OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de peixos del riu Colúmbia

Aquesta llista de peixos del riu Colúmbia inclou les 27 espècies de peixos que es poden trobar al riu Colúmbia ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Acipenser transmontanus
* Acrocheilus alutaceus
* Ameiurus nebulosus

## C

* Catostomus ardens
* Catostomus catostomus catostomus
* Catostomus columbianus
* Catostomus macrocheilus
* Cottus beldingii
* Cottus cognatus
* Cottus confusus
* Cottus gulosus
* Cottus marginatus
* Cottus rhotheus
* Couesius plumbeus

## G

* Gila bicolor

## L

* Lampetra pacifica
* Lampetra tridentata

## M

* Mylocheilus caurinus

## P

* Percopsis transmontana
* Prosopium coulterii
* Ptychocheilus oregonensis

## R

* Rhinichthys falcatus
* Rhinichthys osculus
* Rhinichthys umatilla
* Rhinogobius brunneus
* Richardsonius balteatus

## S

* Salvelinus confluentus

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Evermann, B. W. i S. E. Meek, 1898: A report upon salmon investigations in the Columbia River basin and elsewhere on the Pacific coast in 1896. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 17 (art. 2) (1897): 15-84, Pls. 1-2.
* Gilbert, C. H. i B. W. Evermann, 1894: A report upon investigations in the Columbia River basin, with descriptions of four new species of fishes. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 14 (1894): 169-207, Pls. 16-25.
* Hubbs, C. L. i L. P. Schultz, 1932: A new catostomid fish from the Columbia River. University of Washington Publications in Biology v. 2 (núm. 1): 1-14.
* Miller, R. R. i R. G. Miller, 1948: The contribution of the Columbia River system to the fish fauna of Nevada: five species unrecorded from the state. Copeia 1948 (núm. 3): 174-187.
* Peden, A. E. i G. W. Hughes, 1988: Sympatry in four species of Rhinichthys (Pisces), including the first documented occurrences of Rhinichthys umatilla in the Canadian drainages of the Columbia River. Canadian Journal of Zoology v. 66 (núm. 8): 1846-1856.
* Thurow, R. F., D. C. Lee i Rieman, B. E., 1997: Distribution and status of seven native salmonids in the interior Columbia River Basin and portions of the Klamath River and Great Basins. North American Journal of Fisheries Management v. 17 (núm. 4): 1094-1110.

## Enllaços externs

* Columbia River Fisheries Program Office Arxivat 2009-06-30 a Wayback Machine. (anglès)
# En creuar el límit

En creuar el límit (títol original: Extreme Measures) és una pel·lícula dramàtica de Michael Apted estrenada el 1996, amb Hugh Grant i Gene Hackman als papers principals. Ha estat doblada al català. Està basada en la novel·la de Michael Palmer (1991) del mateix nom, sobre l'ètica d'on estem disposats a anar, i quant estem disposats a sacrificar, per curar els malalts del món.

## Argument

Una nit, un home nu erra pels carrers de Nova York. El desconegut és portat a urgències de l'hospital Gramercy on el brillant doctor Guy Luthan, que està de guàrdia, intenta cuidar-lo ràpidament de violentes crisis d'espasmes. Després d'una calma, el desgraciat agafa el coll de la camisa de Luthan i li suplica de salvar-lo, després s'enfonsa i mor.
Luthan és trastornat pel gir dels esdeveniments. No comprenent els símptomes, s'interroga sobre l'existència d'un braçalet misteriós al canell de l'individu i el seu comportament estrany. El que semblava ser una preocupació d'ordre professional es converteix en una obsessió. Ajudat per la infermera Jodie Trammel, porta la investigació en els foscos passadissos de la recerca mèdica, de vegades amb perill de la seva vida...

## Rebuda

La pel·lícula va tenir una rebuda variada de la crítica. Ha aconseguit una ràtio del 55% a Rotten Tomatoes.

## Repartiment

* Hugh Grant: Doctor Guy Luthan
* Gene Hackman: Doctor Lawrence Myrick
* Sarah Jessica Parker: Jodie Trammel
* David Morsa: L'agent dl'FBI Frank Hare
* Bill Nunn: El detectiu Bob Burke
* John Toles-Bey: Bobby
* Paul Guilfoyle: Doctor Jeffrey Manko
* Debra Monk: Doctor Judith Gruszynski
* Shaun Austin-Olsen: Claude Minkins
* André De Shields: Teddy Dolson
* J. K. Simmons: Doctor Mingus
* Peter Appel: El detectiu Stone
* Dianne Zimmer: Hélène
* Nancy Beatty: Ruth Myrick
* Gerry Becker: Doctor Gene Spitelli
* Peter Maloney: M. Randall

