OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gymnogobius

Gymnogobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Gymnogobius breunigii (Steindachner, 1879)
* Gymnogobius bungei (Schmidt, 1931)
* Gymnogobius isaza (Tanaka, 1916)
* Gymnogobius laevis (Steindachner, 1879)
* Gymnogobius mororanus (Jordan & Snyder, 1901)
* Gymnogobius nigrimembranis (Wu & Wang, 1931)
* Gymnogobius nigripinnis (Wang & Wang, 1935)
* Gymnogobius opperiens (Stevenson, 2002)
* Gymnogobius petschiliensis (Rendahl, 1924)
* Gymnogobius taranetzi (Pinchuk, 1978)
* Gymnogobius uchidai (Takagi, 1957)
* Gymnogobius urotaenia (Hilgendorf, 1879)
* Gymnogobius zhoushanensis (Wu & Zhong, 2007)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Tanaka, S., 1916. Two new species of Japanese fishes. Dobutsugaku Zasshi = Zoological Magazine Tokyo v. 28: 102-103.
* ↑ Jordan, D. S. & Snyder, J. O., 1901. A review of the gobioid fishes of Japan, with descriptions of twenty-one new species. Proceedings of the United States National Museum v. 24 (núm. 1244): 33-132.
* ↑ Wu, H.-W. & Wang, K.-F., 1931. Four new fishes from Chefoo. Contributions from the Biological Laboratory of the Science Society of China. (Zoological Series) v. 8 (núm. 1): 1-7.
* ↑ Pinchuk, V. I., 1978. Observations on and additions to the family Gobiidae in "Fishes of the Sea of Japan and adjacent waters of the Okhotsk and Yellow Seas" Part 4, 1975 by G.U. Lindberg and Z.V. Krasyukova, with a description of Chaenogobius taranetze sp. nov. Voprosy Ikhtiologii v. 18 (núm. 1): 3-18.
* ↑ Zhao S.L., Wu H.L. & Zhong J. S., 2007. A new species of the genus Gymnogobius Gill from China (Perciformes:Gobiidae). Journal of fisheries of China 31(4): 452-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Gymnogobius taranetzi

Gymnogobius taranetzi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, Rússia i l'est de Corea del Nord.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1863. On the gobioids of the eastern coast of the United States. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 267-271.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Pinchuk, V. I., 1978. Observations on and additions to the family Gobiidae in "Fishes of the Sea of Japan and adjacent waters of the Okhotsk and Yellow Seas" Part 4, 1975 by G.U. Lindberg and Z.V. Krasyukova, with a description of Chaenogobius taranetze sp. nov. Voprosy Ikhtiologii v. 18 (núm. 1): 3-18.
* ↑ «Gymnogobius taranetzi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Reshetnikov, Y.S., 2003. Atlas of Russian freshwater fishes, Vol. 2. Moscow Nauka.
* ↑ Reshetnikov, Y.S., N.G. Bogutskaya, E.D. Vasil'eva, E.A. Dorofeeva, A.M. Naseka, O.A. Popova, K.A. Savvaitova, V.G. Sideleva i L.I. Sokolov, 1997. An annotated check-list of the freshwater fishes of Russia. J. Ichthyol. 37(9): 687-736.
* ↑ Sokolovskaya, T.G., A.S. Sokolovskii i E.I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.

## Bibliografia

* Stevenson, D.E., 2002. Systematics and distribution of fishes of the Asian goby genera Chaenogobius and Gymnogobius (Osteichthyes: Perciformes: Gobiidae), with the description of a new species. Species Diversity 7(3):251-312.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
* Yamazaki, Y., S. Haramoto i T. Fukasawa, 2006. Habitat uses of freshwater fishes on the scale of reach system provided in small streams. Environ. Biol. Fish. 75:333-341.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnothorax davidsmithi

Gymnothorax davidsmithi és una espècie de peix marí pertanyent a la família dels murènids i a l'ordre dels anguil·liformes.

## Etimologia

Gymnothorax prové dels mots grecs gymnos (nu, no vestit) i thorax, -akos (tòrax), mentre que davidsmithi fa referència a David G. Smith per les seues contribucions a l'estudi dels peixos anguil·liformes.

