OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Protecció Literària

La Protecció Literària és una associació creada l'any 1876 a Barcelona, és considerada la primera dedicada a la bibliofília a Catalunya i va ser l'escriptor i financer Francesc Manuel Pou el principal impulsor amb la idea principal de fomentar la publicació d'obres en català i la difusió del catalanisme.
Els seus fundadors creien convenient i necessari animar als escriptors de tota mena, i garantir, no uns bons resultats econòmics, però si cobrir, almenys, les despeses.
Publicar un llibre en català ens els anys setanta del segle xix, sense comptar amb l'ajut d' alguna corporació oficial o el favor d'un entusiasta mecenes, era donar-se un luxe que sols estava a la mà de pocs. Van animar als lectors a fer una subscripció, però com que la quota mensual d'aquests no passava d'una pesseta, i a penes arribava a quatre-cents el seu nombre, la Comissió Censora, creada i extreta dels elements més experts de la Protecció Literària i dotada de les més amples facultats d' obrar, tenia cura, com ja ho diu el seu nom, de protegir la publicació de totes les obres catalanes que estimés més dignes de veure la llum pública, per la qual cosa havia de ser rigorosa en les tries. Dita Comissió decidia si les obres presentades per autors joves eren dignes de ser adquirides, i si així ho decidia pactava amb cada autor el preu i, una vegada avinguts, li comprava el nombre d' exemplars necessaris per repartir entre tots els associats, garantint uns diners molt necessaris per iniciar-se en l'aventura literària.
Els subscriptors coneixien l'articulat de la Societat, i sabien que la Comissió Censora dedicava moltes estones per escollir llibres, i decidia després d'una acurada selecció, com va ser el cas de Narcís Oller, que va veure publicada la seva primera obra Croquis del Natural gràcies a aquesta iniciativa.
Malauradament, La protecció Literària, sobretot per motius econòmics, no va durar gaire, potser tres o quatre anys, doncs en algunes revistes mencionaven, fins al 1879, els llibres que repartien entre els associats.

## Referències

* ↑ Riera y Bertran, Josep «Duas associacions catalanistas». La Renaixensa, VII, vol. II, núm. 9, 30-X-1897, pàg. 160-166.
* ↑ Vélez, Pilar. El llibre com a obra d' art a la Catalunya vuitcentista (1850-1910). Biblioteca de Catalunya, 1989.
* ↑ Oller, Narcís «Història dels meus llibres i relacions literàries». La Revista. Quaderns de Mil Nou-cents Trenta-tres. Imp. Altés [Barcelona], Any XIX. Gener-Juny, 1933, p.65.
* ↑ Lo Gay Saber, núm. 1 de març de 1878 i núm. 15 d'agost de 1878.
* ↑ La Renaixensa, Any 9, tom 2, núm. 1, 15-07-1879.
# Phenacogaster beni

Phenacogaster beni és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Guaporé i Beni.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1907. Fowler's "Heterognathus Fishes" with a note on the Stethaprioninae. Am. Nat. v. 41 (núm. 492). 767-772.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1911. New characins in the collection of the Carnegie Museum. Annals of the Carnegie Museum v. 8 (núm. 1): 164-181, Pls. 4-9.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Socialisme Mediterrani

El Socialisme Mediterrani o Socialisme del sud d'Europa va ser el nom que es donà a una visió del socialisme apareguda després de Maig del 68 i adaptada al context de l'Europa Mediterrània. És un concepte anàleg al de Socialisme Nòrdic o Escandinau, si bé el Socialisme Mediterrani es diferencia de la resta de socialismes de l'Europa Occidental en que als països del sud la influència del comunisme era major, i per tant, els partits socialistes havien de col·laborar, o fins i tot en alguns casos, tenien menys suports que els partits eurocomunistes. Un dels primers actes definitoris dels socialistes mediterranis fou el Congrés d'Épinay del 1971, on el renovat PSF s'alinearia amb el PCF i els republicans amb un programa comú d'esquerra.
Els partits socialistes de Grècia, Portugal, Espanya, Itàlia i França tenien contextos ben diferents, per la qual cosa el Socialisme Mediterrani mai no tingué una política cohesionada, si bé es van voler ubicar en una postura intermèdia entre el socialisme europeu i el comunisme soviètic. En la proposta inicial, els socialistes estaven oberts a ajuntar-se amb els comunistes per a governar, i reivindicaven tradicions de l'esquerra com la llibertària.
Hi hagué un sector més esquerrà, proper al tercermundisme, que representats pel PSP i la FPS va formar part de la Conferència Socialista del Mediterrani, juntament amb el Socialisme Àrab. Amb la integració dels diferents partits al PSOE, Esquerra Socialista representaria esta tradició més esquerrana, si bé arran del referèndum de l'OTAN i la integració a la Unió Europea, el PSOE es desmarcaria de les postures dels no-alineats.
Durant la dècada dels 1980, diferents partits socialistes governarien a tots els països del sud d'Europa, amb programes moderats i allunyats de la socialdemocràcia, la qual cosa va ser considerada decebedora per a part de la seua base social, considerant-se que als anys 80 el socialisme mediterrani entra en una crisi d'identitat.

