OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Julius Rietz

Julius Rietz (Berlín, 28 de desembre de 1812 - Dresden, 12 de setembre de 1877) fou un compositor i director d'orquestra alemany. El seu germà Eduard (Berlín, 1802-1832) fou amic de la infància de Mendelssohn i el fundador de la Societat Filharmònica, que dirigí fins a la seva mort.
Va fer els estudis amb Romberg i Ganz, als setze anys entrà en l'orquestra del teatre Köngstadt, sent cridat el 1834 per Mendelssohn, el qual era íntim amic del seu germà Eduard a Düsseldorf com a segon director del Teatre Immerman, del que en fou primer director en abandonar Mendelssohn el càrrec.
El 1847 fou nomenat director d'orquestra del teatre de Leipzig i al mateix temps s'encarregà de la direcció de la Singakademie, i l'any següent succeí a Gade al davant dels concerts del Gewandhaus i en la càtedra de composició del conservatori, on tingué entre altres alumnes l'irlandès Arthur O'Leary. El 1854 abandonà la direcció del teatre a fi de consagrar tots els seus esforços a la Gewandhaus, sent nomenat, finalment, director d'orquestra del teatre de la cort de Dresden i del conservatori de la mateixa ciutat on entre els seus alumnes s'hi contà el suec Andreas Hallén. El 1859 la Universitat de Leipzig li conferí el títol de doctor honoris causa, i el 1874 el rei de Saxònia l'anomenà director de la música. En aquesta última ciutat, entre altres alumnes tingué a Ernst Rudorff i l'anglès Edward Smith.
A més, Rietz fou un fecund compositor, influenciat per Mendelssohn. Compongué les òperes «Lorbeerbaum und Betteistab» (1850), «Der Korsar» (1850), «Georg Neumark und die Gambe» (1859), «Jery und Bätely» i «Das Mädehen aus der Frende». També compongué obertures de concert, simfonies, el Ditirambo de Schiller, misses, salms, motets, corals, lieder, concerts per diversos instruments, sis duets religiosos amb acompanyament de piano, un quartet per a instruments d'arc, un capritx per a violí i orquestra, sonates per a piano...

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 51, pàg. 534 (ISBN 84-239-4551-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 7, pàg. 1327 (ISBN 84-239-4577-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 593 (ISBN 84-239-4527-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1043 (ISBN 84 239-4556-1)
# Rineloricaria aequalicuspis

Rineloricaria aequalicuspis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Brasil.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Reis, R. E. & A. R. Cardoso 2001. Two new species of Rineloricaria from southern Santa Catarina and northeastern Rio Grande do Sul, Brazil (Teleostei: Loricariidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 4): 319-332.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Homaloptera indochinensis

Homaloptera indochinensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Vietnam i, possiblement també, a Cambodja.

## Referències

* ↑ van Hasselt J. C. 1823. Uittreksel uit een' brief van Dr. J. C. van Hasselt, aan den Heer C. J. Temminck. Algem. Konst Letter-bode II Deel (núm. 35). 130-133.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Rainboth, W.J. 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Knodus victoriae

Knodus victoriae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Parnaíba al Brasil.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1911. Descriptions of two new tetragonopterid fishes in the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 7 (núm. 38). 215-216.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Steindachner, F. 1907. Über eine neue Psilichthys-Art, Ps. cameroni aus dem Flusse Cubatao im Staate S. Catharina, Brasilien. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 44 (núm. 6): 82-85.
* ↑ «Knodus victoriae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Puntius sirang

Puntius sirang és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mindanao (Filipines).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Escudero, P.T., O.M. Gripaldo i N.M. Sahay, 1980. Biological studies of the Glossogobius giurus (Hamilton & Buchanan) and the Puntius sirang (Herre) in Lake Lanao. J. Fish. Aquacult. 1(1):154.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Herre, A. W. C. T. 1932. Five new Philippine fishes. Copeia 1932 (núm. 3): 139-142.
* Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Simfonia núm. 6 (Dvořák)

La Simfonia núm. 6, op. 60, d'Antonín Dvořák va ser composta entre el 27 d'agost i el 15 d'octubre de 1880. Està en la tonalitat de re major. Es va estrenar a Praga el 25 de març de 1881, interpretada per l'Orquestra Filharmònica Txeca i sota la direcció d'Adolf Čech. Es va publicar com la primera simfonia del compositor, que rebutjava les cinc primeres. En principi, aquesta obra era un encàrrec de Hans Richter i la Filharmònica de Viena, però per motius polítics no va poder ser estrenada en aquesta ciutat.

