixes de ferro, i les motllures són de l'estil comú del segle xix.(2)

## Història

El palauet es degué construir en la segona meitat del segle xviii, i fou adquirit pel metge italià Lázaro Doglioninos a la primeria del segle xix, per a viure-hi.(1) Fou restaurat al segle xix, i se'n reconstruí el cos central.(3) Al 1920, se'n tornen a fer obres per iniciativa d'un nou propietari, João António Júdice Fialho.(2) El 1964, l'ocupa l'Escola d'Hostaleria i Turisme de Faro, que abandona l'edifici en la dècada de 1990, agreujant-ne així el procés de deterioració que ja es feia sentir abans.
L'edifici fou classificat com a Immoble d'Interés Públic pel decret núm. 5/2002, de 19 de febrer. A mitjan dècada de 2000, se'n feren grans obres de recuperació, per iniciativa de la Comissió de Coordinació i Desenvolupament Regional de l'Algarve.(3) L'edifici, el comprà l'estat i l'ocupà la divisió d'Ordenament del Territori de la Comissió de Coordinació i Desenvolupament Regional de l'Algarve.(5) Part de l'edifici també s'aprofità per a una galeria d'art, que s'inaugurà el 15 de desembre del 2008, amb l'exposició fotogràfica Andalusíadas, d'António Perez, sobre les regions d'Andalusia, Algarve i Alentejo.(5)

## Vegeu també

* Horta do Ourives
* Palauet Guerreirinho
* Palau Fialho (Faro)
* Palau d'Estói

## Referències

* ↑ LAMEIRA, Francisco. «Palacete Doglioni / Palacete Cúmane / Palacete Cúmano». Direcção Geral do Património Cultural, 1996. [Consulta: 16 novembre 2020].
* ↑ «Palacete Doglioni / Palacete Cúmano» (en portugués). Câmara Municipal de Faro. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ FERNANDES e JANEIRO, 2005:65
* ↑ «Palacete Doglioni». Direcção Geral do Património Cultural. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ REVEZ, Idálio. «Palacete Doglioni é bom exemplo de recuperação patrimonial em Faro». Público, 15 Dezembro 2008. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ PORTUGAL. Decreto n.º 5/2002, de 19 de Fevereiro. Ministério da Cultura. Publicado no Dário da República n.º 42, Série I-B, de 19 de febrer de 2002.

## Bibliografia

* FERNANDES, José Manuel; JANEIRO, Ana. Arquitectura no Algarve: Dos primórdios à actualidade, uma leitura de síntese. Faro: Comissão de Coordenação e Desenvolvimento Regional do Algarve, Dezembro de 2005. ISBN 972-643-138-7.
* Lameira, Francisco I. C.. Faro: Edificações Notáveis. Faro: Câmara Municipal de Faro, 1995, p. 89.
# Levett

Levett fou un compositor anglès del segle xviii.
Se li deu Introductory lessons on singing, particularly on psalmody, to whichare annexed several Psalmtunes; New year's Anthems, é Hysun for Easterday.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 300. (ISBN 84-239-4530-8)
# Llista d'espais naturals del País Valencià

Llista d'espais naturals del País Valencià protegits per la Llei 11/1994 d'espais naturals protegits. S'inclouen en el règim general les categories de parc natural, paratge natural, paratge natural municipal, reserva natural, monument natural, lloc d'interés i paisatge protegit. Són de règim especial a efectes de declaració, ordenació i gestió: Catàleg de Coves i Catàleg de Zones Humides. Les microreserves de flora i reserves de fauna que són figures de protecció sectorial d'espècies.
L'any 2010 la superfície total protegida era de 913.355,89 hectàrees terrestres, el 39% de la comunitat, i 64.614,86 hectàrees marítimes, considerant els espais protegits en règim general.
La llista es divideix per províncies i per figures especials de protecció:
* Espais naturals de règim general:
** Llista d'espais naturals de la província de Castelló
** Llista d'espais naturals de la província de València
** Llista d'espais naturals de la província d'Alacant
* Microreserves de flora:
** Llista de microreserves de flora de la província de Castelló
** Llista de microreserves de flora de la província de València
** Llista de microreserves de flora de la província d'Alacant
* Llista de coves catalogades del País Valencià
* Llista de zones humides del País Valencià

