OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plagiotremus goslinei

Plagiotremus goslinei és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,4 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Depredadors

És depredat per Synodus variegatus, Aphareus furca i Parupeneus cyclostomus.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 1-15 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Hawaii.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1865. On a remarkable new type of fishes allied to Nemophis. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 8 (art. 14). 138-141.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Strasburg, D. W., 1956. Notes on the blennioid fishes of Hawaii with descriptions of two new species. Pacific Science v. 10 (núm. 3): 241-267
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1985. Guide to Hawaiian reef fishes. Harrowood Books, Newtown Square, PA 19073, Estats Units. 74 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Hobson, E.S., 1974. Feeding relationships of teleostean fishes on coral reefs in Kona, Hawaii. Fish. Bull. 72(4):915-1031.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.G., J.T. Williams i T.M. Orrell, 1991. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 2: Blenniidae. Smithson. Contrib. Zool. 519:28.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# La cursa de cavalls

La cursa de cavalls és un quadre del pintor Edgar Degas, pintat l'any 1880 de 220 × 166 cm., actualment al Museu d'Orsay de París.
S'acostuma a relacionar Edgar Degas amb el món de la dansa, però hi havia una cosa que li agradava tant o més que el ballet: les curses de cavalls, un esport de luxe important d'Anglaterra que va causar furor en el París del segle xix. Així doncs, va pintar molts quadres de cavalls com aquest, on el pintor fa una instantània d'un moment de la cursa en l'hipòdrom de Longchamps, a París.
Mentre Degas treballava en aquestes composicions, a milers de quilòmetres de distància, Leland Stanford, ex-governador de Califòrnia, i William Randolph Hearst, un magnat de la premsa dels Estats Units, discutiren sobre si el cavall aixeca totes quatre potes simultàniament quan va al galop. Per resoldre la juguesca van recórrer a l'ajuda d'un fotògraf, Eadweard Muybridge, que va disposar al llarg d'una pista una bateria de càmeres que s'activaven al pas dels cavalls mitjançant uns fils. I la conclusió (efectivament, per un moment, de manera fugaç, totes les potes queden enlaire)) va ser publicada en una revista francesa...que va arribar a mans de Degas.
A Degas li interessaven les revistes de fotografia, perquè ja sigui pintant ballarines, cavalls o qualsevol tema, li agradava atrapar instantànies d'escenes i moviments, i això ho resolia sovint gràcies a aquest nou invent. L'experiment de Muybridge no podia ser més oportú! A partir d'aleshores, si Degas i altres pintors havien evitat pintar els cavalls al galop –perquè no tenien clar el comportament de l'anatomia equina en aquell instant--, ara ja ho podien fer amb tot el rigor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 39, pàg. 422 (ISBN 84-239-4539-1)
# Gobiobotia

Gobiobotia és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Gobiobotia abbreviata (Fang & Wang, 1931)
* Gobiobotia brevibarba (Mori, 1935)
* Gobiobotia brevirostris (Chen & Cao, 1977)
* Gobiobotia cheni (Banarescu & Nalbant, 1966)
* Gobiobotia filifer (Garman, 1912)
* Gobiobotia guilingensis (Chen, 1989)
* Gobiobotia homalopteroidea (Rendahl, 1932)
* Gobiobotia intermedia (Banarescu & Nalbant, 1968)
* Gobiobotia jiangxiensis (Zhang & Liu, 1995)
* Gobiobotia kolleri (Banarescu & Nalbant, 1966)
* Gobiobotia longibarba (Fang & Wang, 1931)
* Gobiobotia macrocephala (Mori, 1935)
* Gobiobotia naktongensis (Mori, 1935)
* Gobiobotia nicholsi (Banarescu & Nalbant, 1966)
* Gobiobotia pappenheimi (Kreyenberg, 1911)
* Gobiobotia paucirastella (Zheng & Yan, 1986)
* Gobiobotia tungi (Fang, 1933)
* Gobiobotia yuanjiangensis (Chen & Tsao, 1977)

## Referències

* ↑ Kreyenberg M. 1911. Eine neue Cobitinen-Gattung aus China. Zool. Anz. v. 38 (núm. 18-19). 417-419.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* uBio (anglès)
# Escut de Sedaví