## Vegeu també

* Conferència Socialista del Mediterrani

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Mateos, Abdón.. Transición y democracia : los socialistas en España y Portugal, octubre de 2015, p. 172. ISBN 978-84-95886-70-5.
* 1 2 3 4 Sotelo, Ignacio «El fiasco del socialismo mediterráneo». El País [Madrid], 15-12-1984. ISSN: 1134-6582.
* ↑ López, Abdón Mateos; Costantini, Luca «El sueño de un socialismo "Mediterráneo": encuentros y desencuentros entre los socialistas de España e Italia». Patria, pan - amore e fantasia la España franquista y sus relaciones con Italia (1945-1975). Comares, 2017, pàg. 235–251.
* ↑ Mira, Joan F. «El 'Llibre Verd'». núm. 1394. El Temps, 01-03-2011. [Consulta: 22 febrer 2020].
# Khedebneithirbinet I

Khedebneithirbinet I ("Neith mata el mal d'ull") va ser una reina egípcia de la XXVI Dinastia. Probablement va ser l'esposa del faraó Necó II i la mare del seu successor, Psamètic II.

## Biografia

La identificació com a dona de Necó es basa únicament en el fet que el seu sarcòfag data de la dinastia XXVI, que els seus títols d'Esposa del Rei i de Mare del Rei encaixen i que no hi ha cap altra esposa certificada per al aquest rei.
Khedebneithirbinet en jeroglífic :
La tapa de pedra del seu sarcòfag (ÄS3), avui exposada al Museu d'Història de l'Art de Viena, va ser descoberta el 1807 i indica que probablement va ser enterrada a Sebenitos al Baix Egipte, si la procedència donada per a aquest objecte és correcta.
Un amulet en forma d'escarabat de la reina Khedebneithirbinet forma part de les col·leccions egípcies de l'Institut de França. Aquest amulet el va regalar la mecenes francesa Nélie Jacquemart. Aquest escarabat, fet de serpentina o jaspi, mesura 0,031 m d'alçada, 0,055 m de llargada i 0,042 m d'amplada. Es va comprar al Caire l'any 1901 i actualment es troba al Museu Jacquemart-André de París (núm. 626). Aquest amulet presenta a la placa una versió del capítol 30B del Llibre dels Morts.

## Títols

Khedebneithirbinet tenia els següents títols:
* Esposa del Rei (ḥmt-nỉswt)
* Gran Esposa Reial (ḥmt-nỉswt wr.t)
* Mestressa del ceptre (wr.t-ḥts)
* Princesa heredera (ỉrỉỉ.t-pˁt)
* Gran Honorada (wr.t-ḥzwt)
* Mare del Rei (mwt-nỉswt)

## Referències

* ↑ Ranke, 1935, p. 278.
* ↑ Grajetski, 2005.
* 1 2 Dodson i Hilton, 2004, p. 246.
* ↑ Tyldesley.
* ↑ Dewachter, 1987, p. 16.
* ↑ Bertaux, 1929, p. 88.
* ↑ Grajetski, 2005, p. 94.

## Bibliografia

* Bertaux, Émile. Catalogue-itinéraire musée Jacquemart-André (en francès). núm. 626. París: Bulloz, 1929.
* Dewachter, Michel. Collections égyptiennes de l'Institut de France (en francès). Vieux-Condé: Éditions SAND et CONTI, 1987.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grajetski, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: a hieroglyphic dictionary (en anglès). Londres: Golden House Publications, 2005. ISBN 0954721896.
* Ranke, Hermann. Die ägyptische Persönennamen (en alemany). Glückstadt: Verlag von J. J. Augustin, 1935.
* Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 0-500-05145-3.
# Hypostomus alatus

Hypostomus alatus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 27 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Lacepède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Castelnau, F. L. 1855. Poissons. A: Animaux nouveaux or rares recueillis pendant l'expédition dans les parties centrales de l'Amérique du Sud, de Rio de Janeiro a Lima, et de Lima au Para; exécutée par ordre du gouvernement Français pendant les années 1843 a 1847... Part 7, Zoology. Exped. Amer. Sud. v. 2: i-xii + 1-112, Pls. 1-50.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rabassa morta

