# Alexander Tcherepnin

Alexander Nikolayevich Tcherepnin (en rus: Алекса́ндр Никола́евич Черепни́н,) (Sant Petersburg (Rússia), 21 de gener, 1899 - París (França), 29 de setembre, 1977), va ser un compositor i pianista nascut a Rússia.
El seu pare, Nikolai Txerepnín (alumne de Nikolai Rimski-Kórsakov), i els seus fills, Serge Tcherepnin i Ivan Tcherepnin, així com dos dels seus néts (fills d'Ivan), Sergei i Stefan, van ser compositors. El seu fill Serge va participar en el desenvolupament més primerenc de la música i els instruments electrònics. La seva mare era membre de la família artística Benois, una neboda d'Aleksandr Benois.

## Biografia

Alexander va tocar el piano i va compondre prolíficament des de ben petit. En aquesta activitat es va veure estimulat per l'ambient a casa, que —gràcies a la connexió de la seva família Benois-Diaghilev— va ser un lloc de trobada per a molts músics i artistes coneguts de l'època. Quan va començar els estudis formals de teoria i composició al final de la seva adolescència, ja havia compost centenars de peces, incloses més d'una dotzena de sonates per a piano. Entre els seus professors a Rússia hi havia el compositor Viktor Belyaev (alumne d'Anatoli Liàdov i Aleksandr Glazunov), que va preparar Tcherepnin per al Conservatori de Sant Petersburg; Leokadiya Kashperova (pianista de renom, protegida d'Anton Rubinstein); i el seu professor al Conservatori, Nikolai Sokolov (alumne de Nikolai Rimsky-Korsakov). En aquella època, el mentor de Tcherepnin va ser el famós musicòleg Alexander Ossovsky, que també era amic del seu pare. Les seves obres van ser influenciades pel compositor Alexander Spendiaryan.
Després de la revolució russa de 1917, la família va fugir de Sant Petersburg i es va establir durant un temps a Tbilisi, Geòrgia. A l'equipatge del jove Tcherepnin hi havia unes dues-centes peces curtes per a piano, una bona part de les quals finalment es van imprimir (sobretot en les seves Bagatelles, Op. 5). A Tbilisi va continuar els seus estudis al conservatori, va donar concerts com a pianista i director i va escriure música per al Teatre Kamerny. A causa de l'entorn polític a Tbilisi després de la sovietizació de Geòrgia, els Tcherepnins van optar per abandonar Rússia definitivament el 1921. Es van establir a París, on Alexander va completar els seus estudis amb Paul Vidal i Isidor Philipp, que era el cap del departament de piano al Conservatori de París, i es va associar amb un grup de compositors que incloïa Bohuslav Martinů, Marcel Mihalovici i Conrad Beck. Philipp va aconseguir la publicació de diversos grups de peces curtes per a piano que Tcherepnin havia compost a Rússia.
Des de París, Tcherepnin va iniciar una carrera internacional com a pianista i compositor. El 1925 va guanyar el premi Schott amb el seu Concerto da Camera, op. 33. Va començar les visites anuals als Estats Units l'any 1926 i més tard va anar a l'Extrem Orient, realitzant diverses visites prolongades a la Xina i el Japó entre 1934 i 1937. Va promocionar compositors al Japó (Akira Ifukube, Fumio Hayasaka, Bunya Koh i altres), i a Xina (He Luting i altres), fins i tot va fundar la seva pròpia editorial a Tòquio amb aquest propòsit. Mentre estava a la Xina, va conèixer la jove pianista xinesa Lee Hsien Ming (1915–1991), i els dos es van casar més tard a Europa. Van tenir tres fills junts: Peter, Serge i Ivan.
Durant la Segona Guerra Mundial, va viure a França. La guerra pràcticament va aturar les seves activitats musicals. La immediata postguerra, però, va comportar un ressorgiment de les energies creatives; el resultat va ser una sèrie d'obres importants, començant per la Simfonia núm. 2 (composta el 1947, no orquestrada fins al 1951). El 1948 va marxar als Estats Units, establint-se a Chicago el 1950 i el 1958 adquirint la ciutadania dels Estats Units. Ell i la seva dona van ensenyar a la Universitat DePaul de Chicago. Entre els seus estudiants hi havia Phillip Ramey, Robert Muczynski, Gloria Coates i John Downey. La Simfonia núm. 3 de Tcherepnin va ser escrita mentre es trobava a Chicago durant aquest temps, per encàrrec el 1951 per Patricia i M. Martin Gordon, que van ser els fundadors de Princess Pat, una empresa de cosmètica amb seu a Chicago. L'obra va ser dedicada a Patricia Gordon i es va estrenar el 1955 amb Fabien Sevitzky dirigint l'Orquestra Simfònica d'Indianapolis. Mentrestant, la seva Simfonia núm. 2 es va estrenar amb l'Orquestra Simfònica de Chicago l'any 1952 sota la direcció de Rafael Kubelík. El 1957, Tcherepnin va completar dues comissions orquestrals americanes importants: el Divertimento, Op. 90 (per a Fritz Reiner i l'Orquestra Simfònica de Chicago) i la seva Simfonia núm. 4, op. 91 (per a Charles Munch i l'Orquestra Simfònica de Boston). El 1964 es va traslladar a Nova York i posteriorment va dividir el seu temps entre els Estats Units i Europa. Va morir a París el 1977.
L'Orquestra Simfònica de Singapur va ser la primera a gravar el seu cicle simfònic complet, dirigit per Lan Shui. El 2008, aquests enregistraments es van reeditar juntament amb les interpretacions de la Simfònica de Singapur dels seus sis concerts per a piano (Noriko Ogawa, pianista), juntament amb l'oració simfònica, op. 93, Magna Mater, Op. 41 i altres obres orquestrals.
Va ser patró nacional de Delta Omicron, una fraternitat musical professional internacional.