L'escut de Sedaví és un símbol representatiu oficial de Sedaví, municipi del País Valencià, comarca de l'Horta Sud. Té el següent blasonament:
| « | En camp d'atzur, la creu d'argent, angulada d'un aspa d'or, pomejada, amb cinc boles del mateix metall; truncat de sinople, un creixent d'argent. Timbrat amb corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat pel Reial Decret 820/1978, de 30 de març, publicat en el BOE núm. 98, de 25 d'abril de 1978.
La mitja lluna, simbolitza l'origen àrab del poble, recorda la Beniçidavi, nom amb què apareix Sedaví al Llibre del Repartiment del rei Jaume I, i que, segons els estudiosos, significa «fills de Xàtiva». La creu, com a poble cristià, i a més, són les armes de la família Barradas, antics senyors de Sedaví. La corona daurada és símbol de l‘antic regne de València.
Anteriorment, Sedaví va tindre un altre escut: n'era un escut caironat amb els quatre pals d'Aragó acostat d'una madeixa de seda i un penjol de raïm, com a armes parlants de «seda-» i «-vi». Aquest escut va ser descartat en el seu moment per les connotacions negatives que el vi té per a la religió musulmana i per allunyar-se de l'origen etimològic del nom del poble.
* Escut anterior de Sedaví.
En l'Arxiu Històric Nacional es conserven dos segells en tinta de Sedaví de 1876, un amb l'escut d'Espanya, de l'Ajuntament, i l'altre amb la madeixa de seda i el penjol de raïm, de l'Alcaldia.
* Segell de l'Ajuntament de 1876.
* Segell de l'Alcaldia de 1876.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de l'Horta Sud.

## Referències

* 1 2 «Real Decreto 820/1978, de 30 de marzo, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Sedaví, de la provincia de Valencia, para adoptar su Escudo heráldico municipal» (tif) (en castellà). Butlletí Oficial de l'Estat, 98, 25-04-1978, pàg. 9.591 [Consulta: 30 octubre 2015].
* ↑ «Informes oficiales. Sedaví (Valencia)». Boletín de la Real Academia de la Historia, tomo 176, 3, 1979.
* 1 2 Albiach, Vicent «Sedaví, l'evolució d'un poble». Papers de l'Horta, 17, 2002. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 30 octubre 2015].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sellos de la Alcaldía y de la Presidencia del Ayuntamiento de Sedaví, Valencia, 1876 (Colección de sellos en tinta)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Planeta imaginari

Planeta Imaginari va ser un programa infantil-juvenil de televisió produït per TVE Catalunya, als estudis de Sant Cugat del Vallès, dirigit per Miquel Obiols que es va començar a emetre per primera vegada els dissabtes de matí el 1983, al circuit català de TVE.
El 1984 va saltar a la primera cadena de Televisió Espanyola, els dilluns a la tarda, on va romandre fins a l'any 1986. Els primers episodis es van emetre doblats del català i després es van realitzar directament en castellà.
La protagonista/conductora del programa era Flip, una noia que vivia acompanyada d'en Muc, el seu amic invisible, al Planeta Imaginari i, eventualment, amb el Maletí (un noi de la seva mateixa edat). Dormia en un llit de metacrilat transparent, la capçalera del qual canviava en cada programa, igual com la superfície del seu planeta, que era completament blanc amb uns volums cúbics, que simbolitzaven el relleu, que també canviaven en cada episodi.
El programa l'animaven les fantàstiques visites que rebia el planeta i que interaccionaven amb Flip, com ara personatges de contes, malabaristes, titelles, conta-contes, músics, mims, etc.
La sintonia del programa era una versió del japonès Isao Tomita sobre l'Arabesque núm. 1 per a piano del compositor francès Claude Debussy.

## Repartiment

* Teresa Soler (Flip)
* Josep Maria Gimeno (Maletí)
* Manel Barceló (prof. Otto Lidenbrok)
* Vol-Ras (pallassos)
* Santi Arisa (astronautes)
* Marta Angelat (veu lluna)
* Guillem Cifré (còmic)
* Llorenç Miquel (Lluna de Méliès)
* La Fira Creatures (Laura Rispa i Toni Barberan) (Titelles de fils i contes amb diverses tècniques)

## Referències

* ↑ «Planeta imaginari.». Obra. Josep M. Vidal.. Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.. Arxivat de l'original el 23 de febrer 2014. [Consulta: 20 febrer 2014].
* 1 2 3 4 «Planeta imaginari». Vol-Ras. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ «Planeta Imaginari». Arxiu TVE Catalunya. TVE, 29-04-2009. [Consulta: 20 febrer 2014].
# Gobiocichla