## Referències

* ↑ «http://www.historiadelasinfonia.es/historia-2/siglo-xix/dvorak/». Arxivat de l'original el 17 de juliol 2019. [Consulta: 13 agost 2019].
# Nematogobius

Nematogobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Nematogobius ansorgii (Boulenger, 1910)
* Nematogobius brachynemus (Pfaff, 1933)
* Nematogobius maindroni (Sauvage, 1880)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Pfaff, J. R., 1933. Report on the fishes collected by Mr. Harry Madsen during Professor O. Olufsen's Expedition to French Sudan in the years 1927-1928. Videnskabelige Meddelelser fra Dansk Naturhistorisk Forening, Kjøbenhavn. v. 94: 273-315, Pl. 6.
* ↑ Sauvage, H. E., 1880. Description des Gobioïdes nouveaux ou peu connus de la collection du Muséum d'histoire naturelle. Bulletin de la Société philomathique de Paris (7th Série) v. 4: 40-58.
* ↑ Harrison, I. J., 1990: A revised synonymy of Nematogobius maindroni (Sauvage, 1880) (Teleostei, Gobiidae). Cybium v. 14 (núm. 1): 27-35.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Rinorea brachythrix

Rinorea brachythrix és un arbust de la família de les Violaceae. Va ser descrit per Sydney Fay Blake el 1924.

## Descripció

Arriba als 4 m d'alçada. Branques d'edat poc hirtel·les o elaborades; fulles oposades; pecíols hirtel·losos, de 8 a 14 mm de llarg; fulles oblongs el·líptiques, de 11,5 a 16 cm de llarg, 3,8 a 5,3 cm d'amplada, acuminades, a la base cuneades o arrodonides, repandserrulades amb dents negres agudes amb punta de glàndula, coriàcies i fortament propínul-reticulats, poc hirtel·les a la costa superior, poc estrigosa a la costa per sota, raïms terminals, de 2 a 4 cm de llarg, fulvescent-puberulós amb pèls estesos, els peduncles de 2 a 4 mm de llarg, fulvescens-puberulós amb pèls estesos, els pedicels de 2 a 4 cm de llarg; sèpals ovats, de 2 a 2,5 melons, aguts, ferms, poc estriats, ciliolats, estrigil·losos principalment per sobre.
Pètals grocs, oblongs-ovats, de 5 mm de llarg, obtusos, reflexos a l'àpex, poc ciliats per sota, altrament glamurosos, estams de 3,8 a 4 mm de llarg, els filaments de 0,4 mm de llarg, aproximadament iguals per la petita glàndula adnata, les anteres el·líptic)oblong, 2,2 mm de llarg, 2-mucronat, les escates connectives de 3,5 mm de llarg, oblong)-ovat, obtus, glabre, obscurament prosa; ovari densament hispídul, la superfície interna, les placentes i les llavors (2 per cada placenta) poc puberulades.

## Distribució

És endèmic de Panamà i Veneçuela. Se l'ha trobat a a boscos de terra baixa i de muntanya, però és massa poc coneguda per donar una descripció de l'hàbitat. Arriba als 4 m d'alçada.
A la Llista Vermella de la UICN se l'ha classificat a la categoria risc mínim en considerar l'amplia zona que ocupa on no s'ha identificat cap amenaça.

## Referències

* ↑ Blake, S. F. «Revision of the American Species of Rinorea» (accés obert). Contributions from the United States National Herbarium, 20, 13, 1924, pàg. 510-511. ISSN: 0097-1618.
* 1 2 3 4 Contid, Richard «Rinorea brachythrix'» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2020. DOI: https://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2020-3.RLTS.T30653A175954424.en.
* ↑ Blake, 1924, p. 510.
* ↑ Blake, 1924, p. 511.

## Bibliografia

* Hekking, W. H. A.. Violaceae Part I: Rinorea and Rinoreocarpus (en anglès). 46, 1988, p. 1–207 (Flora Neotropica núm. 46).
# Homaloptera manipurensis

Homaloptera manipurensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ van Hasselt J. C. 1823. Uittreksel uit een' brief van Dr. J. C. van Hasselt, aan den Heer C. J. Temminck. Algem. Konst Letter-bode II Deel (núm. 35). 130-133.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Arunkkumar, L. 1998. Homaloptera manipurensis, a new homalopterid fish from Manipur, India. Uttar Pradesh J. Zool. 18(3):175-179.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Kolpotocheirodon theloura

Kolpotocheirodon theloura és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: afluents dels rius São Francisco i Paranà a prop de Brasília (Brasil).

## Referències

* 1 2 Malabarba, L. R. & S. H. Weitzman 2000. A new genus and species of inseminating fish (Teleostei: Characidae: Cheirodontinae: Compsurini) from South America with uniquely derived caudal-fin dermal papillae. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 113 (núm. 1): 269-283.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Pere Farran Climent

Pere Farran Climent (Sentmenat, Vallès Occidental, 1934 - Sabadell, Vallès Occidental, 6 de juny del 2003) va ser un fotoperiodista català. Va morir a causa d'un infart, mentre cobria el sopar del 50è aniversari de l'OAR Gràcia Handbol.
Els fotògrafs Farran, Pere Farran Climent i el seu fill, van ser dos fotoperiodistes reconeguts a Sabadell durant l'últim terç del segle xx. Des de l'any 2011, al carrer del Quebec de Sabadell s'hi poden veure tres escultures de bronze que representen dues càmeres fotogràfiques i una bossa per transportar objectius i l'utillatge, a mida real, obra de l'escultora Mar Hernández, que tenen per finalitat recordar els fotògrafs Farran.
Abans d'especialitzar-se en la informació local a la premsa sabadellenca, Pere Farran Climent ja comptava amb una amplia experiència en l'àmbit del fotoperiodisme. ja que havia treballat a El Mundo Deportivo, La Vanguardia i l'Agencia Efe. Cal dir que va ser un dels primers periodistes gràfics espanyols que va viatjar a Rússia, el 1970, amb l'objectiu de fotografiar el partit de futbol URSS-Espanya, viatge que va aprofitar per retratar aspectes de la vida soviètica de l'època.