## Descripció

Fa 29,9 cm de llargària màxima. Cos allargat, prim i de color marró amb taques blanques i marques al cap, a la part anterior de l'àrea de la gola, el front, les galtes i el bescoll. Aleta anal amb una vora pàl·lida. Anus situat abans de la meitat del cos. Mandíbules moderades i no recorbades. Dents còniques i uniserials. Les dents de les mandíbules són nombroses i poc espaiades. 156 vèrtebres (incloent-hi 4 predorsals i 64 preanals). El peritoneu i l'interior de la cavitat bucal presenta un clapejat de color marró. És similar en coloració i dentició a l'espècie australiana Gymnothorax cephalospilus, però se'n diferencia per tindre més vèrtebres (156 vs. 145) i en què les seues taques s'estenen molt més enllà de la regió cefàlica. També és similar en aparença a Gymnothorax punctatus, però se'n distingeix per tindre també més vèrtebres (156 vs. 134) i en què la zona tacada de G. punctatus s'estén sobre el cos i la cua. Línia lateral contínua.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, bentopelàgic (entre 3 i 35 m de fondària) i de clima tropical, el qual viu a l'Índic oriental: les badies costaneres de fons fangosos de l'illa de Flores a Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és baix (16 de 100).

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1795. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische, olv. 9. i-ii + 1-192.
* 1 2 3 McCosker, J. E. & Randall, J. E., 2008. A new species of Indo-Pacific moray eel (Anguilliformes: Muraenidae) from Indonesia. Proceedings of the California Academy of Sciences, (4) 59 (16): 711-714.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid (Espanya).
* ↑ Morphology Data of Gymnothorax davidsmithi - FishBase (anglès)
* 1 2 Allen, G. R. i M. V. Erdmann, 2012. Reef fishes of the East Indies. Perth, Austràlia: Universitiy of Hawai'i Press, Volumes I-III. Tropical Reef Research. Pàg. 83.
* ↑ List of Marine Fishes reported from Indonesia - FishBase (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Bibliografia

* Smith, D. G., 2012. A checklist of the moray eels of the world (Teleostei: Anguilliformes: Muraenidae). Zootaxa, núm. 3474: 1-64.
# Gymnothorax emmae

Gymnothorax emmae és una espècie de peix marí pertanyent a la família dels murènids i a l'ordre dels anguil·liformes.

## Etimologia

Gymnothorax prové dels mots grecs gymnos (nu, no vestit) i thorax, -akos (tòrax), mentre que emmae fa referència a Emma Karmóvskaia, una famosa experta russa en peixos anguil·liformes.

## Descripció

Fa 43 cm de llargària màxima. Presenta nombroses franges transversals i fosques al cos i les aletes, les quals, majoritàriament, no es connecten les unes amb les altres. Banda blanca i prima a l'extrem de les aletes dorsal, anal i caudal. El cap mostra un patró reticulat i tacat. 3-6 fileres longitudinals de taques fosques a l'àrea branquial. 121-129 vèrtebres (la fórmula vertebral és 2-47-125). Les dents del vòmer, mandibulars i maxil·lars són uniserials. Línia lateral contínua.

## Reproducció

Té lloc durant la primavera i l'estiu. Els ous són de grans dimensions (1 mm de diàmetre) i són de color groguenc clar.

## Alimentació

Hom creu que es nodreix de peixets i estomatòpodes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, bentopelàgic (entre 14 i 100 m de fondària) i de clima tropical, el qual viu al Pacífic occidental: els fons tous, llimosos i sorrencs del Vietnam.

## Observacions

És inofensiu per als humans, el seu índex de vulnerabilitat és baix (22 de 100), no té cap valor comercial i, en cas d'ésser capturat, és emprat com a farratge per als animals o descartat.

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1795. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 9. i-ii + 1-192.
* 1 2 3 4 5 6 7 Prokofiev, A. M., 2010. Two New Species of Fishes from Families Muraenidae (Anguilliformes) and Mugiloididae (Perciformes) from the Waters of Vietnam. Journal of Ichthyology, 50 (8): 580-589.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid, l'Estat espanyol.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Morphology Data of Gymnothorax emmae - Fishbase (anglès)
* ↑ List of Marine Fishes reported from Viet Nam - FishBase (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Bibliografia

* Smith, D. G., 2012. A checklist of the moray eels of the world (Teleostei: Anguilliformes: Muraenidae). Zootaxa, núm. 3474: 1-64.
# Gymnothorax shaoi

Gymnothorax shaoi és una espècie de peix marí pertanyent a la família dels murènids i a l'ordre dels anguil·liformes.