Gobiocichla és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Taxonomia

* Gobiocichla ethelwynnae (Roberts, 1982)
* Gobiocichla wonderi (Kanazawa, 1951)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Roberts, T. R., 1982. Gobiocichla ethelwynnae, a new species of goby-like cichlid fish from the rapids in the Cross River, Cameroon. Proceedings of the Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen (Ser. C, Zool.) v. 85 (núm. 4): 575-587.
* ↑ Kanazawa, R. H., 1951. Description of a new genus of cichlid fish, Gobiocichla, from the French Sudan. Annals and Magazine of Natural History (Series 12) v. 4 (núm. 40): 378-381.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Escut de Sellent

L'escut de Sellent és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de Sellent (Ribera Alta). Té el següent blasonament:
| « | Escut quarterat en sautor. Primer i quart, d'atzur, una casa d'argent; segon i tercer, d'or, un card de sinople. Al cap, d'or, quatre pals de gules. Per timbre, una corona reial tancada. | » |

## Història

Ordre del 18 de setembre de 1985, de la Conselleria d'Administració Pública. Publicat en el DOGV núm. 300, del 31 d'octubre de 1985.
S'hi representen les armes dels Soler, senyors del poble al segle XV i, més endavant, comtes de Sellent al segle xvii. Al cap, els quatre pals del Regne de València.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 211 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Ordre de 18 de setembre de 1985, de la Conselleria d'Administració Pública, per la qual s'aprova l'escut heràldic municipal de Sellent (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 300, 31-10-1985, pàg. 3.659 [Consulta: 23 desembre 2015].
# Máis Galicia

Máis Galicia (+Galicia) (en català: Més Galícia) és una coalició electoral de gallega, formada per a presentar-se, en totes la províncies galleges, menys a la d'Ourense, a les eleccions autonòmiques de 2009 entre el Partit Galleguista (PG) i la facció de Terra Galega (TeGa) encapçalada per Pablo Padín (confirmat com a president de TeGa després de la celebració del judici en el que es dirimia el conflicte entre faccions). El seu candidat a la presidència de la Xunta de Galícia fou el militant de la citada facció de TeGa, confirmat com a secretari general després de la celebració del judici, Xermán Tobío.
Máis Galicia va obtenir uns resultats testimonials: 923 vots (0,06%), sent la tretzena força política en nombre de vots.

## Referències

* ↑ «Máis Galiza en Lugo aboga por lograr "un programa de mínimos" de todas las fuerzas nacionalistas que están fuera del BNG» (en castellà). 20 minutos, 08-08-2012. [Consulta: 30 juliol 2013].
* ↑ (castellà) Xermán Tobío será el candidato a la Xunta de Máis Galicia, la coalición de la otra Tega y el PG, La Voz de Galicia, 14 de gener 2009.
* ↑ (gallec) Resultats definitius de les eleccions al Parlament de Galícia de 2009 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., Diari Oficial de Galícia, núm. 60, 27 de març 2009.
# Hemipsilichthys nimius

Hemipsilichthys nimius és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1889. Preliminary notes on South American Nematognathi. II. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 2. 28-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Pereira, E. H. L. & R. E. Reis 2002. Revision of the loricariid genera Hemipsilichthys and Isbrueckerichhtys (Teleostei: Siluriformes), with descriptions of five new species of Hemipsilichthys. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 13 (núm. 2): 97-146.
* Pereira, E. H. L., R. E. Reis, P. F. M. Souza & H. Lazzarotto. 2003. A new species of the loricariid catfish genus Hemipsilichthys from southern Rio de Janeiro coastal rivers, southeastern Brazil (Teleostei: Siluriformes). Zootaxa Núm. 285: 1-10.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# La família de Carles IV

La família de Carles IV és un retrat col·lectiu pintat el 1800 per Francisco Goya (1746-1828). Es conserva al Museu del Prado de Madrid.