## Referències

* ↑ Generalitat Valenciana «LLEI 11/94, de 27 de desembre, de la Generalitat Valenciana, de Espais Naturals Protegits de la Comunitat Valenciana». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 2423, 09-01-1995 [Consulta: 16 març 2014].
* ↑ «Memòria justificativa del Catàleg de Zones Humides de la Comunitat Valenciana: Marc jurídic». Conselleria de Medi Ambient. Generalitat Valenciana. [Consulta: 16 març 2014].
* ↑ «Espacios naturales de la Comunitat Valenciana: Incremento anual de la superfície protegida». Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient. Generalitat Valenciana. Arxivat de l'original el 2014-02-03. [Consulta: 16 març 2014].

## Vegeu també

* Llista de la xarxa Natura 2000 del País Valencià

## Enllaços externs

* Espais protegits Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine., Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient (CITME), Generalitat Valenciana
* Paisatges protegits Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine., Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, Generalitat Valenciana
# Sydney Jones

James Sidney Jones (Leeds, 17 de juny de 1861 – Kew (Surrey) 29 de gener de 1946), fou un compositor i director d'orquestra anglès.
Al principi de la seva carrera fou director d'una banda militar i després dirigí companyies d'òpera a Anglaterra i Austràlia i, finalment, fou director de l'orquestra de l'Empire Theatre.
Les seves obres assoliren molt d'èxit en els països de parla anglesa, i algunes arreu del món. Cal citar:
* The Gaiety Girl (1893);
* An Artist's Model (1895);
* The Geisha, la més popular de les obres de Jones (1896);
* A Greek Slave (1899);
* San Toy (1899);
* My Lady Molly (1903);
* The Medeal and the Maid (1903);
* See, See (1905);
* The King of Cadonia (1908);
* The Persian Princess (1909);
* The Girl from Utah (1913).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, volum núm. 28, segona part, pàg. 2864 (ISBN 84-239-4582-0)
# Llista d'espècies de flora en perill d'extinció al País Valencià

Aquesta llista inclou les espècies de flora en perill d'extinció al País Valencià, segons el Catàleg Valencià d'Espècies de Flora Amenaçades.
* Achillea santolinoides Lag.
* Ajuga pyramidalis L.
* Allium subvillosum Salzm. ex Schult. & Schult. f.
* Anarrhinum fruticosum Desf.
* Apium repens (Jacq.) Lag.
* Aristolochia clematitis L.
* Asplenium celtibericum Rivas-Mart.
* Asplenium marinum L.
* Berberis hispanica Boiss. & Reuter subsp. hispanica
* Boerhavia repens L.
* Ceratophyllum submersum L.
* Cistus heterophyllus Desf.
* Cotoneaster granatensis Boiss.
* Equisetum hyemale L.
* Erodium celtibericum Pau
* Frangula alnus Mill. s.a.
* Garidella nigellastrum L.
* Halimium atriplicifolium (Lam.) Spach
* Kernera saxatilis (L.) Rchb. subsp. boissieri (Reuter ex Boiss. & Reuter) Nyman
* Launaea arborescens (Batt.) Murb.
* Launaea lanifera Pau
* Limonium bellidifolium (Gouan) Dumort.
* Limonium dufourii (Girard) O. Kuntze
* Limonium lobatum (L.f.) O. Kuntze
* Limonium perplexum L. Sáez & Rosselló
* Littorella uniflora (L.) Asch.
* (*)Marsilea batardae Launert
* Narcissus perezlarae Font Quer
* Nymphaea alba L. (sols poblacions naturals)
* Odontites valentinus M.B. Crespo & Mateo
* Orchis papilionacea L.
* Parentucellia viscosa (L.) Caruel
* Phyllitis sagittata (DC.) Guinea & Heywood
* Reseda hookeri Guss.
* Reseda lanceolata Lag. subsp. lanceolata
* Salsola soda L.
* Silene cambessedesii Boiss. & Reuter
* Silene hifacensis Rouy
* Solenopsis laurentia (L.) C. Presl
* Spiranthes aestivalis (Lam.) Rich.
* Thelypteris palustris Schott
* Utricularia australis R. Br.

