OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ewa Kopacz

Ewa Bożena Kopacz (Naixement: Lis) (Skaryszew, Polònia, 3 de desembre de 1956) és una metgessa i política polonesa que ha estat primera ministra de Polònia entre setembre de 2014 i novembre de 2015, en successió de Donald Tusk, i eurodiputada al Parlament Europeu.

## Biografia

Va estudiar a la Facultat de Medicina de l'Acadèmia de Medicina de Lublin, on es graduà el 1981; després va obtenir una segona especialització com a metge de família i una primera especialització com a pediatre i forense. Posteriorment Ewa Kopacz va treballar a les clíniques d'Orońsko i Chlewiska, i després a Szydłowiec.
Va iniciar la seva activitat política als anys vuitanta com a membre del Partit Popular. Als anys noranta es va afiliar a la Unió de la Llibertat (Unia Wolności, UW), en nom del qual va participar en les eleccions locals i el 1998 va esdevenir consellera del consell regional del Voivodat de Masòvia. En incorporar-se el 2001 al partit polític Plataforma Cívica, obtingué aquest mateix any el primer escó parlamentari. Després que la Plataforma Cívica guanyés les eleccions parlamentàries del 2007, va ser nomenada Ministra de Salut, càrrec que exercí des de novembre de 2007 fins a novembre de 2011.

### Primera ministra de polònia

L'agost de 2014 Donald Tusk va ser designat per a succeir Herman Van Rompuy com a President del Consell Europeu, renunciant al càrrec de Primer Ministre, que va ocupar la seva companya de la Plataforma Cívica Ewa Kopacz. essent la segona dona que ocupava el càrrec després de Hanna Suchocka. Kopacz ha estat descrita com una de les líders de la Unió Europea i va ser classificada com la 40$^a$ dona més poderosa del món per la revista Forbes el 2015, situant-la per davant de la reina Elisabet II del Regne Unit i d'Ellen DeGeneres. El seu mandat va finalitzar el novembre de 2015 després que Llei i Justícia va guanyar les eleccions parlamentàries poloneses de 2015 amb majoria absoluta.

### Després de Primera Ministra

A les eleccions al Parlament Europeu de 2019 fou escollida diputada del Parlament Europeu, i vicepresidenta de la Cambra, i reelegida eurodiputada en les eleccions al Parlament Europeu de 2024.

## Referències

* ↑ «Biuletyn Informacji Publicznej Instytutu Pamięci Narodowej». [Consulta: 12 maig 2019].
* ↑ «Posel: Ewa Kopacz». [Consulta: 17 abril 2019].
* ↑ «CIDOB». [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ «Ewa Kopacz confirmed as Poland's new PM». [Consulta: 4 maig 2019].
* 1 2 «Ewa Kopacz» (en polonès). Zyciorysy.info, 14-10-2018. [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ «Ewa Kopacz» (en polonès). Grzechy Platformy. [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ «El primer ministre polonès, Donald Tusk, nou president del Consell Europeu». Vilaweb. [Consulta: 30 agost 2014].
* ↑ Quingles, Mireia. «Qui és Donald Tusk?». Ara Andorra, 01-12-2014. [Consulta: 26 juliol 2024].
* ↑ «Ewa Kopacz» (en polonès). Biografia24.pl. [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ Lundbo, Sten «Ewa Bożena Kopacz» (en noruec). Store norske leksikon, 10-02-2020.
* ↑ «Ewa KOPACZ» (en anglès). MEPs | European Parliament. [Consulta: 14 octubre 2020].
# Scotinomys

Scotinomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Viuen a Centreamèrica, on la seva distribució s'estén des del sud de Mèxic fins a l'oest de Panamà. Tenen una llargada de cap a gropa de 8–8,5 cm, una cua de 5–7 cm i un pes de 12–15 g. Es tracta d'animals diürns que prefereixen les zones rocoses de les sabanes i els boscos. S'alimenten d'insectes. El nom genèric Scotinomys significa ‘ratolí fosc’ en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Scotinomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Scotinomys» d'Animalia (en anglès).
# Rineloricaria rupestris

Rineloricaria rupestris és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius de la conca del llac Maracaibo.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Schultz, L. P. 1944. The catfishes of Venezuela, with descriptions of thirty-eight new forms. Proceedings of the United States National Museum v. 94 (núm. 3172): 173-338, Pls. 1-14.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marianne Brandt (cantant)

Marianne Brandt (Viena, 12 de setembre de 1842 – Viena, 9 de juliol de 1921) fou una contralt austriaca. La seva veu de gran extensió assolia també els registres de soprano i mezzosoprano.
S'educà al Conservatori i el 1867 fou contractada a Graz, i el 1868 en l'Òpera Reial de Berlín i el 1882 en l'òpera alemanya de Nova York. Posseïdora d'una de les veus més belles de contralt de la seva generació artística, i especialitzada en les òperes wagnerianes d'Europa i els Estats Units, aconseguí grans triomfs en la seva llarga actuació lírica. En la segona representació de Parsifal a Bayreuth, fou la Kundry preferida per la direcció del teatre model.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. II, pàg. 496 ISBN 84-239-4572-3
# Portal de Magdalena

El Portal de Magdalena és un jaciment arqueològic de l'edat medieval situat a la ciutat de Lleida.

## Història arqueològica

Durant els anys 1984 i 1987 s'hi feren unes importants excavacions, que permeteren de descobrir diverses illes de cases d'un raval habitat en l'època musulmana i també els habitatges que s'hi feren a la baixa edat mitjana i en l'època moderna.
S'hi trobà una gran quantitat de terrissa islàmica (segles x-xii).

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de Catalunya

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 161.
# Neotoma magister

Neotoma magister és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmica de l'est dels Estats Units, on viu a altituds de fins a 1.000 msnm. Es tracta d'un animal solitari. Els seus hàbitats naturals són les rossegueres i els penya-segats rocosos. Està amenaçada per la desforestació i la fragmentació del seu medi, així com el parasitisme del nematode Baylisascaris procyonis. El seu nom específic, magister, significa ‘mestre’ en llatí.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.; Whittaker, J. C.; Norris, S. J.). Neotoma magister. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 12 juliol 2016.
* ↑ Entrada «Neotoma» d'Animalia (en anglès).
# Mariano Alberich

Mariano Alberich, conegut també com a Marià Alberich (Barcelona, Barcelonès, 20 d'abril de 1686 - 21 de juny de 1764), va ser un jesuïta català.
Va ingressar a la Companyia de Jesús, a la província d'Aragó, el 15 de desembre de l'any 1703, fent la seva professió el 25 de març de 1722. Desenvolupà una intensa tasca docent en diferents centres educatius de l'orde: ensenyà Gramàtica al col·legi de Manresa; Retòrica al de Barcelona; i Filosofia al d'Urgell i també al Seminari de Barcelona. En aquest últim va ser cridat a ocupar la càtedra de Teologia. És l'autor del manuscrit Tractatus Scholasticus de Deo sciente.
A més a més de les seves funcions docents, va ocupar entre d'altres els rectorats dels Col·legis de Girona i Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «Mariano Alberich». Filosofiacatalana.cat. [Consulta: 21 febrer 2021].
* ↑ Uriarte, José Eugenio de; Lecina, Mariano. Biblioteca de escritores de la Compañía de Jesús pertenecientes a la antigua Asistencia de España : desde sus orígenes hasta el año 1773 (en castellà). Madrid: Imprenta de la Viuda de López del Horno, 1925, p. 71.
* ↑ Fàbrega Grau, Àngel «Inventario de los manuscritos de la Biblioteca Arzobispal del Semanario Conciliar de Barcelona». Analecta Sacra Tarraconensia, núm. 37, 1964, pàg. 294.
# Ocírroe

Segons la mitologia grega, Ocírroe (en grec antic Ὠκυρρόη, "corrent ràpid"), va ser una endevina, filla de Quiró i de la nimfa Cariclo.
El seu nom va ser-li posat pel lloc on havia nascut, ja que la seva mare l'havia tingut vora un rierol d'aigües ràpides. Tenia, des del moment de néixer, el do de l'endevinació, però en feia un ús poc adequat. Va revelar al seu pare i al petit Asclepi, contra les indicacions dels déus, el que els havia de succeir a ells i a altres divinitats. Per aquest motiu, va ser transformada en egua i passà a anomenar-se Hipe.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 394. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 160. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Gadomus filamentosus

Gadomus filamentosus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu fins als 759 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Regan C. T. 1903. On the systematic position and classification of the gadoid or anacanthine fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 11 (núm. 65). 459-466.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Gadomus filamentosus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Iwamoto, T., 1999. Bathygadidae. Bathygadids. p. 1993-1994. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Joan Obradors i Robert

Joan Obradors i Robert (L'Havana, Cuba, 1844 - Barcelona, Catalunya, 1895) fou un pianista i compositor nascut a Cuba de pares catalans i establert a Barcelona ja de ben jove.
Descendia d'una família oriünda de Moià (Moianès), i estudià a París on va rebre lliçons de Louis Moreau Gottschalk, del qual en fou sempre un devot admirador. Debutà a Barcelona amb un concert al Teatre Principal amb gran èxit i el 1864 donà diversos concerts a Madrid. El 1894 fou nomenat professor de piano de l'Escola Municipal de Música de Barcelona.
Se li deuen algunes notables composicions per a piano.
Era cosí germà del catedràtic de filosofia i lletres, Sebastià Obradors.

## Referències

* 1 2 3 Roca y Roca, José «». La Vanguardia, 05-05-1895, pàg. 2.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 39. pàg. 406 (ISBN 84-239-4539-1)
# Peromyscus simulus

Peromyscus simulus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Mèxic, on viu a altituds d'entre 0 i 250 msnm. Els seus hàbitats naturals són els boscos primaris caducifolis, els matollars costaners, les planes d'inundació i les valls fluvials baixes. Està amenaçat per la transformació del seu medi per a usos agrícoles i l'ús de rodenticides. El seu nom específic, simulus, significa ‘xato’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T.; Vázquez, E. Peromyscus simulus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 juliol 2016.
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Odalisca dels bombatxos grisos

Odalisca dels bombatxos grisos (Odalisque à la culotte grise) és un oli sobre tela de 54 × 65 cm pintat per Henri Matisse vers l'any 1927 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric

El quadre, que fou exposat al Saló de Tardor del 1927, fou comentat per Jacques Guenne en els següents termes:
| « | "Alegreu-vos, heus ací la festa del color. No feu massa intents de penetrar en el misteri. Per què, amb totes aquestes ratlles blaves, vermelles, violetes, grogues, amb aquest gran tendal vermell amb motius grisos, aquesta petita tela de Matisse no es converteix en el més espantós escampall de papers pintats de l'aparador d'una botiga de barri? No ho sé pas. O millor dit, sé que aquest artista ha estat beneït per la gràcia del color. Sap conciliar com si res, creieu-me, dos tons enemics!" | » |

## Descripció

En aquesta obra de cromatisme contundent, que retorna al Matisse fauve, el component decoratiu és conduït a l'extrem. La figura de l'odalisca, que reposa sobre una superfície estrictament horitzontal, s'integra en la construcció geomètrica del quadre, ordenat verticalment per les faixes del cobrellit i les dels tendals del fons.
La geometria i els colors forts són els trets més destacats d'aquest quadre: l'odalisca, pintada amb colors sobris -carn, verd i gris- sembla barrejar-se amb la decoració. Les teles i la paleta dominada pel vermell anihilen tota sensació d'espai, només els accessoris donen un sentit relatiu de profunditat. Tot i que, la taula Lluís XV i el braser apareixen sovint a la pintura de Matisse, en aquest cas és difícil situar-los en relació amb el sofà, el qual sembla envair l'espai d'aquells.

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 164-165.
* ↑ Jacques Guenne, "Le XXe Salon d'Automne", L'Art Vivant, núm. 69, 5 de novembre del 1927, pàg. 869.
* 1 2 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Tableaux d'Henri Matisse - Éternels Éclairs (francès)
# Poua del Molí Nou (Castellcir)

La Poua del Molí Nou, o Poua de Serratacó, és una poua, o pou de glaç, del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
Està situada a la part meridional del terme de Castellcir, al nord-est de la masia del Vilardell, a la dreta del Tenes i a llevant dels Restobles. És a la dreta del camí que des del Vilardell s'adreça cap al Molí Nou, a prop i al davant -ponent- d'on el torrent de la Corona aflueix en el Tenes. Queda a prop i al nord de la Poua Vilardell.
És una poua de planta circular, coberta amb una cúpula que a penes sobresurt del sòl. Té diverses lluernes per accedir a l'interior. La del costat de llevant té dos contraforts per poder empouar i desempouar. L'interior conté filades de pedres ben tallades, damunt de la roca natural del lloc. Una rampa feta amb pedra seca hi permet l'accés des del camí.
Entre els segles XVII i XX, es feia glaç aprofitant les obagues i l'aigua de les rieres, entre elles la de Castellcir, per vendre'l a Castellterçol, Moià i Barcelona. El transport es feia a la nit en carruatges de tir animal.

## Etimologia

Aquesta poua rep els seus dos noms des de dos punts de vista diferents: pertany a la masia de Serratacó, però és en terme de Castellcir i a prop del Molí Nou.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* La Poua del Molí Nou en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
* Pàgina web dedicada als pous de glaç del Vallès Oriental i del Moianès Arxivat 2013-12-13 a Wayback Machine.
# Gaetano Andreozzi

Gaetano Andreozzi (Aversa, Campània, 22 de maig de 1755 - París, 21 de desembre de 1826) fou un compositor italià.
Perfeccionà els estudis amb el mestre Jomelli, a més d'assistir a les classes del Conservatori de la Pietat. Després d'haver escrit diverses cantates, marxà a Roma, on estrenà la seva òpera La mort d'en Cèsar (1779). Des d'aquesta època escriví una sèrie d'obres, que estrenà en distintes poblacions d'Itàlia: el Bayaceto, L'Olimpiada, Teodolina i Angelica i Medoro; el 1784 marxà contractat a Sant Petersburg amb unes condicions avantatjoses, però a poc a poc hagué de regressar a Itàlia per fer-se-li insuportable el clima d'aquell país. Entre les seves obres hem de citar a més: Virgínia, Sofronia i Olindo, Sestrosis, un oratori, La princesa filosofa, Agesilao, Caton d'Utica, La verge del Sol, Gustau de Suècia, Dido, Medea i Joana d'Arc. També es dedicà a donar llisons de música, i entre els seus deixebles s'hi contava en Francesco Sinico, la duquessa de Berry, a la qual demanà protecció quan, ancià i sense recursos, l'amenaçava la misèria i llavors marxà a París, i va viure protegit per la seva antiga deixebla

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 5, pàg. 448 (ISBN 84 239-4505-7)
# Peromyscus guardia

Peromyscus guardia és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'Isla Ángel de la Guarda (Mèxic), però en el passat també vivia a tres altres illes properes. El seu hàbitat natural són els matollars desèrtics. Està amenaçat per la competència amb espècies introduïdes de rosegadors i la depredació per gats domèstics o ferals. El seu nom específic, guardia, significa ‘de Guarda’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T.; Vázquez, E. Peromyscus guardia. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 agost 2016.
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Odette Jasse

Odette Jasse (Sant Vitoret, Boques del Roine, 21 d'agost de 1899 - Marsella, 9 de gener de 1949) va ser una astrònoma, matemàtica, física i meteoròloga francesa que va seguir una carrera científica i administrativa a l'Observatori de Marsella.

## Biografia

La seva mare era mestra i el seu pare inspector de duanes; ell va morir el 1928 i la seva mare el va seguir només uns anys més tard.
Jasse va assistir a una escola per a noies a Marsella abans de graduar-se amb una llicenciatura en matemàtiques i física, i l'agost de 1920 va començar a treballar com a interna a l'Observatori de Marsella seguint el guiatge del director de l'Observatori Henry Bourget.
El 1923 va començar a treballar com a assistent d'astrònom, tot i que no va ser nomenada oficialment per a aquest càrrec fins al 1927. Descrita com a brillant, va obtenir un màster en física, i va fer investigacions d'espectroscòpia al laboratori del director Henri Buisson, que va escriure el seu obituari.
En aquesta ocupació, Jasse va observar planetes nans i les rutes d'ocultació de l'estrella Aldebaran i la Lluna, i va fotografiar cometes. Tanmateix, Jasse mai va completar la tesi doctoral, a causa, en part, de la seva devoció a les seves funcions a l'Observatori. A partir de 1934, va assumir les «pesades tasques» com a administradora de l'Observatori, la qual cosa «pot haver-la portat a una fi prematura».
Durant 24 anys també va treballar gairebé sola com a secretària editorial del Journal des Observateurs, una publicació internacional fundada a Marsella el 1915 per «ocupar el lloc» d'una revista astronòmica similar publicada a Alemanya, Astronomische Nachrichten. El 1968, diverses revistes d'astronomia europees, inclosa el Journal des Observateurs, es van fusionar per formar Astronomy & Astrophysics.
Jasse va morir l'any 1949 a Marsella, on un carrer de la ciutat porta el seu nom.

## Referències

* 1 2 3 Philippe Véron. «Dictionnaire des Astronomes Français 1850–1950». The Observatoire de Haute-Provence. unpublished - available from The Observatoire de Haute-Provence.
* 1 2 3 4 5 6 Buisson, Henri «Odette Jasse (1899-1949)». Journal des Observateurs, núm. 3, 3-1949.
* ↑ Macho Stadler, Marta. «Odette Jasse, astrónoma» (en castellà). Mujeres con ciencia, 21-08-2019. [Consulta: 1r juliol 2024].
* ↑ «Segle XIX. Odette Jasse (1899-1949)». L'Astronòmica de Sabadell. Astrònomes i astrònoms. [Consulta: 29 juny 2024].
* 1 2 3 «Odette Jasse, astrónoma» (en castellà). Mujeres con ciencia, 21-08-2019. [Consulta: 3 març 2022].