OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# František Neumann

František Neumann (Přerov, Moràvia, 16 de juny de 1874 – Brno, 25 de febrer de 1929) fou un director d'orquestra i compositor txec.
Feu els estudis superiors de música en el Conservatori de Leipzig. El 1898 fou nomenat director del teatre Municipal d'Hamburg, havent dirigit després les orquestres de l'Òpera de Regen (Ratisbona), Linz, Reichenberg, Teplitz i Frankfurt del Main. Des del 1926 va dirigir el teatre Nacional de Brno.
La seva música de teatre comprèn les òperes:
* Markyz, estrenada a Linz el 1901;
* Milkovani, estrenada a Frankfurt el 1906;
* Beatrice, estrenada a Brno el 1922.
També va compondre el melodrama Pan i els ballets Vsladké Pasti, Pery i Pierrot. Per a orquestra va escriure una Rapsòdia morava; dues obertures; el poema simfònic Pekelny rej i la suite Potopeny Zvon.
Entre la seva música de cambra destaquen un Octet, llorejat per l'Acadèmia Txeca de Belles Arts, i un trio. També va escriure diversos lieder, cors, misses i motets.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 7, pàg. 101)9 (ISBN 84-239-4577-4)
# Leptobotia tientainensis

Leptobotia tientainensis és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Fa 13 cm de llargària màxima.

## Reproducció

Fins ara no ha estat possible la seua reproducció en captivitat.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça (pH entre 7 i 8), demersal i de clima temperat, el qual viu a Àsia: la Xina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1870. Description d'une espèce inédite de Botia de Chine et figures du Botia elongata et du Botia modesta. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 4. 254-256. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 6 setembre 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Wu, H.-W., 1930. Description de poissons nouveaux de Chine. Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle (Série 2) v. 2 (núm. 3): 255-259.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, la Xina. 201 p.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Loaches Online (anglès)
* ↑ Zhu, S.-Q., 1995. Synopsis of freshwater fishes of China. Jiangsu Science and Technology Publishing House i-v + 1-549.
* ↑ FishWise (anglès)

## Bibliografia

* Bertin, L., 1948. Catalogue des types de poissons du Muséum national d'Histoire Naturelle. 3e partite. Ostariophysaires (Characiniformes, Gymnotiformes). Bull. Mus. Nat. d'Hist. Nat. Paris 1:1-51. Cat. Fish Types, Paris 3e partie: 1-49.
* Hanel, L. i J. Novák, 2002. Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
* Kottelat, M., 2004. Botia kubotai, a new species of loach (Teleostei: Cobitidae) from the Ataran River basin (Myanmar), with comments on botiine nomenclature and diagnosis of a new genus. Zootaxa 401:1-18.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB (txec)
* Discover Life (anglès)
# Johann Bott

Johann Bott (Cassel, (Alemanya), 11 de desembre de 1825 - Nova York, EUA, 19 de novembre de 1891) fou un violinista i compositor alemany.
Començà els estudis musicals sota la direcció del seu pare, que pertanyia a la capella de cort, i després va tenir per mestres a Moritz Hauptmann i Ludwig Spohr. Va ser director d'orquestra a Meiningen (1875) i Hannover (1865), el 1885 passà a Nova York, ciutat en què va morir.
És autor de les òperes:
* Der Unbekannte (1854);
* Ahtäa, das Mädchen von Korinth (1862).
També va compondre diverses simfonies, obertures, concerts per a violí i piano, solos per a violí, cants, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 325. (ISBN 84-239-4509-X)
# Johann Caspar Vogler

Johann Caspar Vogler (Arnstadt, Turíngia, 23 de maig de 1696 - Weimar, 3 de juny de 1763) fou un organista i compositor alemany.
Deixeble de Johann Sebastian Bach en la seva ciutat nadiua, el 1715 fou nomenat organista de Stadtilm i el 1721 organista de la cort de Weimar.
Publicà: Vermischte Choralgedanken. (1737).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàgs. 894 (ISBN 84-239-4569-3)
# Johann Christian Kittel

Johann Christian Kittel (Erfurt, 18 de febrer de 1732 - Erfurt, 17 d'abril de 1809) fou un organista, compositor i professor alemany. Va ser un dels últims estudiants de Johann Sebastian Bach, i també tingué com a professor a Václav Tomášek. Entre els seus estudiants figuraven Karl Gottlieb Umbreit, Karl Gottlieb Umbreit, Johann Wilhelm Hässler i Christian Heinrich Rinck.