## Notes

* ↑ Tàxons aparentement extints, per als quals poden redactar-se programes de reintroducció.

## Referències

* ↑ «DECRET 70/2009, de 22 de maig, del Consell, pel qual es crea i regula el Catàleg Valencià d'Espècies de Flora Amenaçades i es regulen mesures addicionals de conservació» (PDF). Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, núm. 6021, 26-05-2009, p. 20143.

## Vegeu també

* Llista d'espècies de flora vulnerables al País Valencià
# Libuše

Libuše (Libussa en alemany) (Bohèmia, 680 - 730), segons la llegenda, era filla del rei Krok, senyor de Vyšehrad, i fou la fundadora de la ciutat de Praga.
A la mort del seu pare, fou nomenada regenta del regne, per la seva gran prudència. Però el poble estava cansat de la sobirania femenina, i l'obligà aprendre marit, per la qual cosa Libuše es casà amb Premysl, senyor de Staditz. D'aquest matrimoni, provenen els ascendents del llegendari llinatge que fins al 1306 ocupà el tron de Bohèmia.
El Libusia Soud, també nomenat Zalenohorsky Rukopis o Grünberger Handuchrift, fragment èpic descobert el 1817 a Grünberg en els arxius del príncep Colloredo i reimprès diverses vegades, especialment en el Kralovedvor, parla d'aquesta princesa. Aquest fragment, segons alguns, és el text més antic de la poesia eslava de Bohèmia, i ha donat lloc a nombroses polèmiques, puix la seva autenticitat, tinguda com a article de fe nacional pels patriotes txecs, ha estat posada en dubte per alguns, basant-se en sòlids arguments.
La llegenda de Libuše donà a Clemens Brentano matèria per al seu drama Die Gründung Prags (1815), a Franz Grillparzer per a la seva tragèdia Libussa, així com al compositor Bedřich Smetana, que va compondre l'òpera Libuše (1869), dedicada també a aquest personatge.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 30, pàgs. 573-74 (ISBN 84-239-4530-8).
# Óblast de Briansk

L'óblast de Briansk (en rus Брянская область, tr. Briànskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia.
# Prognatholiparis ptychomandibularis

Prognatholiparis ptychomandibularis és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids i l'única del gènere Prognatholiparis.

## Descripció

* Fa 8,8 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 41.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 455 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-oriental: els Estats Units.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Orr J. W. & Busby M. S., 2001. Prognatholiparis ptychomandibularis, a new genus and species of the fish family Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes) from the Aleutian Islands, Alaska. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 114 (núm. 1). 51-57.
* ↑ Orr, J. W. & M. S. Busby, 2001. Prognatholiparis ptychomandibularis, a new genus and species of the fish family Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes) from the Aleutian Islands, Alaska. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 114 (núm. 1): 51-57.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Scorpaenodes insularis

Scorpaenodes insularis és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 10 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 3-35 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: Santa Helena i l'illa de l'Ascensió.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1857. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van de Sangi-eilanden. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 13. 369-380.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W. N., 1971. Two new Atlantic scorpionfishes. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 4) v. 37 (núm. 17): 501-508.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Edwards, A., 1990. Fish and fisheries of Saint Helena Island. Centre for Tropical Coastal Management Studies, University of Newcastle upon Tyne, Anglaterra.
* ↑ Lubbock, R. i A. Edwards, 1981. The fishes of Saint Paul's Rocks. J. Fish Biol. 18:135-157.
* ↑ Eschmeyer, W.N. i L.J. Dempster, 1990. Scorpaenidae. p. 665-679. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Feitoza, B.M., L.A. Rocha, O.J. Luiz-Júnior, S.R. Floeter i J.L. Gasparini, 2003. Reef fishes of St. Paul's Rocks: new records and notes on biology and zoogeography. Aqua 7(2):61-82.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Jakob Meiland

