OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gymnelus andersoni

Gymnelus andersoni és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14 cm de longitud total i les femelles 13,2.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 27-300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Àrtic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1834. (Om Gymnelus). P. 4. A: H. C. Örsted. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1831-1832. 1-40.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chernova, N. V., 1998. A new species Gymnelus andersoni sp. nova, from the Arctic seas with refinement of the species status of Gymnelus retrodorsalis Le Danois and Gymnelus pauciporus Anderson (Fam. Zoarcidae). Voprosy Ikhtiologii v. 38 (núm. 6): 737-744.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Dolgov, A.V., 2000. New data on composition and distribution of the Barents Sea ichthyofauna. ICES CM2000/Mini:12, 12p.

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1982: Revision of the fish genera Gymnelus Reinhardt and Gymnelopsis Soldatov (Zoarcidae), with two new species and comparative osteology of Gymnelus viridis. National Museum of Canada Publications in Zoology Núm. 17: i-iv + 1-76.
* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Chernova, N. V., 1999: Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Arctic. Voprosy Ikhtiologii v. 39 (núm. 3): 306-315. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 5):343-352).
* Chernova, N. V., 2000: Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiologii v. 40 (núm. 1): 5-16. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 1):1-12).
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnocanthus herzensteini

Gymnocanthus herzensteini és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* El mascle fa 32 cm de llargària màxima i la femella 42.
* Pot arribar a assolir 1.000 g de pes.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 0-300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: des del nord del Japó fins al mar del Japó i el mar d'Okhotsk.

## Longevitat

La seua esperança de vida és de 17 anys.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Starks, E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358): 231-335.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Kim, Y.-H., B.S. Jeon i Y.J. Kang, 2000. Seasonal variation in species composition of fish in Suyoung Bay, Korea. J. Korean Fish. Soc. 33(4):320-324.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Matarese, A.C., A.W. Kendall, D.M. Blood i M.V. Vinter, 1989. Laboratory guide to early life history stages of Northeast Pacific fishes. NOAA Tech. Rep. NMFS 80:1-652.
* ↑ Sokolovskaya, T.G., A.S. Sokolovskii i E.I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.
* ↑ Tabunkov, V.D. i E.R. Chernysheva, 1985. Feeding of non-commercial fish species in the Terpeniya Bay Izv. TINRO 110: 98-104.
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Ricker, W.E., 1973. Russian-English dictionary for students of fisheries and aquatic biology. Fisheries Research Board of Canada, Ottawa.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnogeophagus

Gymnogeophagus és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

És endèmic de Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Gymnogeophagus australis (Eigenmann, 1907)
* Gymnogeophagus balzanii (Perugia, 1891)
* Gymnogeophagus caaguazuensis (Staeck, 2006)
* Gymnogeophagus che (Casciotta, Gómez & Toresanni, 2000)
* Gymnogeophagus gymnogenys (Hensel, 1870)
* Gymnogeophagus labiatus (Hensel, 1870)
* Gymnogeophagus lacustris (Reis & Malabarba, 1988)
* Gymnogeophagus meridionalis (Reis & Malabarba, 1988)
* Gymnogeophagus rhabdotus (Hensel, 1870)
* Gymnogeophagus setequedas (Reis, Malabarba & Pavanelli, 1992)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Staeck, W. (2006): Gymnogeophagus caaguazuensis sp. n. - a new species of cichlid fish (Teleostei: Perciformes: Cichlidae) from the drainage of the lower Río Paraguay in Paraguay. Zoologische Abhandlungen, 56: 99-105.
* ↑ Casciotta, J. R., S. E. Gómez & N. I. Toresanni 2000. Gymnogeophagus che, una nueva especie de la familia Cichlidae de la cuenca del río Paraná (Perciformes, Labroidei). Rev. Mus. Argentino Cien. Nat., N. S. v. 2 (núm. 1): 53-59.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ ITIS (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parròquia de Sant Pius X

La Parròquia de Sant Pius X és una església al carrer del Cardenal Tedeschini del barri del Congrés i els Indians de Barcelona. Es va posar la primera pedra el 20 de novembre de 1960 i es va inaugurar l'any 1963.