## Biografia

Kittel va néixer i morir a Erfurt. Va estudiar per primera vegada amb Jakob Adlung. Es va traslladar a Leipzig el 1748 i va ser alumne favorit -i últim- de Johann Sebastian Bach fins a la seva mort dos anys després. Fou nomenat organista i mestre a Langensalza el 1751, després del qual tornà a Erfurt com a organista de la Barfüßerkirche, el 1756, traslladant-se a la Predigerkirche el 1762.
Va rebutjar moltes ofertes generoses i més remunerades, entre les quals una en 1790 de la duquessa Anna Amàlia de Brunsvic-Wolfenbüttel per viatjar a Itàlia, restant a Erfurt la resta de la seva vida. Va tocar molts recitals nocturns i va ser famós com a organista virtuós; Goethe, Herder i Wieland van anar a escoltar-lo tocar, i va fer una gira de concerts a Hamburg el 1800, restant-hi un any mentre preparava un llibre de corals per a Schleswig-Holstein.

## Composicions

Es considerava "basat en els principis de Bach" i tenia per objectiu
| « | <"despertar, mantenir i augmentar els sentiments de devoció al cor dels seus oients mitjançant la música".> | » |
El seu ensenyament i composició va complir aquest objectiu mitjançant una restricció a formes senzilles més adequades per a l'ús litúrgic. Va escriure obres d'orgue a gran escala com ara variacions de corals dobles a partir dels exemples de Bach, tot i que va ser influenciat per l'estil galant contemporani, amb un èmfasi fort en la melodia. Les seves sonates de piano de 1789 tenen característiques en comú amb l'escola clàssica vienesa.

## Piano

* 6 Sonaten ... nebst einer Fantasie (Gera, 1789)
* 6 Veränderungen, über ... Nicht so traurig (Sant Petersburg, 1797)

## Orgue

* Der angehende praktische Organist, oder Anweisung zum zweckmässigen Gebrauch der Orgel bei Gottesverehrungen a Beispielen, llibre de text, 3 volums (Erfurt, * 1801-1808)
* Vierstimmige Choräle mit Vorspielen ... per a Schleswig-Hollsteinischen Kirchen, 2 volums (Altona, 1803)
* 24 Choräle mit 8 verschiedenen Bässen über eine Melodie, ed. JCH Rinck (Offenbach, 1811)
* Grosse Präludien, 2 volums (Leipzig)
* 24 kurze Choralvorspiele (Offenbach)
* Variationen über 2 Choräle (Leipzig)
* 24 leichte Choral-Vorspiele (Bonn i Colònia)

## Fonts

* Karl Gustav Fellerer : "Kittel, Johann Christian", Grove Music Online, éd. L. Macy (consultat el 13 de juny de 2007).

## Bibliografia addicional

* A. Dreetz: Johann Christian Kittel, der letzte Bach-schüler (Berlín, 1932)
* JP Anthony: Les obres d'orgue de Johann Christian Kittel (dissertació, Universitat Yale, 1978)
* J. Burg: "Johann Christian Kittel (1732–1809), un gran pédagogue de l'orgue, maillon important dans la tradició de Jean-Sébastien Bach", a L'orgue: cahiers et mémoires, núm. 228 (1993)
# Johann Christoph Kaffka

Johann Christoph Kaffka (1754-1815) fou un compositor txec.
Va compondre les òperes:
* Antonio i Cleòpatra,
* El Talismà,
* El mirall encantat, etc.
* La mort de Lluís XVI,
I d'altres obres. Malgrat no tenir més dades, Johann Christoph Kaffka ocupa un lloc preferent entre els compositors txecs.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3275 (ISBN 84-239-4582-0)
# Johann Friedrich Rochlitz

Johann Friedrich Rochlitz (12 de febrer de 1769, Leipzig – 16 de desembre de 1842, Leipzig) fou un dramaturg, musicòleg i crític d'art i música alemany. La seva obra més destacada és la seva narració autobiogràfica, Tage der Gefahr (Dies de Perill), sobre la batalla de Leipzig, el 1813; a Kunst und Altertum, Goethe la va considerar com a "una de les produccions més meravelloses escrites". El premi de la crítica d'art Friedrich-Rochlitz-Preis porta el seu nom; és atorgat per la Leipzig Gesellschaft für Kunst und Kritik i el 2009 es va presentar per quarta vegada.

## Vida

Friedrich Rochlitz va assistir a la Thomasschule de Leipzig de 1789 a 1791 i estudià teologia abans de treballar com a tutor privat. El 1798 va fundar l'Allgemeine musikalische Zeitung, juntament amb Gottfried Christoph Härtel, sent el seu editor fins al 1818. Va planejar casar-se amb l'arpista Therese aus dem Winkel però el matrimoni no va materialitzar. Tot i així, el Duc Karl August el va acceptar com a conseller privat del Ducat de Saxe-Weimar el 14 de setembre de 1800. El 23 de febrer de 1810 es va casar amb un amor de la seva infantesa, Henriette Winkler (née Hansen, 1770–1834) el 23 de febrer de 1810. El seu anterior marit, Daniel Winkler, havia sigut un home de negocis de Leipzig i va acumular una bona col·lecció d'art (incloent-hi una pintura de Rembrandt) que Winkler compartí amb Rochlitz.
Rochlitz era amic de diverses personalitats culturals de l'època, incloent Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich Schiller, E. T. Un. Hoffmann I els compositors Louis Spohr i Carl Maria von Weber — Weber li va dedicar la seva Sonata per a piano núm. 4 en mi menor (J287, Op 70). Durant una estada a Viena, Rochlitz també aconseguit conèixer Beethoven i Franz Schubert; Schubert va musicat els tres darrers poemes de Rochlitz el 1827.

## Obres

* Charaktere interessanter Menschen, 4 volums, Züllichau 1799-1803
* Kleine Romane und Erzählungen, 3 volums, Frankfurt 1807
* Neue Erzählungen, 2 volums, Leipzig 1816
* Für ruhige Stunden, 2 volums, Leipzig 1828
* Für Freunde der Tonkunst, 4 volums, Leipzig 1824-1832; 3a edició 1868 [una col·lecció d'assajos de música]
* Auswahl des Besten aus Rochlitz' sämtlichen Werken, 6 Bände, Züllichau 1821-1822 [una col·lecció d'assajos de música]

## Referències

* Goethe Briefwechsel mit Friedrich Rochlitz, va editar per W. v. Biedermann, Leipzig 1887.
* Woldemar von Biedermann: Rochlitz, Johann Friedrich. Dins: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Volum 30, Duncker & Humblot, Leipzig 1890, S. 85–91.

## Enllaços externs

* ((alemany)) Archivdatenbank des Goethe- und Schiller-Archivs
* ((alemany)) Treballa damunt i per Johann Friedrich Rochlitz en el Deutschen Nationalbibliothek catàleg
# Johann Georg Ahle

Johann Georg Ahle (Mulhausen, Juny de 1651 – idm. 2 de desembre de 1706) fou un compositor, organista i musicòleg alemany.
Succeí al seu pare Johann Rudolph, amb el que havia après les primeres lliçons musicals, com a organista de l'església de Sant Blas, d'aquella ciutat, arribant a ser senador per la seva ciutat natal. Són dignes de menció els seus Diàlegs de primavera, estiu, tardor i hivern (Mulhausen, 1695/1701), on estableix nombroses normes d'harmonia i composició. Va compondre diverses obres literàries i poesies, que foren destruïdes en la seva major part pel gran incendi de Mulhausen de 1689. El 1680, mitjançant el pietista Georg Neumark, Leopold I el coronà com a poeta.

## Referències

* ↑ Diversos autors, 1991, p. 694.

## Bibliografia

* Diversos autors «Enciclopèdia Espasa» (en castellà). Editorial Espasa, núm. 3, 1991.
# Johann Gottfried Schwanenberger

Johann Gottfried Schwanenberger, també conegut com a Schwanberger o Schwanberg (Wolfenbüttel, 1737 - Braunschweig, 29 de març de 1804) fou un compositor alemany. Va estudiar música per primera vegada a Wolfenbüttel amb Georg Caspar Schürmann i Ignazio Florillo i posteriorment, a partir de 1756 i fins a 1761, a Venècia sota el mestratge de Johann Adolf Hasse, Gaetano Latilla i Giuseppe Saratelli. De 1762 a 1802 va exercir com a mestre de capella a la cort del duc de Brunswick. Durant aquest període va compondre principalment d'òperes italianes per la cort, ensems que donava classes de cant tenint entre les seves alumnes a Julianna Brown.
Schwanberg estrenà a Brunswick les òperes: Adriano in Siria, Solimano, Ezio, Talestri, Didone abbandonata, Issifile, Zenobia, Il Parnaso accusato, Antigono, Romeo e Giulia, L'Olimpiade i Il trionfo della costanza. A més deixà obres vocals amb música: Il Parnaso accusato e difeso (cantata, text de Pietro Metastasio, 1768), La Sentanza d'Apollo (prolog dramàtic), dues cantates sagrades, quatre duets, dos soli i diversos motets i psalms. Pel que fa a la música instrumental compongué 23 simfonies, 4 concerts per a clavicèmbal, 25 sonates per a clavicèmbal, una sonatina per clavicèmbal, i una sonate a 3.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1216 (ISBN 84-239-4554-5)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 1014 (ISBN 84-239-4509-X)
# Dicrossus