Jakob Meiland (Senftenberg, 1542 - Kassel, 31 de desembre de 1577) fou un compositor alemany del Renaixement. Estudià a Dresden fou mestre de capella a Ansbach i viatjà per Itàlia per a perfeccionar els seus coneixements. Era considerat com un dels millors músics alemanys de la seva època, i deixà les següents obres; Cantiones sacrae quinque et sex vocum (Nuremberg, 1564-1575), Selectae cantiones quinque et sex vocum (Nuremberg, 1572), Motetten mit deutschen auch lateinischen Text (Frankfurt, 1575), XVIII weltliche teutsche Gesaenge von 4 und 5 Stimmen (Frankfurt, 1575), Cantiones aliquot novae (Frankfurt, 1576), i Cygneae Cantiones latinae et germanicae (Frankfurt, 1590).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 226 ISBN 84 239-4534-0
# Licurg de Nèmea

Segons la mitologia grega, Licurg (grec antic: Λυκοῦργος, llatí: Lycurgus) va ser un rei de Nèmea, fill de Feres (o potser de Prònax).
Es casà amb Eurídice (algunes tradicions diuen que amb Amfítea, filla de Prònax) i va ser pare d'Ofeltes. Aquest nen havia estat confiat a Hipsípile, i va ser ofegat per una serp prop d'una font. Licurg li va procurar uns Jocs Fúnebres solemnes en honor seu que més endavant donaren lloc als jocs nemeus. Els set cabdills hi van participar i rebatejaren Ofeltes amb el nom d'Arquèmor, 'inici del destí'. La tomba de Licurg s'ensenyava a Nèmea, dins del bosc sagrat de Zeus.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 329. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 138. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Óblast de Lípetsk

L'óblast de Lípetsk (en rus Ли́пецкая о́бласть, transliterat Lípetskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia.

## Vegeu també

* Griazi
# Propaganda (1914-1918)

Propaganda va ser una publicació mensual en català editada a Igualada entre els anys 1914 i 1918.

## Descripció

Portava el subtítol Butlletí Mensual del Centre Catòlich d'Obrers. La redacció i l'administració era a la seu del Centre Catòlic d'Obrers, al carrer de l'Amnistia, núm. 2-4. S'imprimia al taller de Montserrat Puget. Tenia vuit pàgines, a dues columnes, amb un format de 28 x 19 cm. El primer número va sortir el 15 de gener de 1914 i el darrer, el 60, el 15 de desembre de 1918.

## Continguts

Era un butlletí que portava informació sobre les activitats del Centre Catòlic d'Obrers. En l'article del primer número titulat “El nostro programa” deien volien fer propaganda a favor de nostra societat, d'idees y sentiments catòlichs, que estrenyaran les relacions de germanor entre’ls socis... la nostra propaganda tindrà ademés un caracter pacífich fugint de discussions y de polèmiques, que a vegades es difícil no degenerin en personals. Deixant a part la informació de les activitats internes del Centre Catòlic, cal destacar els articles sobre història i costums igualadins a càrrec de Gabriel Castellà Raich, que també publicava cada mes dues “efemèrides igualadines”. Van publicar un número extraordinari, el 47, amb il·lustracions, amb motiu del tercer centenari de la fundació de l'Escola Pia. En el núm. 60 s'acomiaden amb l'article “¿Pleguèm?” perquè nostre periòdic fa un any que ja viu una vida enmantllevada, econòmicament parlant. El preu del paper s'ha encarit sobremanera ... Si a això s'hi afegeix la recent mort del bon amic D. Antoni Miserachs, q.a.C.s., quina feina dintre la redacció no era d'aquelles que se supleix treballant més hores....
Els redactors eren Antoni Miserachs, Gabriel Castellà i Raich, Joan Lladó, Francesc M. Colomer, J. Morera Soler, Ramon Riba Martí i Gaspar Vilarrúbias. També hi van col·laborar el poeta Jaume Boloix i Canela, Antoni Muset Ferrer i Antoni Godó Valls, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Propaganda, núm. 1, 1-1914.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 245.
* ↑ Propaganda, núm. 60, 12-1918.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 244.

## Localització

* Biblioteca Central d'Igualada. Plaça de Cal Font. Igualada (col·lecció completa i relligada).

## Enllaços externs

* https://trencadis.diba.cat/