## Història

Un any abans de realitzar aquest quadre, Goya havia obtingut el més alt càrrec que un pintor podia assolir a Espanya: pintor de cambra al servei del rei, la mateixa distinció que havia obtingut Velázquez un segle i mig abans.
Gràcies a les cartes de la reina Maria Lluïsa de Parma a Manuel Godoy coneixem pas a pas la concepció del quadre. Goya va rebre l'encàrrec de pintar-lo quan la família reial passava una temporada al Palau Reial d'Aranjuez. Possiblement pel seu nou nomenament, Goya va idear una composició similar a Las Meninas, en al·lusió a Velázquez, qui havia ostentat el mateix càrrec al servei de Felip IV. Així, com a Las Meninas, la família no «posa» segons els cànons dels retrats oficials: els personatges s'agrupen de manera informal, en una escena quotidiana, i observen un altre personatge fora de l'emmarcament. Goya, com ja ha fet Velázquez, s'inclou al grup, en un segon pla, en actitud de pintar un quadre del mencionat personatge desconegut.
Goya mostra als personatges vestits amb luxoses robes de seda i amb abundants joies i condecoracions. Contemplen algú que posa davant ells per a Goya; es suposa que és Manuel Godoy, primer ministre i protegit dels reis. Igual que va fer Velázquez, Goya apareix junt als reis i demostra la seva proximitat a ells, però ocupa un pla secundari per no acaparar protagonisme.
Altres traços que recorden Las Meninas són la presència de dos quadres a la paret del fons i el fet que Goya s'autoretrati darrere el llenç que pinta, en el seu paper de creador al servei dels reis. Ell sempre va reconèixer Velázquez, al costat de Rembrandt i la Natura com els seus tres únics mestres.
Goya va començar per fer en Aranjuez uns estudis del natural d'alguns dels personatges, per servir-se d'ells al quadre definitiu. Va pintar deu esbossos individuals, dels quals el museu del Prado posseeix cinc.
Sembla que el quadre definitiu no va suscitar l'entusiasme de la família reial, que esperava una pintura més grandiosa, semblant a La família de Felip V, obra de Louis-Michel van Loo. Tanmateix, no va ser mal acollit i sembla que els seus protagonistes es van veure fidelment representats. Encara que alguns rostres poc agraciats suggereixen el contrari, es descarta que Goya es mofés dels personatges, encara que la seva objectivitat permet de jutjar als protagonistes amb sarcasme.
S'explica que Renoir, en visitar el Museu del Prado i veure aquest quadre, va exclamar: «El rei sembla un taverner, i la reina sembla una hostalera... o una mica pitjor, però quins diamants li va pintar Goya!».

## Referències

* ↑ Armengol, Montse «Realisme reial». Sàpiens [Barcelona], núm. 93, 7-2010, p. 22. ISSN: 1695-2014.
* 1 2 L. Cirlot (dir.), Museo del Prado II, Col. «Museos del Mundo», Tomo 7, Espasa, 2007. ISBN 978-84-674-3810-9, pp. 72-73
# Gobiodon

Gobiodon és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Gobiodon acicularis (Harold & Winterbottom, 1995)
* Gobiodon albofasciatus (Sawada & Arai, 1972)
* Gobiodon atrangulatus (Garman, 1903)
* Gobiodon axillaris (De Vis, 1884)
* Gobiodon brochus (Harold & Winterbottom, 1999)
* Gobiodon ceramensis (Bleeker, 1852)
* Gobiodon citrinus (Rüppell, 1838)
* Gobiodon fulvus (Herre, 1927)
* Gobiodon heterospilos (Bleeker, 1856)
* Gobiodon histrio (Valenciennes, 1837)
* Gobiodon micropus (Günther, 1861)
* Gobiodon multilineatus (Wu, 1979)
* Gobiodon oculolineatus (Wu, 1979)
* Gobiodon okinawae (Sawada, Arai & Abe, 1972)
* Gobiodon prolixus (Winterbottom & Harold, 2005)
* Gobiodon quinquestrigatus (Valenciennes, 1837)
* Gobiodon reticulatus (Playfair, 1867)
* Gobiodon rivulatus (Rüppell, 1830)
* Gobiodon spilophthalmus (Fowler, 1944)
* Gobiodon unicolor (Castelnau, 1873)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Rüppell, W. P. E. S. 1835-1838. Neue Wirbelthiere zu der Fauna von Abyssinien gehörig. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. 1-148, Pls. 1-33.
* 1 2 Cuvier, G. & Valenciennes, A. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Historie naturelle des poissons. v. 12: i-xxiv + 1-507 + 1 p., Pls. 344-368.
* ↑ Sawada, Y., R. Arai & Abe, T. 1972. Gobiodon okinawae, a new coral-goby from the Ryukyu Islands, Japan. Japanese Journal of Ichthyology v. 19 (núm. 2): 57-62.
* ↑ Winterbottom, R. & A. S. Harold. 2005. Gobiodon prolixus, a new species of gobiid fish (Teleostei: Perciformes: Gobiidae) from the Indo-west Pacific. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 118 (núm. 3): 582-589.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Escut de Sorita

L'escut oficial de Sorita té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camper de gules, dues torres torrejades d'or, maçonades i aclarides de sable, acostades cadascuna en el seu flanc exterior d'un ca rampant de sable. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució del 9 de juliol de 1996, del conseller de Presidència. Publicat en el DOGV núm. 2.837, del 30 de setembre de 1996.
Es tracta de l'escut tradicional de la vila, usat si més no des del segle xix.