## Etimologia

Gymnothorax prové dels mots grecs gymnos (nu, no vestit) i thorax, -akos (tòrax), mentre que shaoi fa referència al Dr. Kwang-Tsao Shao per les seues contribucions a l'estudi dels peixos de Taiwan.

## Descripció

Fa 60,8 cm de llargària màxima. Cos i aletes de color marró clar (conservat en alcohol o formol, es torna gris marró) i amb taques marrons fosques més grans als flancs (en 3 fileres com a mínim: una al llarg de la línia lateral, una altra al llarg de la base de l'aleta dorsal i una altra al llarg de la base de l'aleta anal). Aleta dorsal moderadament alta i amb unes poques taques de color cafè fosc. Mandíbules i abdomen clars. Àrea anterior del cap sense grans taques fosques. Quan és viu, l'iris dels ulls és de color groc a taronja i les taques del cos de color marró rogenc fosc. Narius anteriors tubulars a cada costat de l'extrem del musell. Boca en posició terminal i capaç de tancar completament. Dents de les mandíbules caniniformes i, generalment, uniserials. Canal supraorbitari amb 3 porus, conducte infraorbitari amb 4 i canal mandibular amb 6-7. 5-9 dents vomerianes, petites i en una sèrie lineal. Aquesta espècie és clarament diferent al seu congènere més similar, Gymnothorax fimbriatus, pel seu color corporal marró, les taques marrons fosques en 3 fileres dels flancs, les aletes sense vores clares, menys vèrtebres (128 vs. 143) i una grandària més petita (60,8 mm vs. 88,3).

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, bentopelàgic i de clima temperat, el qual viu al Pacífic nord-occidental: el sud-est de Taiwan.

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és de moderat a alt (46 de 100).

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1795. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 9. i-ii + 1-192.
* 1 2 3 4 Chen, H.-M. i K.-H. Loh, 2007. Gymnothorax shaoi, a new species of moray eel (Anguilliformes: Muraenidae) from southeastern Taiwan. Journal of Marine Science and Technology, vol. 15 (núm. 2): 76-81.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid, l'Estat espanyol.
* ↑ Ho, H.-C. i K.-T. Shao, 2011. Annotated checklist and type catalog of fish genera and species described from Taiwan. Zootaxa, núm. 2957: 1-74.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Bibliografia

* Smith, D. G., 2012. A checklist of the moray eels of the world (Teleostei: Anguilliformes: Muraenidae). Zootaxa, núm. 3474: 1-64.
# Gírgola de panical

La gírgola de panical, gírgola d'espinacal, gírgola de card, cadorla o gírgola vera (Pleurotus eryngii, del grec eryngion -panical-) és un bolet d'excel·lent qualitat gastronòmica, encara que poc conegut als Països Catalans pel fet de sortir molt poc. En canvi, a la resta d'Ibèria és molt més freqüent i a Castella, amb ben poca tradició boletaire, ha estat sempre cercat i apreciat. Potser la clau del seu èxit, en un país en què no es menjaven els bolets de cap altra mena, rau en la facilitat de conèixer-lo, més que per la seua fesomia pel lloc on creix: sobre les arrels del card girgoler (Eryngium campestre), també anomenat panical campestre, que a Castella es coneix per cardo corredor i aquest bolet per seta de cardo.

## Morfologia

Es tracta d'un bolet molsut que es pot fer relativament gros, amb un barret de 3 a 12 cm, d'un color terrós, tancat quan surt i aplanat amb el temps, a sota del qual hi ha làmines molt decurrents, blanquinoses, desiguals, amb laminetes curtes intercalades.
El peu és curt i afuat, i bé que algunes vegades està situat al bell mig del barret, el més freqüent és que surti tirat cap a un cantó.
La carn és compacta, blanca, i de gust dolç.

## Hàbitat

Surt a la tardor en erms i camps abandonats on creixen els panicals, i també prop de la platja (sobre les arrels del panical marí i de la canyaferla), a les vores dels camins i a muntanya.

## Comestibilitat

Per les seues virtuts a la cuina, s'ha conreat amb èxit en alguns països europeus.

## Bibliografia

* Pascual, Ramon: Els bolets (on surten, com es coneixen, com es cuinen). Editorial Pòrtic, S.A., Barcelona, octubre del 1997. Col·lecció Els manuals de Pòrtic, núm. 1. ISBN 84-7306-965-X, planes 136-137.