## Descripció

Està formada per una gran nau rectangular de 45,87 m de llargada, 21,71 m d'amplada i 11,89 m d'alçada, a part dels 3,47 m del fondària del cancell. Construïda amb formigó en estructura rombal i murs de maó vist, és obra de l'arquitecte Josep Soteras i Mauri. Al lateral esquerra del temple, destaca un gran campanar de 50,38 m d'alçada inclosa una creu metàl·lica de 9,91 m.
A l'interior, de 1.750 m² i amb una cabuda aproximadament de 800 persones assegudes, destaca el retaule de l'altar i la pica baptismal, disseny de l'escultor Domènec Fita i altres, descendents del Grup Flama. L'orgue va ser obra del mestre orguener Gabriel Blancafort i Paris construït al seu taller de Collbató. Les parets perimetrals del temple estan coronades a la part superior per vitralls. Tanmateix, compta en amb una capella lateral dedicada al Santíssim.

## Vegeu també

* Habitatges del Congrés Eucarístic

## Referències

* ↑ «31 de maig de 1953. Comencen les obres del barri del Congrés». ANC1-10-T-91. ANC.
* ↑ «Parròquia de Sant Pius X». Inventari de campanes.
* ↑ Serra Sanmiquel, Joan. El baptisme, evolució històrico-litúrgica i qualitats artístiques i sacramentals de les piles baptismals de la província eclesiàstica de Barcelona (tesi). Universitat Rovira i Virgili, 16-06-2014, p. 364.
* ↑ Moreno, Modest «Necrológica: D. Gabriel Blancafort i París, Maestro Organero». Filomúsica. Revista de música cult, 20, 9-2001.
* ↑ «Església de Sant Pius X». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Església de Sant Pius X». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Gymnotus mamiraua

Gymnotus mamiraua és una espècie de peix pertanyent a la família dels gimnòtids.

## Descripció

* Fa 24,3 cm de llargària màxima i 40 g de pes.

## Reproducció

És ovípar i els mascles excaven nius per a les larves.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: l'estat d'Amazones (el Brasil).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Albert, J. S. & W. G. R. Crampton, 2001. Five new species of Gymnotus (Teleostei: Gymnotiformes) from an Upper Amazon floodplain, with descriptions of electric organ discharges and ecology. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 3): 241-266.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Crampton, W.G.R. i C.D. Hopkins, 2005. Nesting and paternal care in the weakly electric fish, Gymnotus (Gymnotiformes: Gymnotidae) with descriptions of larval and adult electric organ discharges of two species. Copeia 2005(1):48-60.
* ↑ Campos-da-Paz, R., 2003. Gymnotidae (Naked-back knifefishes). P. 483-486. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre EDIPUCRS, el Brasil.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnotus melanopleura

Gymnotus melanopleura és una espècie de peix pertanyent a la família dels gimnòtids.

## Descripció

* Fa 10 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Brasil i el Perú.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Albert, J. S. & W. G. R. Crampton, 2001. Five new species of Gymnotus (Teleostei: Gymnotiformes) from an Upper Amazon floodplain, with descriptions of electric organ discharges and ecology. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 3): 241-266.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Campos-da-Paz, R., 2003. Gymnotidae (Naked-back knifefishes). P. 483-486. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre EDIPUCRS, el Brasil.

## Bibliografia

* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnotus onca

Gymnotus onca és una espècie de peix pertanyent a la família dels gimnòtids.

## Descripció

* Fa 12 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Albert, J. S. & W. G. R. Crampton, 2001. Five new species of Gymnotus (Teleostei: Gymnotiformes) from an Upper Amazon floodplain, with descriptions of electric organ discharges and ecology. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 3): 241-266.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Campos-da-Paz, R., 2003. Gymnotidae (Naked-back knifefishes). P. 483-486. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre EDIPUCRS, el Brasil.