Dicrossus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Dicrossus filamentosus (Ladiges, 1958)
* Dicrossus gladicauda (Schindler & Staeck, 2008)
* Dicrossus maculatus (Steindachner, 1875)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Ladiges, W., 1958. Bemerkungen zu einiigen Neuimporten. Datz v. 11 (núm. 7): 203-204.
* ↑ Schindler, I. & Staeck, W., 2008. Dicrossus gladicauda sp. n. - a new species of crenicarine dwarf cichlids (Teleostei: Perciformes: Cichlidae) from Colombia, South-America. Vertebrate Zoology, 58 (1): 67-73.
* ↑ Steindachner, F., 1875. Beiträge der Kenntniss der Chromiden des Amazonenstromes. Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaftliche Classe v. 71 (1. Abth.): 61-137, Pls. 1-8.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Ingo Schindler & Wolfgang Staeck, 2008, Vertebrate Zoology 58 (1): 67-73.
# Diego Tamayo Figueredo

Diego Tamayo y Figueredo (Bayamo, 12 d'octubre, 1853 - La Havana, 23 d'octubre, 1926), fou un bacteriòleg, internista, publicista i polític cubà.
Va començar els estudis secundaris al Col·legi de Betlem de l'Havana el 1864. I després va prendre part a la guerra separatista dels deu anys, fins que, fet presoner però no va ser afusellat per tenir tan sols quinze anys, per la qual cosa va ser enviat a Espanya on va estudiar medicina a les universitats de Barcelona i Madrid, doctorant-se el 1878. Després del conveni de Zanjón va tornar a Cuba i va exercir la seva professió, primer a Manzanillo i després a l'Havana.
En esclatar la guerra de 1895, hi va formar part activa com a president del Consell revolucionari establert a Nova York, i després va ser vicepresident de l'Assemblea de Santa Cruz é individu de l'Assemblea Constituent. Durant la intervenció nord-americana va ser ministre de la Governació, càrrec que també va exercir sota la presidència d'Estrada Palma, sent elegit senador per l'Havana el 1905.
Paral·lela a la seva activitat política, va desplegar també una gran activitat professional, i ja el 1890 va ser president del primer Congrés mèdic celebrat a l'Havana. Juntament amb el doctor Santos Fernández el primer laboratori bacteorològic de Cuba, essent també el primer a ensenyar bacteorologia a aquella illa. Fundador i director del Dispensari del seu nom, que fou una escola d'especialistes, fou, a més, president de la Comissió Nacional d'Higiene i professor de patologia de la Facultat de Medicina de l'Havana, de la qual també fou degà. Va ser vicepresident del Congrés Internacional de la Tuberculosi celebrat a Barcelona (Espanya) el 1910.
Pero abans, el 10 de març de 1909 havia fundat la Creu Roja Cubana; que va ser reconeguda pel decret presidencial 401 (de 1909) com a Societat de Socors Auxiliar del Poder Públic.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 59, pàg. 206. (ISBN 84-239-4559-6)
# Diego Vilhena

Diego Vilhena (nascut a mitjan segle xvi i mort el 1617) fou un músic portuguès que va estudiar amb el mestre Antonio Pinheiro. Va ser mestre de capella de la catedral d'Evora, i fou dels més grans contrapuntistes de la seva època. Va compondre moltes obres religioses que es conservaren molt de temps en la biblioteca de Joan IV.
Deixà en manuscrit Tractat de cant pla per a principiants.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 68, pàg. 1253. (ISBN 84-239-4568-5)
# Dieudonné Duguet

Dieudonné Duguet (Lieja, 22 de setembre de 1794 - Lieja, 18 d'abril de 1849) fou un organista i compositor belga.
Va ser organista en la seva ciutat nadiua de l'església de Saint Denis i mestre de capella de la catedral. Junt amb Henrard i Jaspar fundà una escola de música, que s'agregà al Conservatori quan aquest es va crear. Feu executar les grans creacions dels músics alemanys, desconegudes a Bèlgica, dirigint-les amb gran encert. Al finalitzar la seva via va perdre la vista.
Entre d'altres obres va compondre: una Missa, un Te Deum, un Livre d'orgue que conté l'acompanyament del cant pla en les principals festivitats litúrgiques; una sèrie de Preludes et versets, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2.ª part, pàg. 2406. (ISBN 84-239-4581-2)
# Dionís Trullàs i Pujades

Dionís Trullàs i Pujades (Sant Andreu de Palomar, 1847 - Centelles, 13 d'agost de 1896) fou un pianista, compositor i concertista català, actiu alguns anys a Llatinoamèrica.