## Referències

* ↑ esadir.cat. En creuar el límit. esadir.cat.
* ↑ Turan, Kenneth. «Movie Review; Extreme Measures' Finds Case of Trauma in the E.R.». The Los Angeles Times, 27-09-1996.
* ↑ «Extreme Measures». Entertainment Weekly, 04-10-1996. Arxivat de l'original el 2012-10-20. [Consulta: 25 abril 2012].
* ↑ Klady, Leonard. «Extreme Measures». Variety, 15-09-1996.
* ↑ «Extreme Measures». Chicago Sun Times. Arxivat de l'original el 2012-10-10. [Consulta: 13 desembre 2010].
* ↑ Siskel, Gene. «Extreme Measures». Chicago Tribune, 27-09-1996. Arxivat de l'original el 2012-09-13. [Consulta: 25 abril 2012].
# Oleg Serebrian

Oleg Serebrian (? 1969) és un geopolític i polític moldau, dirigent del Partit Social-Liberal de Moldàvia. Va ser elegit diputat del Parlament moldau en les eleccions de març de 2005. És doctor en geopolítica, especialista en geopolítica i estratègia internacional. El 1998 escriu el seu primer llibre Geopolítica del Mar Negre ("Geopolitica spaţiului pontic"). El 2006 escriu “Diccionari de geopolítica” ("Dicţionar de geopolitică"), el seu treball més important sobre geopolítica internacional.
Segons Serebrian, "a causa de la seva llunyania de l'oceà, el mar Negre té un rerepaís immens i important" (Geopolítica del Mar Negre). A més, el mar se situa d'una banda en l'encreuament de les dues religions, el cristianisme i l'islamisme i, per l'altre costat, de dues famílies de pobles: indoeuropeus i uralo-altaics. Dues gran potències, UE i Rússia, i dues potències regionals, Ucraïna i Turquia, construeixen les seves concepcions estratègiques, polítiques i econòmiques tenint en compte el Mar Negre i el seu espai adjacent.

## Referències

* ↑ Brezianu, Andrei; Spânu, Vlad. (en anglès). The A to Z of Moldova, 2010, p. 246. ISBN 1461672031.
# Mas Passamaner

Mas Passamaner és una torre modernista que es troba al Camí de la Serra, 52, al municipi de La Selva del Camp, al Baix Camp. És atribuït a Lluís Domènech i Montaner, qui el projectaria al final de la seva carrera, amb 72 anys, i a Pere Domènech Roura.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'estructura clàssica, atribuït a Lluís Domènech i Montaner, que es va construir adossat a una petita masia preexistent, i aquesta va quedar totalment integrada a la nova construcció per la part exterior. Es tracta d'un habitatge de grans dimensions amb façana asimètrica a tres nivells: el central, més alt, amb una torre rematada per un frontó trencat amb fornícula i teulada a doble vessat; el de l'esquerra, on s'ubica la porta principal, amb teulada a quatre vessants, i el de la dreta amb teulada a doble vessant.
Com a element a destacar, el balcó de la primera planta flanquejat per columnes tornejades de maó, amb un mirador adossat de finestra geminada, amb el mateix tipus de columnes i capitells de pedra esculpida. La façana està decorada amb rajoles de color blau cel i esgrafiats, i a les obertures s'aprecien treballs d'obra vista a les cornises, columnes i altres elements arquitectònics, ceràmica vidrada als rosetons i reblons, i baranes de ferro forjat. Es conserva encara la fusteria original dels tancaments de portes, balcons i finestres, pintades en color blau. Actualment es fa servir com a hotel de luxe i a l'entorn s'han afegit altres elements annexos.

## Història

Aquesta mansió és una mostra de l'esplendor econòmic de la dècada del 1920 a Catalunya. Fou construïda per l'empresari Joan Boqué i Reverter, president de la Cambra de Comerç de Reus, en una època de transició entre el modernisme i el noucentisme. El nom de la casa prové de l'ofici de la família d'origen del primer propietari, amb què es coneixia la família a la contrada, encara que va ser amb els vins i els fruits secs com va forjar la seva fortuna. Posteriorment l'edifici fou adquirit per la família García Puertas, que ha transformat l'habitatge en un hotel després d'una intensiva restauració.

## Referències

* ↑ «L'experiència modernista». Sàpiens [Barcelona], núm. 112, 12-2011, p. 64. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Registre a patrimoni.gencat
* ↑ Fitxa de l'edifici al web de la Diputació de Tarragona.
* 1 2 Fitxa a l'inventari arquitectònic de la Generalitat de Catalunya.

## Enllaços externs

* Web oficial de l'espai
# Elacatinus digueti

Elacatinus digueti és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Golf de Califòrnia fins a Colòmbia.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. 1904. Notes on the fishes collected in the Tortugas Archipelago. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 539-544.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 332 p.

## Bibliografia

* Bussing, W.A., 1990, New species of gobiid fishes of the genera Lythrypnus, Elacatinus and Chriolepis from the eastern tropical Pacific., Revista de Biología Tropical, 38(1):99-118.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Pellegrin, J. 1901. Poissons recueillis par M. Léon Diguet dans le Golfe de Californie. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 1) v. 7 (núm. 4): 160-167.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gagata sexualis

Gagata sexualis és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 36-38.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ «Gagata sexualis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia.775 p.
* ↑ Menon, A.G.K., 1999 Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hora, S. L. i N. C. Law, 1941: Siluroid fishes of India, Burma and Ceylon. IX. Fishes of the genera Gagata Bleeker and Nangra Day. X. Fishes of the genus Batasio Blyth. Records of the Indian Museum (Calcutta) v. 43 (pt 1): 9-42, 2 pls.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Roberts, T. R. i C. J., Jr. Ferraris, 1998: Review of South Asian sisorid catfish genera Gagata and Nangra, with descriptions of a new genus and five new species. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 50 (núm. 14): 315-345.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Mas Torrent (Cassà de la Selva)

El Mas Torrent és un mas a un km a l'est del nucli de Cassà de la Selva (Gironès). Es tracta d'una construcció popular amb murs de pedra. L'edifici inicial consistia en una estructura interna de tres crugies i bigues de fusta que suporten la coberta de dues pendents. Posteriorment, s'amplià amb una altra crugia a ponent que conjuntament amb altres construccions auxiliars unifiquen un espai de pedra del primer pis, sense elements decoratius. Actualment aquest mas és utilitzat bàsicament com habitacle de segona residència. L'antiga pallissa del mas ha estat convertida en capella particular, es conserva el sostre original amb bigues de fusta.

## Referències

* 1 2 «Masia de Can Torrent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Elachocharax junki

Elachocharax junki és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Negro i Madeira.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Myers, G. S. 1927. Descriptions of new South American fresh-water fishes collected by Dr. Carl Ternetz. Bull. Mus. Comp. Zool. v. 68 (núm. 3): 107-135.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Elachocharax junki». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Weitzman, S. H. i R. H. Kanazawa 1978: The South American fish genus Elachocharax Myers with a description of a new species (Teleostei: Characidae). Proceedings of the Biological Society of Washington v. 91 (núm. 1): 158-183.
* Weitzman, S. H. 1986: A new species of Elachocharax (Teleostei: Characidae) from the Río Negro region of Venezuela and Brazil. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 99 (núm. 4): 739-747.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Gaietà Florensa i Jové

Gaietà Florensa i Jové (Maials, Segrià, 1858 - Aitona, Segrià, 1936) va ésser un farmacèutic i cofundador de la Societat R. C. Florensa Puig i Cia., amb el deu per cent de capital, que fou constituïda per produir i distribuir energia elèctrica a Seròs i Maials.
Fou nomenat delegat a l'Assemblea de Manresa (1892).

## Referències

* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Rafael Dalmau (editor), col·lecció Camí Ral, núm. 6. Barcelona, abril del 1995. ISBN 84-232-0484-7, planes 115-116.
# Pascasio Pérez

Pascasio Pérez (Fou un compositor castellà de cant pla del segle XVI).
Publicà en tres volums en foli màxim tot el cant litúrgic, Gradual, Antifonari, Himnari (de Tempore i de Sanctis), l'autorització de l'edició, l'atorgà a Madrid el rei Felip II el 1596.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 43, pàg. 661 (ISBN 84-239-4543-X)
# Mas d'en Gaula

El Mas d'en Gaula és un veïnat del terme comunal de Angostrina i Vilanova de les Escaldes, a la comarca nord-catalana de l'Alta Cerdanya.
És a prop al nord del nucli de la Part Petita, del poble d'Angostrina, al qual pertany.
Originalment era un mas aïllat, al voltant del qual es va anar formant l'actual veïnat.

## Referències

* ↑ El Mas d'en Gaula en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «5 - Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Coromines, Joan. «Angostrina». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i la Caixa, 1994 (Onomasticon Cataloniae, II A - Be). ISBN 84-7256-889-X.
* Mercadal (coord.), Oriol; Giménez (fot.), Emili. «El Capcir. Els Angles». A: Patrimoni medieval de la Cerdanya i el Capcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2017, p. 240-241 (Col·lecció Camí Ral, núm. 39). ISBN 978-84-232-0830-2.
* Pélissier, Jean-Pierre. Paroisses et communes de France : dictionnaire d'histoire administrative et démographique, vol. 66 : Pyrénées-Orientales. París: CNRS, 1986. ISBN 2-222-03821-9.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Paseo del Prado (Madrid)

El Paseo del Prado és el jardí històric urbà més antic de Madrid, declarat Bé d'Interès Cultural (BIC) i un dels seus bulevards més importants. S'articula segons un eix nord-sud, des de la plaça de Cibeles fins a la plaça de l'Emperador Carles V, popularment coneguda com a Glorieta d'Atocha. A meitat del recorregut conflueix amb la plaça de la Lealtad i amb la plaça de Cánovas del Castillo, on se situa la font de Neptú.
Juntament amb el passeig de la Castellana i el passeig de Recoletos, que s'estenen al nord, conforma un dels principals eixos viaris de la ciutat, conegut com a eix Prado-Recoletos, en connectar la zona septentrional de la mateixa amb la meridional.
En el terreny cultural, el passeig del Prado alberga un dels principals focus museístics d'Espanya. S'hi situen el Museu del Prado i el Museu Thyssen-Bornemisza i als voltants es troba el Centre d'Art Reina Sofia, promocionats turísticament sota la denominació de Passeig o Triangle de l'Art.
En aquest passeig també es troben diferents monuments i recintes d'interès historicoartístic, aixecats al segle xviii dins el projecte urbanístic del Salón del Prado, a més de nombrosos motius ornamentals i paisatgístics. Destaquen l'Edifici Villanueva, seu principal del Museu del Prado, el Reial Jardí Botànic de Madrid i els conjunts escultòrics de les fonts de Neptú, Cibeles i Apol·lo.
El 27 de gener de 2015 el «Lloc del Retiro i el Prado a Madrid» van ser inscrits a la Llista Indicativa d'Espanya del Patrimoni de la Humanitat, en la categoria de bé cultural (núm. Ref 5977). El 25 de juliol de 2021 van ser finalment declarats Patrimoni de la Humanitat com a paisatge cultural.

## Referències

* ↑ Alcolea Moratilla, Miguel Ángel; Gutiérrez Ronco, Sicilia. El Paseo del Prado: un espacio cultural en un marco histórico. Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2006 [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ Álvarez, M. J. «Un recorrido virtual por la historia del «Paseo del Prado y Retiro» para conquistar la Unesco». diari ABC, 14-04-2018 [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ «Site of the Retiro and the Prado in Madrid». Culture: World Heritage Centre. UNESCO. [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ «Paseo del Prado and Buen Retiro, a landscape of Arts and Sciences». UNESCO World Heritage Centre. [Consulta: 22 setembre 2021].
# Mascotes La Rambla

Mascotes La Rambla és un establiment ubicat, des del 1939, a la planta baixa d’un edifici d’habitatges plurifamiliars de més de quatre alçades, construït el 1880, a La Rambla, núm. 8, Palma, Mallorca. Acull un negoci familiar, nascut com a Pajarería Arnáiz sota la mirada de Miquel Arnáiz. Quatre generacions després, encara hi respiren el mateix amor pels animals, però amb un toc fresc que li donen els nets. A la Palma de postguerra, aquest lloc ja era revolucionari perquè tenia de tot —ocells, rosegadors i fins a productes que ningú més oferia. 86 anys després, segueixen sent pioners.
Margarita López Vallori, la cara coneguda de la botiga, porta més de 30 anys darrere del mostrador. Però no ho fa sola: els seus fills, Irene i José Miguel, li han donat una volta al negoci. Al 2020 creen un perfil a Instagram: quasi 300 publicacions mostren ocells de colors vius, però també cobaies o hàmsters. Han sabut barrejar el passat i el present. Margarita encara guarda fotografies antigues de la botiga penjades a la rebotiga.
El 24 de juliol de 2024 (resolució núm. 7460, Ajuntament de Palma) el manté com a Comerç Emblemàtic (categoria 1A) en l'aprovació del Catàleg d'establiments emblemàtics de 2024, en què va ser inscrit l’any 2018.

## Referències

* ↑ Luque, Iris. «Pajarería Arnaiz : «El secreto del éxito es intentar ofrecer el mejor servicio»» (en castellà), 08-05-2018. [Consulta: 26 febrer 2025].
* 1 2 Galán, Raquel. «La histórica pajarería Arnaiz vuela en Instagram» (en castellà), 14-12-2020. [Consulta: 26 febrer 2025].
* 1 2 «Mascotas La Rambla – Emblemàtics Balears». [Consulta: 26 febrer 2025].
* ↑ Esteban, Guillermo. «Relevo en Pájaros Arnaiz» (en castellà), 24-11-2019. [Consulta: 26 febrer 2025].
* ↑ «Un total de 75 establecimientos de Palma se adhieren al proyecto Emblemáticos Balears del Govern que protege la actividad comercial tradicional» (en castellà). [Consulta: 26 febrer 2025].
* ↑ «Decret i annex del Catàleg d’establiments emblemàtics de Palma 2024 – PalmaActiva», 18-12-2024. [Consulta: 26 febrer 2025].