OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hans Swarowsky

Hans Swarowsky (Budapest, Hongria, 16 de setembre de 1899 - Salzburg, Àustria, 10 de setembre de 1975) fou un director d'orquestra austríac.
Estudià composició a Viena amb Arnold Schönberg i Anton Webern, piano amb Maurice Rosenthal i Ferruccio Busoni, i direcció d'orquestra amb Richard Strauss (que més tard es convertí en el seu protector), Felix Weingartner i Clemens Krauss.
En els seus anys d'estudiant en la Universitat de Viena fou decisiu per a la seva elecció artística escoltar en el "Musikverein" la Simfonia núm. 3 de Gustav Mahler, dirigida pel jove Wilhelm Furtwängler. Felix Weingartner i Clemens Krauss. De Viena Swarowsky va començar a dirigir a Stuttgart, Gera, Hamburg (1932), Berlín (1934), per raons polítiques es traslladà a Zúric on va romandre de (1937-1945). De totes maneres, durant el III Reich, va poder tornar Alemanya sota la protecció de Richard Strauss, malgrat que amb la condició de desenvolupar sols una activitat didàctica i dramatúrgica. Felix Weingartner i Clemens Krauss. Després dirigí a Cracòvia (1944-1946), Graz (1947-1950) i a l'Òpera de l'Estat de Viena (1957). Va ser director titular de la Royal Scottish National Orchestra, de 1957 a 1959. Des de 1959 fou director titular de l'Orquestra Simfònica de Viena, i seguia sent director convidat de l'Òpera de l'Estat de Viena. La fama de Hans Swarowsky prové sobretot de la seva reputació com a professor. Durant molts anys el professor Swarowsky va impartir classes magistrals a l'Acadèmia de Música i Art Dramàtic de Viena que ell mateix dirigia des del 1946 i, que havia fundat junt R. Strauss. Felix Weingartner i Clemens Krauss. Els estudiants famosos de Swarowsky inclouen Claudio Abbado, Albert Rosen, Jesús López-Cobos, Bruno Weil, Mariss Jansons, Giuseppe Sinopoli, Zubin Mehta i Salvador Mas.
Hans Swarowsky feu molts enregistraments amb l'Orquestra Simfònica de Viena i l'Orquestra d'Òpera de l'Estat de Viena. Va enregistrar L'anell del nibelung complet amb l'orquestra del Teatre Nacional de Praga.

## Referències

* 1 2 3 4 Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1408. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ «Hans Swarowsky», Bach Cantatas Website
# Hanul cu Tei

Hanul cu Tei és una de les poques fondes antigues que encara existeix al centre de Bucarest.

## Història

Va ser construït el 1833 per Anastasie Hagi, Gheorghe Polizu i Ștefan Popovici, al carrer Lipscani. També se la coneixia com la Posada de la Gran Marxa dels Marchitans. És l’única fonda històrica de Bucarest que ha mantingut la seva forma original. A l'entrada del carrer Blănari encara es pot veure el "segell" dels primers propietaris: "AP" i "SP".
Cada propietari tenia 14 botigues, situades a la part superior de les caves voltades. Només la vorera i la sala de guàrdies eren propietat comuna. En aquesta fonda hi vivien importants comerciants d’aquella època, entre ells Constantin Anastasiu, que va fundar la botiga "La Vulturul de Mare cu Peștele în Ghiare", un edifici que encara existeix, transformant-se en un banc, a prop de la botiga Cocor.
Avui, l’antiga fonda és un lloc on s'organitzen diverses galeries d’art i s'ha obert un bar al soterrani. Les seves portes de ferro ricament decorades ofereixen accés tant des del carrer Lipscani com des del Blănari. A més, la façana de vidre de la fonda és típica de Valàquia.
El conjunt arquitectònic "Hanul cu Tei" està inscrit a la llista de monuments històrics 2010 - Bucarest - al núm. crt. 1178, cod LMI B-II-aB-18908.