## Biografia

Fou fill de Josep Trullàs, propietari de Caldes de Montbui, i Josepa Pujadas. Va ser escolà de Montserrat i deixeble de Nicolau Manent (Maó, Menorca, 1827- Barcelona, 1887), que fou organista, mestre de capella, director i compositor de sarsueles.
El 1870, juntament amb Paulí Blanch (Reus, segle xix - Barcelona post 1891) il·lusionista i concertista de copòleg català i un tal Aguiló, que tocava la corneta, van actuar a Rosario i a Buenos Aires, presentant un espectacle combinat que va tenir un cert èxit. Aguiló va marxar del grup i els dos companys van fer espectacles juntament amb una companyia de sarsuela. Al cap de poc temps, repetiren les actuacions a Montevideo. Trullàs es va establir després com a concertista a Rosario.
Quan va morir el seu pare, Dionís va decidir tornar a Catalunya i va establir un negoci d'ultramarins colonials i bacallà al carrer del Rec, 43 de Barcelona, propo del Mercat del Born. Es va casar amb Josepa Calvet i Nava (†1932) i es va afillar la filla de la seva germana Teresa, que ja tenia cinc fills. Aquesta era Carme Civil i Trullàs, que es casà amb l'indià Jaume Aimar i Carbonell (Gavà, 1841- Barcelona, 1906), amic de Trullàs.
Va morir a Centelles el 13 d'agost de 1896 i fou enterrat al Cementiri de Montjuïc de Barcelona.

## Obres

* La Campana
* Marxa fúnebre dedicada al general Urquiza
* Lo vano de la Roseta, sarsuela en un acte y en vers (lletra de Narcís Campany) estrenada al Teatre Novedades de Barcelona el 30 de març de 1876 (Barcelona, Arxiu Central Lírich-Dramátich de Rafel Ribas, 1876. Ubi: BNC: 83-8-1890 i A-33,8)
* Don Quijote en Aragón: boceto lírico en un acto y siete cuadros, inspirado en la inmortal novela de Cervantes

## Referències

* ↑ «Esquela funerària de Nicolau Manent». El Diluvio, 23-05-1887, pàg. 4194.
* ↑ Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración, 1885, p. 739.
* ↑ La Veu de Catalunya (edició vespre), p. 2.
* ↑ «Naixements de 1863, núm. 2554». AMCB, 30-05-1863.
* ↑ «Defuncions de 1906, Jutjat Universitat, núm. 2329». AMCB, 12-02-1906.}
* ↑ «Esquela funerària de Dionís Trullàs». La Publicidad, 14-08-1896, pàg. 1.
# Diplomystes camposensis

Diplomystes camposensis és una espècie de peix de la família Diplomystidae i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de Sud-amèrica: Valdivia (sud de Xile).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Arratia, G., 1987. Description of the primitive family Diplomystidae (Siluriformes, Teleostei, Pisces): morphology, taxonomy and phylogenetic implications. Bonn. Zool. Monogr. 24:1-120.
* 1 2 3 «Diplomystes camposensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Azpelicueta, M.M., 1994. Three East-Andean species of Diplomystes (Siluriformes: Diplomystidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(3):223-240.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* De Pinna, M.C.C., 1998. Phylogenetic relationships of neotropical Siluriformes (Teleostei: Ostariophysi): historical overview and synthesis of hypotheses. p. 279-330. A: L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr., 2003. Diplomystidae (Vetvet catfishes). p. 255-256. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lundberg, J. G., T. M. Berra i J. P. Friel, 2004: First description of small juveniles of the primitive catfish Diplomystes (Siluriformes: Diplomystidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 15 (núm. 1): 71-82.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Dipturus diehli

Dipturus diehli és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 101 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous tenen com a banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 480 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic sud-occidental: el Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Soto, J. M. R. & M. M. Mincarone, 2001. Dipturus diehli sp. nov., a new species of skate (Chondrichthyes, Rajidae) from southern Brazil. Mare Magnum v. 1 (núm. 1): 3-6.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Díaz de Astarloa, J.M., E Mabragaña, R. Hanner i D.E. Figueroa, 2008. Morphological and molecular evidence for a new species of longnose skate (Rajiformes: Rajidae: Dipturus) from Argentinean waters based on DNA barcoding Zootaxa 1921:35-46.

## Enllaços externs

* AQUATAB