OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Malapterurus teugelsi

Malapterurus teugelsi és una espècie de peix de la família dels malapterúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 21,2 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 38-40.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Kogon (Guinea).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986: Malapteruridae. p. 102-104. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Howes, G. 1985. The phylogenetic relationships of the electric catfish family Malapteruridae (Teleostei: Siluroidei). J. Nat. Hist., 19: 37-67.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Norris, S.M., 2002: A revision of the African electric catfishes, family Malapteruridae (Teleostei, Siluriformes), with erection of a new genus and descriptions of fourteen new species, and an annotated bibliography. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 289:155 p.
* Roberts, T.R., 2000. A review of the African electric catfish family Malapteruridae, with descriptions of new species. Occas. Pap. Ichthyol. 1:1-15.
* Teugels, G.G., 1992. Malapteruridae. p. 496-499. A C. Leveque, D. Paugy, G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28 Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# María Rey

María Rey (Vigo, 21 de març de 1967) és una periodista espanyola.

## Activitat professional

Llicenciada en Ciències de la informació per la Universitat Complutense de Madrid, va començar la seva carrera professional en l'emissora local de la Cadena SER a la seva ciutat natal. Més endavant es va fer càrrec dels serveis informatius del Centre Territorial de TVE a Madrid. Més tard, s'incorporà al departament de televisió de l'Agència EFE.
A partir de 1992 passà a presentar l'Informatiu del cap de setmana d'Antena 3 TV amb Roberto Arce i, posteriorment, l'edició diària amb Pedro Piqueras. Al llarg dels 25 anys que estigué treballant en aquesta cadena, es feu càrrec successivament de la informació política, la corresponsalia parlamentària, a més de ser la corresponsal Diplomàtica de Casa Real, i la responsable del Consell Assessor de l'Institut de Comunicació Empresarial. Després va passar a presentar el magazine '120 minutos', al canal autonòmic de televisió Telemadrid.
Durant uns anys, entre el 1996 i el 2016 va presidir l'Associació de Periodistes Parlamentaris.

## Vida privada

Està casada, des del 24 de juliol de 1998, amb el periodista Manuel Campo Vidal i té tres fills.

## Premis i reconeixements

* Premi «Luis Carandell» de Periodisme Parlamentari (2013)
* Premi Antena de Plata de TV (2019)

## Publicacions

El juny de 2017 va publicar el llibre Juego de escaños, en què recull la seva experiència en la informació des del Congrés dels Diputats.

## Referències

* 1 2 3 4 Villacastín, Rosa. «María Rey, el éxito de una profesional de la información seria y rigurosa» (en castellà). Diez Minutos, 18-04-2020. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «María Rey: "No me atreví a despedirme"» (en castellà). Heraldo de Aragón, 29-03-2018. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Boda de María Rey y Manuel Campo Vidal» (en castellà). El País, 25-07-1998 [Consulta: 8 maig 2011].
* ↑ Administración del Senado: «IX edición del Premio «Luis Carandell» de periodismo parlamentario». Boletín Oficial de las Cortes Generales Plantilla:Sin cursiva, . ISSN: 2172-9794.
* ↑ Juan Pablo Colmenarejo y María Rey, premiados con las XXVII Antenas de Plata
* ↑ «María Rey: "Hay diputados que sujetan el bolso a una ministra para poder ser estrellas mediáticas"» (en castellà). XLSemanal, 02-06-2017. [Consulta: 22 gener 2022].
# María Teresa Álvarez de Toledo y Haro

María Teresa Álvarez de Toledo y Haro (Madrid, 17 de desembre de 1691-22 de gener de 1755) va ser una noble espanyola, XI duquessa d'Alba de Tormes i cap de la Casa d'Alba.
Va néixer a Madrid el 17 de desembre de 1691, filla de Francisco Álvarez de Toledo y Silva, duc d'Alba, i de Catalina Méndez de Haro y Guzmán, marquesa del Carpio. El 9 de desembre de 1712, quan tenia 21 anys, es va casar a Barcelona amb Manuel de Silva y Haro, comte de Galve i membre de la Casa d'El Infantado. Al llarg del matrimoni van tenir tres fills, l'hereu i successor del títol, Fernando de Silva, María Teresa i Mariana.
A causa de la Guerra de Successió Espanyola, va marxar a l'exili amb la família, atès que tant ella com el seu marit van donar suport al candidat austríac, l'arxiduc Carles, i no van tornar fins a 1727. Després de la seva tornada, el 22 de març de 1739 va heretar els títols i estats de la Casa d'Alba, esdevenint la primera dona que va ostentar el títol de duquessa d'Alba per dret propi.
Va a Madrid morir el 22 de gener de 1755, als 63 anys.

## Referències

* 1 2 3 «María Teresa Álvarez de Toledo» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 7 agost 2021].
* 1 2 3 Reyes de la Carrera, Manuel Ramón «Exequias por María Teresa Álvarez de Toledo y Haro, XI duquesa de Alba, en la villa de Salteras». ASCIL. Anuario de Estudios Locales, núm. 6, 2012, pàg. 70.
* 1 2 Araújo, Fernando. Guía histórico-descriptiva de Alba de Tormes (en castellà). Salamanca: Imprenta y Litografía de Jacinto Hidalgo, 1882, p. 53-54.
* ↑ González, Ángel «Todas las duquesas de Alba». La Revista - El Mundo, 1999.
# Mas Llandric

El Mas Llandric fou una masia del terme de Monistrol de Calders, al Moianès.
El seu emplaçament era a l'esquerra del Calders, aturonat en una carena contrafort del Serrat del Gordi, entre els actuals paratges dels Campassos, al nord, i la Llandriga, al sud. Precisament la Llandriga era l'espai que ocupaven les seves terres. Ja consta al segle xviii com a mas rònec, i fou absorbit per la veïna masia del Bosc.

## Bibliografia

* Erill i Pinyot, Gustau; Gual i Purtí; Manent I Oristrell,, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006.
# Mas Rovirola i capella del Remei

El Mas Rovirola i capella del Remei és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció popular amb murs de pedra. L'edifici inicial es basa en una estructura interna de tres crugies, coberta de dues pendents. Carreus de pedra que emmarquen les obertures. Les finestres presenten rapissa emmotllurada. Es conserva el rellotge de sol amb pintures de caràcter popular de principis de segle xx. Al costat de la masia hi ha la capella de nau única rectangular amb absidiola semicircular. La façana principal presenta porta amb carreus i llinda de pedra i ulls de bou. Es conserva el campanar d'espadanya.

## Història

El mas reedificat l'any 1605 per Jeroni Rovirola i Ros, segons consta en la llinda de la porta forana. També consta a la llinda de la porta de la capella el nom del mateix personatge, amb las indicació de ser prevere i amb la data de 1735. La capella fou restaurada a principis de segle XX (no consta en l'arxiu parroquial de Cassà la data de la seva fundació). És dedicada a Nostra Senyora del Remei, del veïnat de Sangosta. De temps immemorial, pertany a la família Ros de Riudellots de la Selva. És molt tradicional l'Aplec del Remei que els veïns de Cassà i voltants celebren el mes d'octubre. L'ermita té uns goigs dedicats.

## Referències

* 1 2 «Mas Rovirola i capella del Remei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu del Remei de Cassà de la Selva». [Consulta: 2015].
# Mastacembelus batesii

Mastacembelus batesii és una espècie de peix pertanyent a la família dels mastacembèlids.

## Descripció

* Fa 33,1 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 96.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conques dels rius Ntem i Congo.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Travers, R.A., G. Eynikel i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1986. Mastacembelidae. P. 415-427. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Poll, M., 1967. Contribution à la faune ichthyologique de l'Angola. Diamang Publ. Cult., núm. 75:381 p.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Vreven, E.J., 2005. Mastacembelidae (Teleostei; Synbranchiformes) subfamily division and African generic division: an evaluation. J. Nat. Hist. 39(4):351-370.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* ITIS (anglès)
# Mastacembelus vanderwaali

Mastacembelus vanderwaali és una espècie de peix pertanyent a la família dels mastacembèlids.

## Descripció

* Fa 15,1 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 82.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical que viu en fons rocallosos.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: rius Zambezi i Okavango.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Skelton, P. H., 1976. A new species of Mastacembelus (Pisces, Mastacembelidae) from the upper Zambezi River, with a discussion of the taxonomy of the genus from this system. Ann. Cape Prov. Mus. Nat. Hist. v. 11 (núm. 6): 103-116.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Travers, R.A., G. Eynikel i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1986. Mastacembelidae. P. 415-427. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Skelton, P.H., 1994. Diversity and distribution of freshwater fishes in East and Southern Africa. p. 95-131. A: G.G. Teugels, J.F. Guégan i J.J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr. Zool. 275.
* ↑ Bell-Cross, G. i J.L. Minshull, 1988. The fishes of Zimbabwe. National Museums and Monuments of Zimbabwe, Harare, Zimbàbue. 294 p.
* ↑ Hay, C.J., B.J. van Zyl, F.H. van der Bank, J.T. Ferreira i G.J. Steyn, 1999. The distribution of freshwater fish in Namibia. Cimbebasia 15: 41-63.
* ↑ Okeyo, D.O., 2003. On the biodiversity and the distribution of freshwater fish of Namibia: an annotated update. p.156-194. A: M.L.D. Palomares, B. Samb, T. Diouf, J.M. Vakily i D. Pauly (eds.) Fish biodiversity: local studies as basis for global inferences. ACP-EU Fish. Res. Rep. 14: 281 p.
* ↑ Van der Waal, B.C.W. i P.H. Skelton, 1984. Check list of fishes of Caprivi. Madoqua 13(4):303-320.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Vreven, E.J., 2005. Mastacembelidae (Teleostei; Synbranchiformes) subfamily division and African generic division: an evaluation. J. Nat. Hist. 39(4):351-370.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* ITIS (anglès)
# Mastiglanis asopos

Mastiglanis asopos és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones, Capim i Orinoco.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* 1 2 Bockmann, F. A., 1994. Description of Mastiglanis asopos, a new pimelodid catfish from northern Brazil, with comments on phylogenetic relationships inside the subfamily Rhamdiinae (Siluriformes: Pimelodidae). Proc. Biol. Soc. Wash. v. 107 (núm. 4): 760-777.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Masturus oxyuropterus

Masturus oxyuropterus o bot és una espècie de peix de la família dels mòlids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 210 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó i Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1884. Synopsis of the plectognath fishes. Proceedings of the United States National Museum v. 7 (núm. 448). 411-427.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1873. Description et figure d'une espèce insulindienne d'Orthagoriscus. Verslagen en Mededeelingen der Koninklijke Akademie van Wetenschappen. Afdeling Natuurkunde (Ser. 2) v. 7: 151-153, Pl.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Mateu Avellaneda i Canyadell

Mateu Avellaneda i Canyadell (Terrassa, 24 de juny de 1902 – 23 d'agost de 1949) fou un dibuixant terrassenc que va divulgar la història de la ciutat amb les seves il·lustracions, especialment amb els seus gravats d'antics edificis desapareguts.
Va néixer al carrer de Topete núm. 171 al si d'una família de classe mitjana. Els seus pares foren Ramon Avellaneda, de Sant Julià d'Altura, i Irene Canyadell, de Terrassa. Estudià belles arts, i fou aprenent de l'escultor Cèsar Cabanes. Seguí el mestratge de Joan Junceda i d'Apel·les Mestres; amb aquest darrer va mantenir una relació d'amistat que li va permetre reunir un fons documental actualment dipositat a la Biblioteca de Catalunya. Es casà amb Roser Mañosas i Prat el 1928. Morí el 23 d'agost de 1949, als 47 anys.
Va destacar com a il·lustrador de goigs i ex-libris i, sobretot, pels seus dibuixos sobre la història de Terrassa, que serviren per il·lustrar llibres com Historial del castell i quadra del Vallparadís, de Terrassa (1936) i Historia monetaria de Tarrasa (1951), ambdós de Salvador Cardús. Una bona part dels seus dibuixos de tema històric s'exposen en una sala dedicada a ell a la Casa Museu Alegre de Sagrera. Fou objecte d'una exposició antològica dels seus goigs i llibres il·lustrats per ell que li dedicà l'Ajuntament de Terrassa l'octubre del 2009.
Segons Marian Trenchs, autor de l'esbós biogràfic del dibuixant al llibre Iconografia terrassenca, obra pòstuma que recull els seus dibuixos sobre la ciutat antiga, «la seva obra quedava palpitant, unida per sempre a la ciutat, i ja no serà possible parlar d'art i d'història local sense fer referència a aquest terrassenc que ho dibuixà tot i ens deixà sense fer remor, perquè a ell no el poguessin dibuixar».

## Referències

* ↑ Avellaneda, Mateu. La meva col·lecció Apel·les Mestres. Edició a cura de Joana Escobedo; pròleg de Francesc Fontbona. Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 2005, p. 46. ISBN 4-7845-153-6.
* ↑ «col·lecció Mateu Avellaneda». Biblioteca de Catalunya.
* ↑ «Ajuntament de Terrassa – Casa Alegre de Sagrera». Arxivat de l'original el 2010-10-02. [Consulta: 25 novembre 2011].
* ↑ Ajuntament de Terrassa – Exposició Mateu Avellaneda
* ↑ Trenchs, Marian. Iconografia terrassenca. Esbós biogràfic de Mateu Avellaneda. 2a ed., 1977. Terrassa: Fundació Soler i Palet, 1963.
* ↑ «Mateu Avellaneda». Records de Terrassa, 28-09-2007.
# Mateu Cardona i Estrada

Mateu Cardona i Estrada (Puig-reig, 18 d'abril del 1918 - Puig-reig, 20 d'octubre del 2011) va ser un músic, compositor i director de corals català, que participà llargament en la vida musical de Puig-reig.
Encara que d'ofici administratiu (treballà a la colònia industrial de Cal Riera), en les seves hores de lleure es dedicà a l'animació cultural de Puig-reig. Durant més de trenta anys dirigí la "Societat Coral la Unió de Puig-reig", entitat amb què cada any organitzava una trobada dels Cors de Clavé, les caramelles i el concert de Nadal. En retirar-se com a director de la coral el 1990, la Unió li dedicà un concert d'homenatge. Va ser membre fundador (1945) i instrumentista de la cobla-orquestra local "la Principal de l'Alt Llobregat"; Cardona també va ser membre del cor parroquial de Puig-reig, col·laborador regular en les tertúlies de ràdio Puig-reig i autor d'escrits a la revista local Pensaments i paraules. Als anys 60 va ser elegit regidor de l'ajuntament.
Com a compositor, va ser autor de ballables, com valsos, havaneres, caramelles, sardanes i cançons, que interpretaren tant la coral de la Unió com la coral infantil "Cors Alegres".

## Obres

* Goigs de la Mare de Déu de Periques, amb lletra de M. Gràcia Dolla
* Hermosa Pasqua, caramella amb lletra de Joan Vilella
* Visca la Pasqua, masurca
* Sardanes: Abril, Anant a l'aplec, Aniversari, La balada del bes, Capvespre, Discontinuïtat, Festa Major, Maig, Maria Lurdes, Periques, Puigreig per sant Antoni, El roseret, Tornant de l'aplec, El turó de la Senyera (presentada als premis Joaquim Serra del 1985), El Turó de l'Home

## Bibliografia

* «Homenatge al mestre Cardona». El Vilatà, la revista del Berguedà, any 10, n. 83, 10-1990, pàg. 27.

## Referències

* ↑ Puig Riera, Francesc «Vuitanta anys de La Societat Coral La Unió de Puig-reig». L'Erol, núm. 95, 2007, pàg. 16-17.
* ↑ Sàez Veas, Marta «Arrels d'una tradició: la música a Puig-reig al segle XX». L'Erol, núm. 108, 2011, pàg. 54-55.
* ↑ «Organigrama de Ràdio Puig-reig». Arxivat de l'original el 2016-06-19. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «Las elecciones a concejal por el tercio corporativo». La Vanguardia Española, 13-12-1960, pàg. 12.
* ↑ «Música dels Goigs de la Mare de Déu de Periques». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ Manzano, Miquel «X Trobada de Caramellaires del Solsonès. El Solsonès unit per les Caramelles». Celsona, núm. 820, 12-04-2013, pàg. 8.
* ↑ «Partitura i interpretació a piano de "Visca la Pasqua", a la pàgina de "Les Caramelles d'Ardèvol"». [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «Bres notes biogràfiques i llista de sardanes, al web "Boig per la sardana"». [Consulta: 1r desembre 2014].