### Carrer Hanul cu tei

A més, el conjunt "Hanul cu Tei" està registrat a la nomenclatura de carrers de Bucarest com a carrer. El carrer Hanul cu Tei està situat al centre històric de Bucarest, al sector 3, està orientat de sud a nord i té una longitud de 75 metres entre els carrers Lipscani i Blănari.

## Referències

* ↑ «Lista monumentelor istorice 2010 Municipiul București, www.espaco.ro, consultat el 5 de novembre de 2014». Arxivat de l'original el 2014-10-25. [Consulta: 15 setembre 2021].
* ↑ Lista strazilor pe sectoare, Bucuresti - dreptonline.ro, consultat el 5 de novembre de 2014

## Bibliografia

* Radu Olteanu, Bucarest en fets i fets, Editorial Paideia, Bucarest 2002
* Cristian Romano, Iosif Romanov, llibreter, editor i impressor de Bucarest a la primera meitat del segle xix - Anuari dels arxius de Bucarest núm. 1/1996, pàgines 32-42.
* *** Col·lectiu, Bucarest: Guia Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine., editorial Meridiane, Bucarest, 1962
* Victor Bilciurescu, Bucarest i Bucarestians d'ahir i d'avui Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine., Editorial Universul, Bucarest, 1945
* Constantin C. Giurescu, Història de Bucarest - Des dels primers temps fins als nostres dies Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine., Editorial de Literatura, Bucarest, 1966
* George Potra, De Bucarest d’abans Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine., Editorial Científica i Enciclopèdica, Bucarest, 1981
* George Potra, La història de les fondes de Bucarest Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine., editorial científica i enciclopèdica, Bucarest, 1985
* Alexandru Ofrim, carrers antics de Bucarest actual, editorial Humanitas, Bucarest, 2011, ISBN 978-973-50-2918-0

## Enllaços externs

* Hanul cu Tei Street al mapa
* The Lime Inn a Flickr.com
* Hanul cu Tei el 1910, 21 de setembre de 2007, Emanuel Bădescu, Ziarul de Duminică
# Hapalogenys dampieriensis

Hapalogenys dampieriensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 30 cm de llargària màxima.
* 11 espines i 13-14 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 8-9 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical que viu entre 87 i 230 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord i l'oest d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1844. Description of a genus of Chinese fish. Ann. Mag. Nat. Hist. (N. S.) v. 13 (núm. 76). 462-464.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Iwatsuki, Y. & Russell, B.C., 2006. Revision of the genus Hapalogenys (Teleostei: Perciformes) with two new species from the Indo-West Pacific. Memoirs of Museum Victoria 63(1): 29–46.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Iwatsuki, Y. & Russell, B.C., 2006.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Hapalogenys nitens

Hapalogenys nitens és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 30 cm de llargària màxima.
* 11 espines i 14-16 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 9-10 radis tous a l'anal.
* El seu cos té dues franges obliqües.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el nord de Honshu (davant del mar del Japó), el sud de Corea, el sud del Japó (tret de les illes Ryukyu), Taiwan i el mar de la Xina Oriental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1844. Description of a genus of Chinese fish. Ann. Mag. Nat. Hist. (N. S.) v. 13 (núm. 76). 462-464.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H. i G.R. Allen, 1993. Meeresfische der Welt - Groß-Indopazifische Region. Tetra Verlag, Herrenteich, Melle. 528 p.
* ↑ Chen, C.-H., 2004. Checklist of the fishes of Penghu. FRI Special Publication. Núm. 4. 175 p.
* ↑ Ganaden, S.R. i F. Lavapie-Gonzales, 1999. Common and local names of marine fishes of the Philippines. Bureau of Fisheries and Aquatic Resources, Filipines. 385 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Ni, I.-H. i K.-Y. Kwok, 1999 Marine fish fauna in Hong Kong waters. Zool. Stud. 38(2):130-152.
* ↑ Okiyama, M., 1988. An atlas of the early stage fishes in Japan. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 1157 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Shao, K.-T., J.-P. Chen, P.-H. Kao i C.-Y. Wu, 1993. Fish fauna and their geographical distribution along the western coast of Taiwan. Acata Zoologica Taiwanica 4(2): 113-140.
* ↑ Shen, S.C. (ed.), 1993. Fishes of Taiwan. Department of Zoology, National Taiwan University, Taipei. 960 p.
* ↑ Yamada, U., S. Shirai, T. Irie, M. Tokimura, S. Deng, Y. Zheng, C. Li, Y.U. Kim i Y.S. Kim, 1995. Names and Illustrations of fishes from the East China Sea and the Yellow Sea. Overseas Fishery Cooperation Foundation, Tòquio (Japó).