## Obres publicades

* Pere Farran és autor de les il·lustracions fotogràfiques de dues obres que es troben a l'Arxiu Històric de Sabadell. Les obres són les següents:
   * Ripoll, Joan (text); Farran, P. (fotografies) «Crònica del Premi Sant Joan de Novel·la Catalana». Quadern. Amics de les Arts i de les Lletres de Sabadell, núm. 65, Nadal 1988, pàg. 274-275.
   * J.T. (text); Farran, Pere (fotografies) «Del desè aniversari de Quadern». Quadern. Amics de les Arts i de les Lletres de Sabadell, núm. 63, 6-1988, pàg. 198-199.

## Referències

* 1 2 «Pere Farran, pare i fill - Ajuntament de Sabadell». [Consulta: 2 juny 2017].
* ↑ «Ràdio Sabadell emet una entrevista realitzada al fotògraf Pere Farran». VilaWeb, 10-06-2003 [Consulta: 2 juny 2017].
* ↑ Agulló, Emili «Urbanisme:Sabadell estrena el carrer Quebec, un nou tram de l'eix Amèrica que amaga un col·lector nou i que ha servit per fer-hi un petit parc, una zona de pàrquing, i per recordar-hi els fotògrafs Farran». El Punt Avui, 08-02-2011 [Consulta: 2 juny 2017].
* ↑ «Farran i Climent, Pere». [Consulta: 2 juny 2017].
# Simfonia núm. 6 (Martinů)

La simfonia núm. 6, H. 343, és una composició orquestral del compositor txec Bohuslav Martinů, que va iniciar a la ciutat de Nova York el 1951, després de quatre anys des de la seva predecessora, i es va acabar provisionalment tres anys més tard el 23 d'abril de 1953. A París, en els mesos següents a la seva finalització, Martinů va realitzar algunes revisions de la partitura. Està dedicada a Charles Munch, amb motiu del 75è aniversari de la Boston Symphony Orchestra, que va estrenar la simfonia el 7 de gener de 1955. Martinů originalment va denominar l'obra Fantaisies symphoniques, i de vegades es considera que és el seu únic títol correcte.

## Moviments

La simfonia dura aproximadament mitja i consta de tres moviments:
* Lento—Allegro—Lento
* Poco allegro
* Lento

## Origen i context

La sisena i última simfonia del cicle de Martinů destaca com una de les seves composicions més emblemàtiques. Iniciada a Nova York l'any 1951, després d'un lapse creatiu de quatre anys des de la seva anterior simfonia, el compositor no la va concloure fins a l'abril de 1953. Més tard, aquell mateix any, Martinů va revisar l'obra a París. Munch mateix va dirigir-ne l'estrena a Boston, seguida d'una altra interpretació a Nova York el 12 de gener, que li va valdre a Martinů el prestigiós premi del Cercle de Crítics novaiorquesos a la millor obra orquestral de l'any.

## Referències

* ↑ Llade 2009, 61
* ↑ Evans 1960, 25
* ↑ Llade, Martín. «Las sinfonías de Bohuslav Martinu» (en castellà). Melómano digital.

## Bibliografia

* Crump, Michael. 2010. Martinů and the Symphony. Symphonic Studies, no. 3. London: Toccata Press. ISBN 9780907689652.
* Evans, Peter. 1960. "Martinu the Symphonist". Tempo, new series, nos. 55–56 (Autumn–Winter): 19–26, 31–33.
* Šafránek, Miloš. 1965. "Martinu's Musical Development". Tempo, new series, no. 72 (Spring): 11–15.
# Julius Tausch

Julius Tausch (Dessau, 15 d'abril de 1827 - Bonn, 11 de novembre de 1895) fou un pianista, eminent director d'orquestra i fecund compositor alemany.
Prengué part molt activa en el moviment artístic del seu país durant la primera meitat del segle xix. Organitzà i dirigí els notables festivals de música del Baix Rin i nombroses societats corals. Les seves composicions consisteixen principalment en lieder, duets i obres per a cor, solo o amb acompanyament d'orquestra. Durant la seva estada a Düsseldorf fent de professor, tingué entre altres alumnes en Karl Steinhauer.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Tom. núm 59. pàg. 933 ISBN 84-239-4559-6
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1074 (ISBN 84 239-4556-1)