OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José María Morelos y Pavón

José María Teclo Morelos y Pavón (Morelia, estat de Michoacán, 1765- San Cristóbal Ecatepec, 1815) fou un sacerdot liberal que encapçalà el moviment d'independència de Mèxic a la mort de Miguel Hidalgo y Costilla junt amb Juan Nepomuceno Rosains, fins que fou jutjat i executat per la Inquisició.
D'origen humil, el 1810 s'uní a la revolta d'Hidalgo i aconseguí revoltar Zacatula, Petatlán i Tecpán. El novembre del 1810 va setjar Acapulco fins al maig del 1811, quan atacà Chilpancingo i Tixtla. El 1811 substituí Hidalgo com a cap revolucionari, i ocupà Taxlo, Chilapa, Orizaba, Oaxaca i Acapulco (19 d'agost, 1813). El 8 de setembre, 1813 proclamà la independència mexicana a Chilpancingo, però fracassà en la presa de Valladolid (avui Morelia). El 5 de novembre del 1815 fou fet presoner a Tezmalaca i afusellat el 22 de desembre del 1815. La ciutat de Valladolid de l'estat de Michoacán, va ser reanomenada "Morelia" en honor seu, i quan l'estat de Mèxic va ser dividit en tres sectors militar durant el Segon Imperi Mexicà, una de les divisions va conformar l'estat de Morelos, nom que va rebre en honor seu.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 335. (ISBN 84-239-4552-9)
* ↑ Gutiérrez Escudero, Antonio «José María Morelos: El siervo de la nación mexicana (I)». Araucaria. Revista Iberoamericana de Filosofía, Política y Humanidades, 10, Núm. 20, 2008, pàg. 235-247. ISSN: 2340-2199 [Consulta: 5 agost 2016].
# Movimiento Nacional

El Movimiento Nacional és la denominació del conjunt de forces polítiques que es van adherir a l'aixecament militar del 18 de juliol de 1936 i van constituir posteriorment el partit únic del règim franquista (FET y de las JONS).
Els seus principis, totalitaris i feixistes, proclamats en la Ley Fundamental de Principios del Movimiento Nacional del 1958, constituïen la ideologia oficial de la dictadura de Francisco Franco (aquest era el cap suprem de l'organització).
L'excap de l'Estat espanyol, el rei Joan Carles I, va jurar a la seva coronació actuar segons les Leyes Fundamentales del Reino i complir-les. Entre les lleis estava inclosa la Ley Fundamental de Principios del Movimiento Nacional. Va ser oficialment abolit l'abril del 1977.

## Referències

* ↑ Palomero Caro, Rafael i Pérez Rodríguez, Josep Maria: Histocard 2. Història contemporània de Catalunya i d'Espanya. Castellnou Edicions. Barcelona, abril del 2006. Col·lecció Minimanual, núm. 14. ISBN 84-9804-211-9. Plana 137.

## Bibliografia

* Malerbe, Pierre i Tuñón de Lara, Manuel: La crisis del Estado: Dictadura, República, Guerra. Barcelona, 1981, Editorial Labor. ISBN 843359429X.
* Payne, Stanley: El primer franquismo, 1939-1959. Madrid, 1997. Col·lecció Temas de Hoy. ISBN 8476793251.
* Mateos, Abdón y Soto, Álvaro: El final del franquismo, 1959-1975. Madrid, 1997. Col·lecció Temas de Hoy. ISBN 847679326X.