## Bibliografia

* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnotus pantherinus

Gymnotus pantherinus és una espècie de peix pertanyent a la família dels gimnòtids.

## Descripció

* Fa 13,4 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques costaneres del sud-est del Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1908. Über eine während der brasilianischen Expedition entdeckte Brachyplatystoma-Art aus dem Rio Parnahyba und über eine dicht gefleckte und gestrichelte Varietät von Giton fasciatus aus den Gewässern von Santos (Staat Sao Paulo). Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 45 (núm. 9): 126-130.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Campos-da-Paz, R., 2003. Gymnotidae (Naked-back knifefishes). P. 483-486. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre EDIPUCRS, el Brasil.
* ↑ Mago-Leccia, F., 1994. Electric fishes of the continental waters of America. Fundación para el Desarrollo de las Ciencias Físicas, Matemáticas y Naturales (FUDECI), Biblioteca de la Academia de Ciencias Fisicas. Matemáticas y Naturales, Caracas, Veneçuela. vol. 29 . 206 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gírgola d'olivera

La flota d'olivera, gírgola d'olivera o bolet d'oliu (Omphalotus olearius, del grec omphalós -melic- i otós -orella-, per la depressió que té a la part central. Olearius en llatí vol dir "relatiu a les oliveres" i fa al·lusió als arbres on creix) és tòxic i bioluminiscent.

## Morfologia

Té un barret de 4 a 12 cm, d'un bell color ataronjat, més aviat carnós, però molt prim cap al marge, que sol ser ondulat en els exemplars ben desenvolupats. De petit està tancat, però aviat s'obre i acaba en forma d'embut.
Les làmines són molt decurrents, fines i atapeïdes, i tenen una curiosa particularitat: són bioluminescents, és a dir, emeten una llum tènue, blanc-verdosa, visible en una habitació a les fosques. La intensitat de la llum no és sempre la mateixa, depèn de l'edat del bolet (els més joves són els més actius) i dels llocs on s'han collit. A Centreuropa, asseguren poder llegir un periòdic a la llum d'aquests bolets, la qual cosa no s'ha pogut corroborar mai amb les gírgoles d'olivera recollides a Catalunya.
Com en la majoria dels bolets que surten de soques en grups nombrosos, el peu sol ser tort i sovint no ix del bell mig del barret, sinó tirat cap a un cantó. Peu, làmines i barret són pràcticament del mateix color.
La carn és groga, la del peu més fosca, i fa una certa olor d'oli ranci.

## Hàbitat

Surt en flotes sobre vells troncs i arrels d'olivera, i també d'altres planifolis (com alzines i roures, no mai sobre els pins), des de l'estiu fins a final d'any.

## Toxicitat

És un bolet tòxic, ja que provoca greus trastorns, com ara vòmits, diarrees i forts mals de ventre a la poca estona d'haver-ne menjat.

## Risc de confusió

Fóra lamentable confondre aquest bolet amb els rossinyols, que creixen a terra, són de color més grogós i no tenen làmines, sinó plecs. També pot confondre's amb el fals rossinyol (Hygrophoropsis aurantiaca), de semblant color, però que creix sobre fusta i té làmines bifurcades, el qual, bé que no és metzinós, és de dubtós valor culinari i no val la pena collir-lo.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon: Els bolets (on surten, com es coneixen, com es cuinen). Editorial Pòrtic, S.A., Barcelona, octubre del 1997. Col·lecció Els manuals de Pòrtic, núm. 1. ISBN 84-7306-965-X, planes 138-139.

## Bibliografia

* Champignons du Nord et du Midi, André Marchand, volum I / IX, Hachette. ISBN 84-499-0649-0.