## Bibliografia

* Liao, C.-I., H.-M. Su i E.Y. Chang, 2001. Techniques in finfish larviculture in Taiwan. Aquaculture 200(2001):1-31.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Hara (gènere)

Hara és un gènere de peixos de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Taxonomia

Hi ha reconegudes 9 espècies:
* Hara filamentosa Blyth, 1860
* Hara hara (F. Hamilton, 1822)
* Hara horai Misra, 1976
* Hara jerdoni F. Day, 1870
* Hara koladynensis Anganthoibi i Vishwanath, 2009
* Hara longissima H. H. Ng i Kottelat, 2007
* Hara mesembrina H. H. Ng i Kottelat, 2007
* Hara minuscula H. H. Ng i Kottelat, 2007
* Hara spinulus H. H. Ng i Kottelat, 2007

## Referències

* 1 2 3 4 Ng, H.H. & Kottelat, M., 2007. A review of the catfish genus Hara, with the description of four new species (Siluriformes: Erethistidae). Revue Suisse de Zoologie, 114: 471–505.
* ↑ Vishwanath, W. & L. Kosygin, 2000 On a new species of the genus Hara Blyth from Manipur, India. Indian J. Fish. v. 47 (núm. 2): 143-147.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
# Hara koladynensis

Hara koladynensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels eretístids. És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical. Es troba al riu Koladyne, Índia. És inofensiu per als humans. Pot arribar a fer 6,6 cm de llargària màxima.

## Referències

* ↑ Anganthoibi, N. & Vishwanath, W., 2009, A new catfish, Hara koladynensis from northeastern India (Siluriformes: Erethistidae). Journal of Threatened Taxa, 1 (9): 466-470.
* ↑ Blyth E., 1860, Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
# Hara minuscula

Hara minuscula és una espècie de peix de la família dels eretístids i de l'ordre dels siluriformes. És un peix d'aigua dolça i de clima tropical asiàtic.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Day, F., 1870: Notes on the genus Hara. Journal and Proceedings of the Asiatic Society of Bengal v. 39 (pt 2, núm. 1): 37-40, Pl. 4.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hora, S. L., 1950: Siluroid fishes of India, Burma and Ceylon. XIII. Fishes of the genera Erethistes Müller and Troschel, Hara Blyth and of two new allied genera. Records of the Indian Museum (Calcutta) v. 47 (pt 2): 183-202, Pls. 1-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. i M. Kottelat, 2005: Caelatoglanis zonatus, a new genus and species of the Erethistidae (Teleostei: Siluriformes) from Myanmar, with comments on the nomenclature of Laguvia and Hara species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 16 (núm. 1): 13-22.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Haut-Valromey

Haut-Valromey és una comuna nova del departament de Ain, a la regió Alvernesa-Roine-Alps, de França.

## Geografia

Amb 107,85 km², és el municipi més gran del departament d'Ain.

## Història

Aquesta Comuna Francesa va ser creada l'1 de gener de 2016, en aplicació d'una resolució del prefecte d'Ain de 29 de desembre de 2015 amb la unió de les comunes de Hotonnes, Li Grand-Abergement, Li Petit-Abergement i Songieu, passant a estar l'ajuntament en l'antiga comuna de Hotonnes.
* Gràfica d'evolució de Haut-Valromey entre 1800 i 2013
Les dades entre 1800 i 2013 són el resultat de sumar els parcials de les quatre comunes que formen la nova comuna de Haut-Valromey, les dades de la qual s'han agafat de 1800 a 1999, per les comunes de Hotonnes, Li Grand-Abergement, Li Petit-Abergement i Songieu de la pàgina francesa EHESS/Cassini. Els altres dades s'han agafat de la pàgina del INSEE.

## Composició

| Comuna delegada | Código INSEE | Població (2013) | Superfície (km²) | Densitat (hab./km²) |
| Hotonnes | 01187 | 300 | 28.40 | 11 |
| Li Grand-Abergement | 01176 | 127 | 31.92 | 4 |
| Li Petit-Abergement | 01292 | 135 | 26.95 | 5 |
| Songieu | 01409 | 129 | 20.58 | 6 |

## Referències

* ↑ Resolució prefectoral núm. 2015-298-58, de data de 29 de setembre de 2015, on s'especifica la creació de la nova comuna. Consultat el 2 d'agost de 2016 (francès)
* ↑ Pàgina on s'especifiquen, entre altres coses, les dades demogràfiques de la comuna de li Petit-Abergement entre els anys 1793 i 1999. Consultat el 24 de juny de 2016 (francès)
* ↑ Pàgina on s'especifiquen, entre altres coses, les dades demogràfiques de la comuna de Songieu entre els anys 1793 i 2006. Consultat el 30 de juny de 2016 (francès)
* ↑ Pàgina on s'especifiquen, entre altres coses, les dades demogràfiques de la comuna de Hotonnes entre els anys 1793 i 2006. Consultat el 28 de juny de 2016 (francès)
* ↑ Pàgina on s'especifiquen, entre altres coses, les dades demogràfiques de la comuna de li Grand-Abergement entre els anys 1793 i 2006. Consultat el 29 de juny de 2016 (francès)
* ↑ Pàgina general del Insee. Consultat el 29 de juny de 2016 (francès)
# Heinrich Hofmann

Heinrich Hofmann (Berlín, 13 de gener de 1842 - Gross-Tabartz, Turíngia, 16 de juliol de 1902) fou un compositor alemany.
Acabà els seus estudis musicals en la seva ciutat natal, i es donà conèixer amb la Suite hongroise, la simfonia Fritjhof i altres retalls per a piano i cant. Pel teatre va compondre diverses obres entre elles: El matador; Arminius; Anette de Tharau; Guillem d'Orange; Donya Diana, etc.
Entre les altres composicions, molt nombroses per cert, es compten, Joanna d'Orleans, per 1 veu, cor i orquestra; Raoul le Pieux et Yolanthe de Navarre, per baríton i orquestra; escenes corals amb orquestra; La bella Melusina; La Ventafocs; Prometeu; Edith; Cant de festa, etc.
També se li deu molta música instrumental. Entre els seus alumnes s'hi comptà l'estatunidenc George Templeton Strong.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28, 1a part, pàg. 33-34 (ISBN 84-239-4528-6)
# Heinrich Ordenstein

Heinrich Ordenstein (Offstein, prop de Worms, 7 de gener, 1856 - Karlsruhe, 22 de març, 1921) va ser un compositor i pianista alemany.
Estudià en el Conservatori de Leipzig amb Reinecke, i després es perfeccionà a París, dedicant-se després als concerts públics i a la ensenyança, fins que el 1884 fundà el Conservatori de Karlsruhe, que ben aviat adquirí un extraordinari desenvolupament sota la seva direcció. Són notables les seves memòries anuals en les que tracta interessants punts de tècnica i d'estètiques.

## Referències

* ↑ «Ordenstein, Heinrich (1856-1921)  (07.01.1856, Offstein – 22.03.1921, Karlsruhe)». Kalliope-Verbund. [Consulta: 17 febrer 2019].
* ↑ «Ordenstein, Heinrich (geb. 07.1.1856 in Offstein bei Worms, gest. 22.03.1921 in Karlsruhe) - Professor, 1884 Gründer des Konservatoriums». Deutschen Digitalen Bibliothek. [Consulta: 17 febrer 2019].
* ↑ Welker, Meinrad. «Heinrich Ordenstein». Stadtlexikon Karlsruhe, 2012. [Consulta: 17 febrer 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 40, pàg. 217. (ISBN 84-239-4540-5)
# Heinrich von Herzogenberg

Heinrich Picot de Peccaduc, Freiherr von Herzogenberg (10 de juny de 1843 - 9 d'octubre de 1900) fou un compositor austríac i director d'orquestra descendent d'una família aristocràtica francesa.
Nasqué a Graz i s'educà en una escola jesuïta a Feldkirch, i també a Múnic, Dresden i Graz abans d'estudiar dret, filosofia i política a la Universitat de Viena. Convertí aviat les seves energies en música, alhora que assistia a les classes de composició de Felix Otto Dessoff fins a 1864. Se sentí primer atret per la música de Wagner, però a través de l'estudi de J. S. Bach esdevingué admirador de la tradició clàssica i posteriorment de Brahms. El 1866 es casà amb Elisabeth von Stockhausen, que havia estat alumna de piano de Brahms; les cartes de Brahms amb la parella formen una de les seccions més delicioses de la seva correspondència.
Visqueren a Graz fins a 1872, quan passaren a Leipzig: el 1874, amb el deixeble de Bach Philipp Spitta, Herzogenberg fundà el Leipzig Bach-Verein, que es preocupava pel ressorgiment de les cantates de Bach. Herzogenberg en fou director artístic durant deu anys, temps durant el qual Ethel Smyth en fou un dels alumnes de composició. Des de 1885 fou professor de composició a la Hochschule für Musik de Berlín, on entre altres alumnes va tenir Carl Prohaska, Heinrich Robert van Eyken: i en Julius Weismann, i fou durant aquest temps que el jove Ralph Vaughan Williams estudià amb Max Bruch. Morí de cop i volta a Wiesbaden, als 57 anys, després de passar els seus darrers anys confinat en una cadira de rodes.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 47, pàg. 819 (ISBN 84-239-4547-2)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. IV, pàg. 1550 (ISBN 84-239-4574-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 10, pàg. 1236 (ISBN 84-239-4580-4)
# Helcogramma billi

Helcogramma billi és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu fins als 10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sri Lanka.

## Referències

* ↑ McCulloch A. R. & Waite E. R., 1918. Some new and little-known fishes from South Australia. Rec. S. Aust. Mus. (Adelaide) v. 1 (núm. 1). 39-78.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hansen, P. E. Hadley, 1986: Revision of the tripterygiid fish genus Helcogramma, including descriptions of four new species. Bulletin of Marine Science v. 38 (núm. 2): 313-354.

## Bibliografia

* Boltachev, A.P., 1986. Some peculiarities of the distribution and behaviour of Diplospinus multistriatus Maul (Gempylidae) in the Southeast Atlantic. Vopr. Ikhtiol. 26(5):715-719.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Holleman, W., 2007: Fishes of the genus Helcogramma (Blennioidei: Tripterygiidae) in the western Indian Ocean, including Sri Lanka, with descriptions of four new species. Smithiana, Publications in Aquatic Biodiversity, Bulletin Bull. 7: 51-81.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Williams, J. T. i J. C. Howe, 2003: Seven new species of the triplefin fish genus Helcogramma (Tripterygiidae) from the Indo-Pacific. Aqua, Journal of Ichthyology and Aquatic Biology v. 7 (núm. 4): 151-176.
# Helcogramma decurrens

Helcogramma decurrens és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia: Austràlia Occidental i Austràlia Meridional.

## Referències

* ↑ «Helcogramma decurrens». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hansen, P. E. Hadley, 1986: Revision of the tripterygiid fish genus Helcogramma, including descriptions of four new species. Bulletin of Marine Science v. 38 (núm. 2): 313-354.
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Holleman, W., 2007: Fishes of the genus Helcogramma (Blennioidei: Tripterygiidae) in the western Indian Ocean, including Sri Lanka, with descriptions of four new species. Smithiana, Publications in Aquatic Biodiversity, Bulletin Bull. 7: 51-81.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Williams, J. T. i J. C. Howe, 2003: Seven new species of the triplefin fish genus Helcogramma (Tripterygiidae) from the Indo-Pacific. Aqua, Journal of Ichthyology and Aquatic Biology v. 7 (núm. 4): 151-176.