## Estil i tècniques

La seva producció inclou tres òperes, quatre simfonies, un divertimento (que és una simfonia en tot menys nom), sis concerts per a piano, obres per a ballet, música coral, solo de saxo alt i una gran quantitat de música de piano solista. La seva Simfonia núm. 1 (1927) és notable per incloure el primer moviment simfònic mai escrit completament per a percussió sense tonalitat; això va precedir quatre anys de la ionització d'Edgard Varèse de 1931. Una de les dues simfonies que es van quedar incompletes a la seva mort hauria estat només per a la percussió. Tcherepnin va inventar els seus propis llenguatges harmònics. La més famosa de les seves escales sintètiques, derivada de la combinació d'hexacords menors i majors, té nou notes i consta de tres tetracords conjunts de semitò-to-semitó. Això es va conèixer com a "escala de Tcherepnin", i es pot classificar amb els modes de transposició limitada de Messiaen.
També va treballar amb escales pentatòniques, melodies modals russes antigues, harmonies georgianes i una escala "perfecta cromàtica" de nou notes construïda sobre intervals de mig pas i pas i mig. Tcherepnin va discutir aquestes tècniques a la seva monografia "Elements bàsics del meu llenguatge musical".

## Obres

Per conèixer la seva gran producció, aneu al seu arxiu "Llista de composicions d'Alexander Tcherepnin" de la Viquipèdia anglesa.

## Referències

* 1 2 Palmer 1980, 18:637.
* ↑ Korabelnikova 2008, pp. 16–40.
* ↑ "Delta Omicron". Archived from the original on 2010-01-27. Retrieved 2010-04-08., Delta Omicron
* ↑ Benjamin Folkman, cited in Wender 1999, p. 6
* ↑ Arias 2001.
* ↑ Slonimsky 1968, pp. 19–20.
* ↑ Korabelnikova 2008, Appendix 2, pp. 191–209.
* ↑ Tcherepnin n.d.

## Documents

* Cartes d'Alexander Tcherepnin en poder dels Arxius Estatals de Leipzig (alemany), arxius de l'empresa de l'editorial musical C. F. Peters (Leipzig).

## Fonts

* Arias, Enrique Alberto (2001). "Tcherepnin, Alexander (Nikolayevitx)". En Stanley Sadie; John Tyrrell (eds.). The New Grove Dictionary of Music and Musicians. Londres: Macmillan.
* Chou, Lily. "Alexander Tcherepnin: un catàleg genèric d'obres". tcherepnin.com.
* Korabelnikova, Ludmila (2008). Alexander Tcherepnin: La saga d'un compositor emigrant rus. Bloomington i Indianàpolis: Indiana University Press. ISBN 978-0-253-34938-5.
* Palmer, Christopher (1980). "Tcherepnin, Alexander (Nikolayevitx)". A Stanley Sadie (ed.). The New Grove Dictionary of Music and Musicians. Londres: Macmillan.
* Slonimsky, Nicolas (hivern de 1968). "Alexander Tcherepnin Septuagenari". Tempo. sèrie nova (87): 16–23.
* Tcherepnin, Alexander (s.d.). "Elements bàsics del meu llenguatge musical". La Societat Tcherepnin.
* Wender, Julius (1999). Alexander Tcherepnin: Simfonies núms. 1 i 2, Concert per a piano núm. 5 (notes). Noriko Ogawa, piano, amb l'Orquestra Simfònica de Singapur dirigida per Lan Shui. Åkersberga, Suècia: BIS Records AB. BIS-CD-1017.

## Bibliografia

* Arias, Enrique Alberto. 1982–83. "Alexander Tcherepnin's Thoughts on Music". Perspectives of New Music 21:138–143.
* Arias, Enrique Alberto. 1986. "The Symphonies of Alexander Tcherepnin". Tempo, new series, no. 158:23–31.
* Arias, Enrique Alberto. 1989. Alexander Tcherepnin: A Bio-Bibliography. New York: Greenwood Press. ISBN 0-313-25318-8
* Tcherepnin, Alexander. 1979. "A Short Autobiography". Tempo, no. 130:12–18.