## Enllaços externs

* La gírgola de panical a l'Index Fungorum (anglès)
# Habitatge al carrer Sant Antoni, 14 (Mataró)

L'Habitatge al carrer Sant Antoni, 14 és una obra historicista de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i dues plantes pis. Forma conjunt amb la casa núm. 14bis. Presenta una porta i finestra en planta baixa, un balcó corregut fent partió amb la casa veïna i una finestra al primer pis i un balcó i finestra a la segona planta. L'edifici està coronat per una cornisa sobre la qual s'hi va afegir una planta reculada.
Destaca la fusteria calada amb motius florals sobre la persiana de llibret del balcó del primer pis.
La façana està estucada a carreu lliscat en planta baixa, presenta dues franges esgrafiades amb elements florals a nivell dels forjats del primer i segon pis.

## Referències

* 1 2 3 «Habitatge al carrer Sant Antoni, 14». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Habitatge unifamiliar al carrer Major de Sant Pere, 35 (Terrassa)

La casa al carrer Major de Sant Pere, 35 és un edifici de Terrassa (Vallès Occidental), situada a l'Antic Poble de Sant Pere, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa unifamiliar de caràcter popular construïda entre mitgeres, d'estreta parcel·la, amb planta baixa i pis. La coberta és de teula àrab i paral·lela a la façana.
El portal és d'arc de mig punt, fet de maó vist col·locat a sardinell que arrenca de dos brancals de pedra sorrenca vermella. Remata l'edifici una barbacana amb imbricacions de teula àrab i tortugada de ceràmica.

## Història

Aquesta casa constitueix un dels exemples més antics que es conserven al carrer Major de l'antic poble de Sant Pere, que començà a edificar-se al segle xvi, en pendent i de traçat rectilini.

## Referències

* 1 2 3 «Habitatge unifamiliar al carrer Major de Sant Pere, 35». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Habitatges a la ronda Prim, 58-60

Els Habitatges a la ronda Prim, 58-60 era una obra modernista de Mataró (Maresme).

## Descripció

Era una agrupació de quatre cases d'escaleta de planta baixa i pis que feia cantonada i formava conjunt amb la casa de planta baixa del carrer Velázquez núm. 29. Destacava la verticalitat de les obertures i la sinuositat de les capçaleres ondulades separades per pinacles que a manera d'acroteri rematen l'edifici. Del pla de façana, arrebossat, destacava els petits relleus que emmarcaven les obertures i les espitlleres de ventilació de les golfes.

## Història

La casa de mitjan segle xix introduïa una nova variable: la casa escaleta. Es tracta d'una casa de planta baixa i pis amb un habitatge a cada planta. A la planta pis s'hi accedeix des del carrer per una escala d'un sol tram, l'escaleta. A vegades la casa d'escaleta té dos pisos, en aquest cas el segon tram d'escala serà de dos trams, central, a la manera habitual de les cases entre mitgeres.
Les cases d'escaleta tenen dos portals al carrer: un correspon a la planta baixa i l'altre a la planta pis.

## Referències

* 1 2 3 «Habitatges a la ronda Prim, 58-60». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Haemulopsis nitidus

Haemulopsis nitidus és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 30 cm de llargària màxima (normalment, en fa 25).
* Cos robust, comprimit i de color bronze argentat.
* Aleta dorsal amb osques.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des del golf de Califòrnia fins al Perú.

## Ús comercial

Es comercialitza fresc.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Steindachner F., 1869. Ichthyologische Notizen (VIII). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 60 (1. Abth.). 120-139.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1869. Eine Abhandlung über neue oder seltene Fische des Wiener-Museums. Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 6 (núm. 16): 125-126.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ McKay, R.J. i M. Schneider, 1995. Haemulidae. Burros, corocoros, chulas, gallinazos, roncos. P. 1136-1173. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* ↑ Jiménez Prado, P. i P. Béarez, 2004. Peces Marinos del Ecuador continental. Vol. 2: Guía de Especies. SIMBIOE/NAZCA/IFEA.
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.
* ↑ Amezcua-Linares, F., 1996. Peces demersales de la plataforma continental del Pacífico central de México. Inst. Cienc. del Mar y Limnol. UNAM, Comisión Nacional para el conocimiento y uso de la biodiversidad. Ciutat de Mèxic, 184 p.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ McKay, R.J. i M. Schneider, 1995.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Hallett Gilberte

Hallett Gilberte (Winthrop, 14 de març de 1872 - [...?], 5 de gener de 1946) fou un compositor estatunidenc.
És autor d'una sèrie d'operetes de caràcter popular, entre les que mereixen citar-se: In Reverie; Spanish Serenade; Two Roses (1912); Moonlight and Starlight (1915), i d'altres

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 48. (ISBN 84-239-4525-1)
# La Isleta del Moro

La Isleta del Moro Arráez (localment coneguda com La Isleta del Moro o La Isleta) és una petita localitat del parc natural Cap de Gata-Níjar a la Província d'Almeria (Andalusia, Espanya), pertanyent al municipi de Níjar.
La localitat té 171 habitants i es troba a 40 km d'Almeria per la AL-3115.
Als voltants de la Isleta del Moro hi ha llocs de gran bellesa i valor com les platges naturals, les calderes volcàniques de la serra del Cap de Gata i la illeta o illot a la qual fa al·lusió el nom del poble.

## Cinema i sèries

En aquesta barriada i als seus voltants s'han rodat escenes de pel·lícules com "El pájaro de la felicidad" i "Un día sin fin", així com el curtmetratge "Sea-Mail" de Víctor Erice.
Va ser també escenari de diversos episodis de la sèrie de Atresmedia "Veneno", al 2020, que explica la vida de la almerienca Cristina Ortiz (artísticament coneguda com La Veneno).
Recentment, un dels films amb major rellevància internacional que ha fet servir el lloc com a part del seu decorat ha estat Terminator: Dark Fate, cap a maig de 2018.

## Economia

La seva principal font d'ingressos és el turisme i la restauració. Aquest lloc és conegut per albergar les cales i paisatges citats anteriorment, a més de zones hoteleres, escoles de busseig i rutes de senderisme.
Completa la seva economia, encara que avui dia de forma només marginal, la pesca.

## Mirador de l'Ametista

En direcció nord d'aquesta localitat, cap a Rodalquilar, es troba el mirador de l'Ametista, en un alt penya-segat.

## Ancoratge de la Isleta

Platja catalogada com a Zona B4 al PORN (Plan de Ordenación de los Recursos Naturales) del 2008.

## Vegeu també

* Parc Natural Cap de Gata-Níjar
* Província d'Almeria
* Níjar (municipi)

## Referències

* ↑ Evaristo Martínez. «La Isleta del Moro se prepara para el rodaje de ‘Terminator 6’». La Voz de Almería, 10-05-2018. [Consulta: 25 gener 2019].
# Hans Fährmann

Hans Fährmann (Lommatzsch, Saxònia, 17 de desembre de 1860 - Dresden, 26 de juny de 1940) fou un compositor i organista alemany.
Era fill d'un mestre de l'escola local i mestre cantor. De molt petit rebé lliçons del seu pare el qual era molt estricte. Als 12 anys començà les lliçons d'orgue, i es demanà per fer de suplent en tocar l'orgue en els serveis religiosos.
Als 14 anys, (1874), en què aprovà l'examen d'ingrés a l'Escola de Formació Docent a Friedrichstadt, a Dresden, amb èxit. La seva interpretació de la Sonata per a piano en fa menor núm. 1 de Beethoven causà sensació. Estudià allí fins al 1880. Treballà com assistent d'un professor a Pieschen fins al 1882, i com a resultat de llurs habilitats, l'eximiren d'un any d'estudis.
A partir de 1882, es dedica plenament a la música, i fins al 1890, estudià en privat amb mestres de la seva pròpia elecció. Estudià amb Hermann i Nicodé.
El 1890 entrà com a organista i cantor de l'església de Sant Joan de Dresden, i professor del Conservatori de la mateixa ciutat a partir del 1892.
És autor de dos oratoris Heimkehr i Auf Bethlehem Floren, i de diverses sonates per a orgue, concerts, lieder, i d'una simfonia titulada Bach.
En total compongué unes 90 obres la majoria de les quals foren publicades per l'editorial Otto Junne de Leipzig. Durant el bombardeig de la ciutat de Leipzig (el 4 de desembre de 1943), no solament van morir l'editor i tota llur família, sinó que les plaques de Fährmann també resultaren completament destruïdes. A més dels trastorns generals en tota la societat després del 1945 i l'atmosfera antiromàntica vers la música d'església, aquesta circumstància pot haver contribuït en el fet que Fährmann i la seva obra hagin pràcticament desaparegut.
Fährmann està enterrat al cementiri Johannis de Tolkewitz, a Dresden.

## Referències

* Tom núm. 23 de l'Enciclopèdia Espasa