## Vegeu també

* Ministre Secretari General del Moviment
# Hasemania

Hasemania és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Hasemania crenuchoides (Zarske & Géry, 1999)
* Hasemania hanseni (Fowler, 1949)
* Hasemania maxillaris (Ellis, 1911)
* Hasemania melanura (Ellis, 1911)
* Hasemania nambiquara (Bertaco & Malabarba, 2007)
* Hasemania nana (Lütken, 1875)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Zarske, A. & J. Géry. 1999. Hasemania crenuchoides, spec. nov. -- ein neuer Salmler aus dem Bundesstaat Goias, Brazilien. Spixiana v. 22 (núm. 1): 91-96.
* ↑ Fowler, H. W. 1949. Description of a new genus and species of characin (Pristicharax hanseni) from Goiaz, Brazil. Not. Nat. (Phila.) Núm. 216: 1-4.
* 1 2 Ellis, M. D. 1911. On the species of Hasemania, Hyphessobrycon, and Hemigrammus collected by J. D. Haseman for the Carnegie Museum. Ann. Carnegie Mus. v. 8 (núm. 1, art. 2): 148-163, Pls. 1-3.
* ↑ Bertaco V.A. & L.R. Malabarba. 2007. A New Species of Hasemania from the Upper Rio Tapajós Drainage, Brazil (Teleostei: Characiformes: Characidae). Copeia, 2007(2), pp. 350–354.
* ↑ Lütken, C. F. 1875. Characinae novae Brasiliae centralis a clarissimo J. Reinhardt in provincia Minas-Geraes circa oppidulum Lagoa Santa in lacu ejusdem nominis, flumine Rio das Velhas et rivulis affluentibus collectae, secundum characteres essentiales breviter descriptae. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1874 (núm. 3): 127-143.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# José María Sáinz Fernández

José María Sáinz Fernández (Igollo, 20 de maig de 1947), conegut familiarment com a Titín Sáinz és un antic pilot de motociclisme espanyol que destacà en competicions estatals de motocròs durant la dècada del 1970. Malgrat no haver guanyat mai el Campionat d'Espanya de motocròs, hi protagonitzà bones actuacions durant anys, la millor de les quals a la temporada de 1974, quan hi acabà en tercera posició final.
Cal no confondre'l amb Jesús Sáiz, un altre pilot espanyol d'èxit que sí que guanyà algun títol estatal, per bé que uns quants anys abans que Titín comencés a destacar. Sovint, però, pel fet de ser tots dos de Santander i tenir cognoms semblants, apareixen a les cròniques de l'època o posteriors amb els noms equivocats.

## Referències

* ↑ «Igollo de Camargo celebra las Fiestas de San Benito» (en castellà). cantabria24horas.com, 06-07-2018. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ «Rally de Colombres» (en castellà). motoclubindianos.com, 01-04-2020. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ Alguersuari, Jaume (Director) «Solo Moto Stars. 51 - José María Sáinz» (en castellà). SOLO MOTO. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 78, 25-02-1977, p. 2.
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Motocross». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 279. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «15 Pilotos para el campeonato 1975 de Moto Cross (I parte)» (en castellà). lamaneta.com, 26-03-2013. [Consulta: 10 maig 2018].
* ↑ «El domingo, gran prueba de motocross» (en castellà). sandovaldelareina.com, 02-02-1968. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ «Nostalgia y diversión motera en el renacido Rally Colombres» (en castellà). mototaller.info, 25-10-2019. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ «El trial de San Mateo se reinventa una vez más» (en castellà). vivecampoo.es, 20-09-2016. [Consulta: 4 maig 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial del seu establiment comercial, Motos Titín, a Santander (castellà)
* Reportage sobre la trobada "Motocross Legends" al Museo de la Moto de Barcelona del 2015 (castellà)
# Pavoraja

Pavoraja és un gènere de peixos de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Taxonomia

* Pavoraja alleni (McEachran & Fechhelm, 1982)
* Pavoraja arenaria (Last, Mallick & Yearsley, 2008)
* Pavoraja mosaica (Last, Mallick & Yearsley, 2008)
* Pavoraja nitida (Günther, 1880)
* Pavoraja pseudonitida (Last, Mallick & Yearsley, 2008)
* Pavoraja umbrosa (Last, Mallick & Yearsley, 2008)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ McEachran, J. D. & Fechhelm, J. D., 1982. A new species of skate from western Australia with comments on the status of Pavoraja (Whitley, 1939) (Chondrichthyes: Rajiformes). Proceedings of the Biological Society of Washington v. 95 (núm. 1): 1-12.
* 1 2 3 4 Last, P.R., Mallick, S. & Yearsley, G.K., 2008. A review of the Australian skate genus Pavoraja Whitley (Rajiformes: Arhynchobatidae). Zootaxa, 1812: 1–45.
* ↑ Günther, A., 1880. Report on the shore fishes procured during the voyage of H. M. S. Challenger in the years 1873-1876. A: Report on the scientific results of the voyage of H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Zoology. V. 1 (pt 6): 1-82, Pls. 1-32.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Yearsley, G. K. i P. R. Last, 1992: Pavoraja (Insentiraja) laxipella, a new subgenus and species of skate (Chondrichthyes: Rajoidei). Copeia 1992 (núm. 3): 839-850.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* uBio (anglès)
# Josep Llorà i Casademunt

Josep Llorà i Casademunt (segons explica la seva filla el segon cognom és Casademont) (Cervià de Ter, 10 de juny del 1890 - Mataró, 17 de gener del 1939) va ser un músic i compositor català, director de la Banda Municipal de Mataró.
Estudià música a Terrassa, on tingué a Ramon Serrat com a mestre d'harmonia.
Fou instrumentista de tible i violí, així com de fagot i clarinet. Va ser professor de música a l'acadèmia Musical Mariana. Tocà breument a la Cobla Barcelona, i el 1925 era director i tenora de la "Cobla orquestra Iluro". En fundar-se la Banda Municipal de Mataró el 1929 hi accedeix amb la categoria de sub-director, i n'és nomenat director el 1930, càrrec que retingué fins a la mort, justa les acaballes de la guerra civil espanyola. En paral·lel, i aparellat amb els seus càrrecs a la Banda, també exercí de professor de piano, violoncel, contrabaix, interpretació i música de cambra a l'Escola Municipal de Música mataronina (una secció de l'Escola d'Arts i Oficis). Com a compositor, fou autor de 18 sardanes.

## Obres

* Gran Parada, pasdoble per a banda
* La marxa de l'Evalú, per a banda

### Sardanes

* L'aplec de Burriac (1932)
* Costa roja
* Flaires de l'Empordà (1924)
* Infanteta (1926)
* Joventut (1935)
* Marta
* Muntanya amunt (1936)
* Muntanyenca (1932)
* Les noies de Mataró (1923)
* Palestra (1932)
* Plany (1923
* La rondalla de la costa (1922)
* Salutació (1932)
* Sant Jordi mata l'aranya (1924)
* La sardana del ramell
* Sardanista rossa, sardanista Bruna (1924)
* Tardoral (1923)
* Triomf (1923)

## Referències

* ↑ «"Llorà i Casademunt Josep", al web Músics per la Cobla». [Consulta: 1r abril 2018].
* ↑ Guanyabens i Calvet, Nicolau «La Banda Municipal de Mataró. De la fundació a la Guerra Civil (1912-1939)». Fulls del Museu Arxiu de Santa Maria, núm. 100, pàg. 26-43.
* ↑ «Llista de sardanes, al Portal sardanista». [Consulta: 1r abril 2018].
# Moxostoma albidum

Moxostoma albidum és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Mèxic.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1956: Studies of the catostomid fishes of the genus Moxostoma, with descriptions of two new species. Memoirs of the Cornell University Experimental Station Núm. 343: 1-56, Pls. 1-5.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1957: The systematic status of the suckers of the genus Moxostoma from Texas, New Mexico and Mexico. Tulane Studies in Zoology v. 5 (núm. 12): 291-318.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1957: Distributional and nomenclatural notes on the suckers of the genus Moxostoma. Copeia 1957 (núm. 2): 154-155.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hash Marihuana & Hemp Museum (Barcelona)

El Hash Marihuana & Hemp Museum (Barcelona) és un museu dedicat a la cultura del cànnabis que va obrir les portes el 9 de maig de 2012.

## Edifici

El museu està ubicat al Palau Mornau, que es troba al núm. 35 del carrer Ample, al barri Gòtic de Barcelona. L'edifici fou construït pels Santcliment al segle xvi i a finals del segle xviii va ser adquirit pel comerciant i comissari honorari de Guerra dels Reals Exèrcits Josep Francesc Mornau, que el va reformar. A començaments del segle xx va ser heretada per Lluís de Nadal i Artós, que n'encarregà una reforma modernista a l'arquitecte Joaquim Raspall, de la que destaquen els treballs de forja i els vitralls, especialment els de la galeria del primer pis. A l'interior, destaquen els treballs dels sostres, la magnífica xemeneia del saló i el pati interior, cobert per una claraboia emplomada.

## Història

Ben Dronkers va fundar la Hash Marihuana & Hemp Museum d'Amsterdam i posteriorment va obrir una segona rèplica del museu a Barcelona. El museu narra la història de la planta durant els darrers segles, tot destacant que es tracta de la "penicil·lina del futur", degut al seu ús en el món de la medicina.

## Col·lecció

La col·lecció permanent està formada per més de 8.000 peces relacionades amb el cànem.

## Referències

* ↑ «El museu del cànem més gran del món obre al centre de Barcelona». El Periódico de Catalunya, 09-05-2012. [Consulta: 11 maig 2012].
* ↑ «Cannabis modernista». Marta Alcazar, 05-03-2014. [Consulta: 17 novembre 2014].
* ↑ «El Palau Mornau recupera l’esplendor modernista». Ajuntament de Barcelona, 19-08-2015. Arxivat de l'original el 2022-09-27. [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «Obre a Barcelona el museu més gran del món dedicat al cànnabis». Europa Press, 09-05-2012. [Consulta: 11 maig 2012].

## Enllaços externs

* Hash Marihuana & Hemp Museum, web oficial
# Presó-Museu Camí de la Llibertat

La Presó-Museu Camí de la Llibertat és un museu inaugurat el 15 de juliol del 2007, a l'antiga presó de partit judicial situada a la plaça de Sant Eloi de la vila de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà.
El museu s'ocupa de rememorar el pas per Sort dels centenars de persones que havien fugit de l'Europa ocupada pels nazis durant els anys de la Segona Guerra Mundial. Es calcula que entre 1939 i 1944 va passar per la capital del Pallars Sobirà uns 3.000 refugiats. Forma part de la xarxa d'espais de memòria del Memorial Democràtic de Catalunya.

## Història

Durant la Segona Guerra Mundial, milers de refugiats es van arriscar a travessar els Pirineus fugint de la barbàrie nazi. Es van establir diversos camins o recorreguts de fugida. Un d'ells era conegut com el Camí de la Llibertat, i unia els departaments francesos de l'Arieja i l'Alta Garona amb Catalunya, entrant al principat pel Pallars Sobirà.

## Edifici

L'edifici, conegut amb el nom de Casa Xorret, ha servit per a diferents usos al llarg de la seva història. Inicialment havia sigut una capella d'estil gòtic. Posteriorment es va fer servir com a hospital, per acabar esdevenint una presó d'homes depenent del partit judicial de Sort des de mitjan segle xix. La presó es va deixar de fer servir coincidint amb la desaparició del partit judicial de Sort el 1966. Actualment, l'edifici conserva el mateix aspecte que durant els anys 40, quan centenars de refugiats hi eren empresonats.

## Col·lecció

El museu conserva restes d'un avió alemany estavellat el 1943 en el terme d'Enviny, a la muntanya propera a ponent de Sort.

## Referències

* ↑ Torres, Núria «Presó de Sort. Camí de la llibertat». Sàpiens [Barcelona], núm. 66, 4-2008, p. 29 (annex monogràfic especial Catalunya sota les bombes). ISSN: 1695-2014.
* ↑ Luengo, Andrés «Passadors, guies de la llibertat». Sàpiens [Barcelona], núm. 73, 11-2008, p. 18-21. ISSN: 1695-2014.
* ↑ AADD. Guia de Museus i Equipaments Patrimonials de l'Alt Pirineu i Aran. Lleida: Garsineu Edicions, 2008, p.68. ISBN 978-84-96779-45-7.
* ↑ Ruta del camí de la llibertat PDF
* ↑ «Itinerari de frontera». Sàpiens [Barcelona], núm. 93, 7-2010, p. 65. ISSN: 1695-2014.
* ↑ «La presó dels somnis». Sàpiens [Barcelona], núm. 94, 8-2010, p. 65. ISSN: 1695-2014.

## Bibliografia

* Calvet, Josep. Les muntanyes de la llibertat: el pas d'evadits pels Pirineus durant la Segona Guerra Mundial, 1939-1944. Barcelona: L'Avenç, 2008. ISBN 9788488839275 [Consulta: 30 gener 2011].

## Vegeu també

* Llista de monuments d'Espais de Memòria
* Memorial Democràtic de Catalunya

## Enllaços externs

* Web del Museu
* La Presó-Museu Camí de la Llibertat (Casa Xorret) en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pavoraja alleni

Pavoraja alleni és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 35 cm de longitud total i les femelles.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima tropical (15°S-32°S) que viu entre 304–458 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic oriental: és un endemisme d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1939. Taxonomic notes on sharks and rays. Aust. Zool. v. 9 (pt 3). 227-262.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ McEachran, J. D. & Fechhelm, J. D., 1982. A new species of skate from western Australia with comments on the status of Pavoraja (Whitley, 1939) (Chondrichthyes: Rajiformes). Proceedings of the Biological Society of Washington v. 95 (núm. 1): 1-12.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Last, P.R., S. Mallick i G.K. Yearsley, 2008. A review of the Australian skate genus Pavoraja Whitley (Rajiformes: Arhynchobatidae). Zootaxa 1812:1-45.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Dulvy, N.K., Metcalfe, J.D., Glanville, J., Pawson, M.G. i Reynolds, J.D., 2000. Fishery stability, local extinctions and shifts in community structure in skates. Conservation Biology 14: 283-293.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
* State of the Fisheries Report 2005/06 - Government of Western Australia Arxivat 2011-03-14 a Wayback Machine. (anglès)
# Josep Llovera i Bufill

Josep Llovera i Bufill, (Reus, el Baix Camp, 7 de gener de 1846 - 7 de novembre de 1896), fou un pintor català.

## Biografia

Va assistir a l'escola de dibuix i pintura que Domènec Soberano tenia oberta a Reus, on es va fer amic del fill d'aquest pintor, Càstul Soberano. Després va fer estudis de farmàcia i va obrir botiga a Reus seguint la voluntat del seu pare. Als seus temps d'estudiant a Madrid i Barcelona va publicar caricatures a la premsa de l'època, tals com L'Ase i Lo Tros de paper de Barcelona, i el madrileny Gil Blas, però per influència de Marià Fortuny i Marsal es va dedicar a la pintura i va crear diverses aquarel·les d'èxit com Caceria de pollos en Jauja, Las sotas, i El Prado en el dia del Juicio final. Després de diversos viatges a París, el 1887 es va establir a Barcelona i va tenir èxit a la venda dels seus quadres. Bé que caigué en tots els tòpics, se salvà per la finor i l'elegància de les seves composicions. Esperant una processó és una de les seves millors obres, juntament amb Un ball de llàntia, Tornant de bateig i Damisel·les en el balcó. Treballà amb molt d'encert l'aiguafort.
Va morir a Reus el 7 de novembre de 1896 a la mateixa casa on havia nascut, a la plaça del Mercadal. La ciutat de Reus el va nomenar fill il·lustre i li ha dedicat un carrer, el Carrer de Llovera.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 395-396.
* ↑ «Fills il·lustres i adoptius». Ajuntament de Reus. [Consulta: 9 març 2021].

## Bibliografia complementària

* Solé, Domènec. Josep Llovera i Bufill: farmacèutic i pintor : 1846-1896. Volum 2 de Quaderns biogràfics. Reus: l'autor, 1978
* LL. B. "El pintor Llovera: quadros que no va arribar a pintar" A: Revista del Centre de Lectura, Any II núm. 23 (1-I-1921)

## Enllaços externs

* Josep Llovera. Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona
# Ramon Bergadà i Panadès

Ramon Bergadà i Panadès (Tarragona, 1838-1894) fou un notari que exercí a Vulpellac (1866-1867), Alcover (1867-1883), Montblanc (1883-1885) i Tarragona (1885-1894).
Fou el promotor de l'Agrupació Catalanista de Tarragona, signà el Missatge a la Reina Regent (1888) i, dins la Unió Catalanista, fou nomenat delegat a l'Assemblea de Manresa (1892).

## Referències

* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme.Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Rafael Dalmau (editor), col·lecció Camí Ral, núm. 6. Barcelona, abril del 1995. ISBN 84-232-0484-7, plana 63.