El contracte de rabassa morta era un contracte molt estès a Catalunya pel qual s'establia un conreu en règim emfitèutic semblant a un arrendament d'un tros de terra per a conrear-hi vinya, amb la condició de restar dissolt en haver mort dos terços dels primers ceps plantats, anomenat també “establiment a primers ceps”.
Al segle xviii es va produir un augment del valor de les terres i, alhora, una inflació creixent. Els propietaris es consideraven perjudicats per la millora dels mètodes agrícoles que perllongaven la vida dels ceps, mentre l'arrendament perdia valor si s'estenia per diverses generacions. El conflicte fou resolt a favor dels propietaris per l'Audiència de Barcelona, que fallà el 1756 que el contracte es dissolia per la mort dels ceps o als cinquanta anys. Aquest sistema fou origen de moltes disputes amb l'arribada de la fil·loxera, originària d'Amèrica del Nord a finals del segle xix i principi del xx, que va matar un gran nombre de ceps. També sortiren disputes perquè els rabassaires sostenien que el cep que resulta del capficat era el mateix cep antic, en contra de l'opinió dels propietaris.
L'article 1.656 del codi civil espanyol de 1889, malgrat que admetia les operacions de colgat i capficat, consagrava la durada de cinquanta anys pel contracte. El pagesos s'uniren en la Unió de Rabassaires.
El Parlament de Catalunya, amb la Llei de Contractes de Conreu, el 1934, havia de permetre als rabassaires, mitjançant prèvia indemnització als terratinents, de fer-se els amos de la terra, però aquesta llei fou abolida per la pressió dels grans propietaris catalans (Institut Agrícola Català de Sant Isidre) i anul·lada pel Tribunal de Garanties Constitucionals amb el suport, sobretot, per la Lliga Regionalista, i afavorits per l'arribada al poder de la CEDA i després per la Guerra Civil.

## Referències

* ↑ «Rabassa morta». Diccionari jurídic [Història del dret]. CiT - Terminologia de ciències i tecnologia - Institut d’Estudis Catalans. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Rabassa morta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «rabassa morta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ Ministerio de Gracia y Justicia «Real Decreto de 24 de julio de 1889 por el que se publica el Código Civil» (en castellà). Gaceta de Madrid, núm. 206, 25-07-1889 [Consulta: 30 desembre 2018].

## Bibliografia

* Societat Catalana d'Estudis Jurídics (IEC). «rabassa morta». A: Diccionari jurídic, desembre 2010. DOI 10.2436/10.2000.30.1 [Consulta: 16 gener 2018].

## Enllaços externs

* En guàrdia! 46 - El conflicte rabassaire (català)
# Niwaella multifasciata

Niwaella multifasciata és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Corea del Sud.

## Referències

* ↑ Nalbant T. T. 1963. A study of the genera of Botiinae and Cobitinae (Pisces, Ostariophysi, Cobitidae). Trav. Mus. Hist. Nat. `Grigore Antipa' v. 4 (art. 11). 343-379.
* ↑ Wakiya, Y. & Mori, T. 1929. On two new loaches of the genus Cobitis from Corea. Journal of the Chosen Natural History Society Núm. 9: 31-33, Pl. 2.
* ↑ «Niwaella multifasciata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Chyung, M.-K. 1977. The fishes of Korea. Il Ji Sa Publishing Co. Seül, Corea del Sud. 727 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül. 615p.
* ↑ Kim, I.-S. 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.:1-629.

## Bibliografia

* Chen, Y.-F. & Y.-X. Chen. 2005. Revision of the genus Niwaella in China (Pisces, Cobitidae), with description of two new species. J. Nat. Hist. v. 39 (núm. 19): 1641-1651.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Kim, I.-S. i W.-O. Lee 1995. Niwaella brevifasciata, a new cobitid fish (Cypriniformes: Cobitidae) with a revised key to the species of Niwaella. Jap. J. Ichthyol. 42(3/4):285-290.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000. ISBN 0130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hypostomus aspilogaster

Hypostomus aspilogaster és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 26,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Uruguai.

## Referències

* ↑ Lacepède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Cope, E. D. 1894. On the fishes obtained by the Naturalist Expedition in Rio Grande do Sul. Proc. Am. Philos. Soc. v. 33: 84-108, Pls. 4-9.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rachoviscus graciliceps

Rachoviscus graciliceps és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 22 °C - 25 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques fluvials costaneres del sud de Bahia (Brasil).

## Referències

* ↑ Myers, G. S. 1926. Eine neue Characinidengattung der Unterfamilie Cheirodontinae aus Rio de Janeiro, Brasilien. Blätt. Aquar. Terrarienkunde v. 37 (núm. 24): 1-2.
* ↑ Weitzman, S. H. & C. A. G. da Cruz. 1981. The South American fish genus Rachoviscus, with a description of a new species (Teleostei: Characidae). Proc. Biol. Soc. Wash. v. 93 (núm. 4): 997-1015.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1997. Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.