## Enllaços externs

* Fotografies i informació variada sobre la gírgola d'olivera. (anglès)
* Gírgoles d'olivera en diferents estadis de maduresa.
* Làmines d'un exemplar de gírgola d'olivera.
* La gírgola d'olivera a l'Índex Fungorum. (anglès)
# Habitatge a l'avinguda de la Generalitat, 83-87 (Tortosa)

L'Habitatge a l'avinguda de la Generalitat, 83-87 és una obra del municipi de Tortosa (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Dues edificacions veïnes, de construcció entre mitgeres. Totes dues consten de planta baixa, entresol i tres pisos. L'últim pis està rematat per una barana superior en el núm. 79 i per un entaulament en el núm. 75, tots dos sostinguts per mènsules decoratives. En el nivell de planta s'hi ubiquen comerços i a la resta habitatges. A la planta, les portes d'accés als comerços són d'arc escarser mentre que les d'accés als habitatges són estretes i allindanades. Les escales es troben en tots dos casos encaixades entre les parets interiors. Els pisos s'obren mitjançant finestres i balcons, tots ells de base de pedra i baranes de ferro amb treball poc complicat. L'arrebossat simula carreus.
En el núm. 75, el nivell superior de cada pis presenta una banda de decoració floral força esquemàtica.
En el núm. 79, la decoració, senzilla, està centrada en els emmarcaments superiors de finestres i balcons.

## Història

Igual que la casa Pinyana, un dels pocs exemples d'edificis modernistes en aquest sector, després de les destrosses de la Guerra Civil de 1936-1939.

## Referències

* 1 2 3 4 «Habitatge a l'avinguda de la Generalitat, 83-87». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2015].
# Gerrit Jan van Eyken

Gerrit Jan van Eyken (Amersfoort, Països Baixos, 5 de maig, de 1822 - Dalston, (Londres), 22 de març de 1879) fou un compositor i organista holandès.
Va ser un eminent organista i notable compositor d'organística i coral. Des de 1854 fins a la seva mort fou organista de l'església reformada d'Elberfeld i durant alguns anys professor d'orgue de l'Escola de Música de Rotterdam.
Entre les seves composicions per a orgue té extraordinari mèrit una Tocata i Fuga sobre el nom de Bach; unes Variacions, i el 25 Praludis.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 762 (ISBN 84-239-4574-X)
# Habitatge a la placeta de la Creu Gran, 15 (Terrassa)

L'edifici a la placeta de la Creu Gran, 15 és un habitatge del centre de Terrassa, protegit com a bé cultural d'interès local, situat a la placeta de la Creu Gran, fent cantonada amb el carrer Nou de Sant Pere.

## Descripció

És un edifici plurifamiliar i cantoner, de planta baixa i tres pisos, amb una composició simètrica respecte a la bisectriu. El primer pis i el segon tenen balcons amb baranes de ferro. El segon pis presenta llindes amb frontons decorats sostinguts per permòdols. La solució de la cantonada es caracteritza pel fet de presentar un cos central destacat on hi ha l'accés, de forma corba i separat dels laterals mitjançant dues pilastres a cada costat que el flanquegen, amb capitells corintis al primer pis. A l'espai intermedi que hi ha entre les pilastres apareixen els baixants de les aigües pluvials.
L'acabament superior de la façana és fet amb línies d'esgrafiats, una cornisa sobre permòdols i una barana amb balustres. L'edifici s'acaba lateralment amb pilastres, repetint la mateixa composició de la cantonada. La planta baixa ha sofert algunes transformacions.

## Història

Aquest edifici podria ser l'antiga casa de Jaume Guillamet, feta el 1850 per l'arquitecte Modest Feu i Estrada i reformada el 1915 per Josep Masdéu i Puigdemasa, segons se cita a la tesi doctoral de Mireia Freixa.

## Referències

* 1 2 3 «Habitatge a la placeta de la Creu Gran, 15». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa