OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gymnapogon

Gymnapogon és un gènere de peixos pertanyent a la família dels apogònids.

## Taxonomia

* Gymnapogon africanus (Smith, 1954)
* Gymnapogon annona (Whitley, 1936)
* Gymnapogon foraminosus (Tanaka, 1915)
* Gymnapogon japonicus (Regan, 1905)
* Gymnapogon melanogaster (Gon & Golani, 2002)
* Gymnapogon philippinus (Herre, 1939)
* Gymnapogon urospilotus (Lachner, 1953)
* Gymnapogon vanderbilti (Fowler, 1938)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Smith, J. L. B., 1954. Apogonid fishes of the subfamily Pseudamiinae from south-east Africa. Annals and Magazine of Natural History (Series 12) v. 7 (núm. 82): 775-795, Pl. 23.
* ↑ Whitley, G. P., 1936. More ichthyological miscellanea. Memoirs of the Queensland Museum v. 11 (pt 1): 23-51, Pl. 4.
* ↑ Tanaka, S., 1915. Ten new species of Japanese fishes. Dobutsugaku Zasshi = Zoological Magazine Tokyo v. 27 (núm. 325): 565-568.
* ↑ Regan, C. T., 1905. On a collection of fishes from the inland sea of Japan made by Mr. R. Gordon Smith. Annals and Magazine of Natural History (Series 7) v. 15 (núm. 85): 17-26, Pls. 2-3.
* ↑ Gon, O. & D. Golani, 2002. A new species of the cardinalfish genus Gymnapogon (Perciformes, Apogonidae) from the Red Sea. Ichth. Research v. 49 (núm. 4): 346-349.
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1939. A new Henicichthys from the Philippines. Copeia 1939 (núm. 4): 199-200.
* ↑ Lachner, E. A., 1953. Family Apogonidae: cardinal fishes. A: Schultz et al., Fishes of the Marshall and Marianas Islands. Bulletin of the United States National Museum Núm. 202 (v. 1): 412-498.
* ↑ Fowler, H. W., 1938. The fishes of the George Vanderbilt South Pacific Expedition, 1937. Monographs of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia Núm. 2: 1-349, Pls. 1-12.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Baldwin, C.C. i G.D. Johnson, 1999. Paxton concilians: a new genus and species of pseudamine apogonid (Teleostei: Percoidei) from northwestern Australia: the sister group of the enigmatic Gymnapogon. Copeia (4):1050-1071.

## Enllaços externs

* CalPhotos (anglès)
# Gymnapogon melanogaster

Gymnapogon melanogaster és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 2,3 cm de llargària màxima.
* Cos nu amb l'estómac negre i l'intestí pàl·lid.
* Aletes pèlviques de color negre.
* 7 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 8 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima subtropical que viu entre 0-2 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar Roig.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Regan C. T., 1905. On a collection of fishes from the inland sea of Japan made by Mr. R. Gordon Smith. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 15 (núm. 85). 17-26.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gon, O. & D. Golani, 2002. A new species of the cardinalfish genus Gymnapogon (Perciformes, Apogonidae) from the Red Sea. Ichth. Research v. 49 (núm. 4): 346-349.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Gymnapogon melanogaster» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* 1 2 Gon, O. & D. Golani, 2002.

## Bibliografia

* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Gymnelus esipovi

Gymnelus esipovi és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Nombre de vèrtebres: 96-101.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima polar i demersal que viu fins als 40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Àrtic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1834. (Om Gymnelus). P. 4. A: H. C. Örsted. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1831-1832. 1-40.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1982: Revision of the fish genera Gymnelus Reinhardt and Gymnelopsis Soldatov (Zoarcidae), with two new species and comparative osteology of Gymnelus viridis. National Museum of Canada Publications in Zoology Núm. 17: i-iv + 1-76.
* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Chernova, N. V., 1999: Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Arctic. Voprosy Ikhtiologii v. 39 (núm. 3): 306-315. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 5):343-352).
* Chernova, N. V., 2000: Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiologii v. 40 (núm. 1): 5-16. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 1):1-12).
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gymnocanthus

Gymnocanthus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Cos nu (llevat d'algunes plaques òssies a la part inferior de l'aleta pectoral).
* Cap ample (o lleugerament comprimit) i, en general, cobert de plaques òssies.
* Línia lateral sense plaques òssies.
* Nombre de vèrtebres: 36-43.

## Reproducció

La posta és d'uns pocs centenars d'ous, els quals són demersals i grossos.

## Alimentació

Mengen peixos i petits invertebrats bentònics.

## Hàbitat

Són peixos marins i costaners.

## Taxonomia

* Gymnocanthus detrisus (Gilbert & Burke, 1912)
* Gymnocanthus galeatus (Bean, 1881)
* Gymnocanthus herzensteini (Jordan & Starks, 1904)
* Gymnocanthus intermedius (Temminck & Schlegel, 1843)
* Gymnocanthus pistilliger (Pallas, 1814)
* Gymnocanthus tricuspis (Reinhardt, 1830)
* Gymnocanthus vandesandei (Poll, 1949)

## Interès comercial

No en tenen cap.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 Marine Species Identification Portal Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H. & Burke, C. V., 1912. Fishes from Bering Sea and Kamchatka. Bulletin of the Bureau of Fisheries v. 30 (for 1910): 31-96.
* ↑ Bean, T. H., 1881. Descriptions of new fishes from Alaska and Siberia. Proceedings of the United States National Museum v. 4 (núm. 210): 144-159.
* ↑ Jordan, D. S. & Starks, E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358): 231-335.
* ↑ Temminck, C. J. & Schlegel, H., 1843. Fauna Japonica, sive descriptio animalium quae in itinere per Japoniam ... Parts 2-4: 21-72.
* ↑ Pallas, P. S., 1814. Zoographia Rosso-Asiatica, sistens omnium animalium in extenso Imperio Rossico et adjacentibus maribus observatorum recensionem, domicilia, mores et descriptiones anatomen atque icones plurimorum. 3 vols. [1811-1814]. Petropoli. Zoographia Rosso-Asiatica, sistens omnium animalium ... v. 3: i-vii + 1-428 + index (I-CXXV), Pls. 1, 13, 14, 15, 20 and 21.
* ↑ Reinhardt, J. C. H., 1830. Om Grönlands Fiske. A: H. C. Örsted. Oversigt over det Kongelige Danske Videnskabernes Selskabs Forhandlinger og dets Medlemmers Arbeider (Kjøbenhavn) 1829-30: 15-20.
* ↑ Poll, M., 1949. Résultats scientifiques des croisières du Navire-Ecole Belge "Mercator" IV. Poissons. Mémoires, Institut Royal des Sciences Naturelles de Belgique Núm. 33: 173-269.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Gymnogobius nigrimembranis

Gymnogobius nigrimembranis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1863. On the gobioids of the eastern coast of the United States. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 267-271.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Wu, H.-W. & Wang, K.-F., 1931. Four new fishes from Chefoo. Contributions from the Biological Laboratory of the Science Society of China. (Zoological Series) v. 8 (núm. 1): 1-7.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Stevenson, D.E., 2002. Systematics and distribution of fishes of the Asian goby genera Chaenogobius and Gymnogobius (Osteichthyes: Perciformes: Gobiidae), with the description of a new species. Species Diversity 7(3):251-312.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnotus curupira

Gymnotus curupira és una espècie de peix pertanyent a la família dels gimnòtids.

## Descripció

* Fa 23,5 cm de llargària màxima.

## Alimentació

Menja sobretot larves de quironòmids, crisàlides d'insectes i invertebrats que cauen de les capçades dels arbres.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Brasil i el Perú.

## Observacions

És inofensiu per als humans i capaç de sobreviure fora de l'aigua durant moltes hores en un substrat humit.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Crampton, W. G. R., D. H. Thorsen i J. S. Albert, 2005. Three new species from a diverse, sympatric assemblage of the electric fish Gymnotus (Gymnotiformes: Gymnotidae) in the lowland Amazon Basin, with notes on ecology. Copeia 2005 (núm. 1): 82-99.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 Crampton, W. G. R., D. H. Thorsen i J. S. Albert, 2005.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnotus sylvius

Gymnotus sylvius és una espècie de peix pertanyent a la família dels gimnòtids.

## Descripció

* Fa 8,4 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Ribeira de Iguape, Paraíba do Sul i Pardo al Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Albert, J. S., M. de C. Fernandes-Matioli & Almeida-Toledo, L. F. de, 1999. New species of Gymnotus (Gymnotiformes, Teleostei) from southeastern Brazil: toward the deconstruction of Gymnotus carapo. Copeia 1999 (núm. 2): 410-421.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Campos-da-Paz, R., 2003. Gymnotidae (Naked-back knifefishes). P. 483-486. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre EDIPUCRS, el Brasil.

## Bibliografia

* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gyula Káldy

Gyula Káldy (Budapest, 1838 - 1901) fou un compositor hongarès del Romanticisme.
Va fer els estudis professionals en els Conservatoris de Budapest i Viena. S'assenyalà com a director d'orquestra i masses corals.
També fou un distingit compositor, produint diverses òperes, entre elles Zuaven zu Hause (1869), cors, lieder, etc.
Profund coneixedor de la músic antiga hongaresa, col·leccionà nombroses cançons populars, que publicà en text i acompanyament de piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28, segona part, pàg. 3294 (ISBN 84-239-4582-0)
# John Fawcett

John Fawcett (Wennington, 8 de desembre de 1789 – Lancashire, 26 d'octubre de 1867), fou un compositor anglès.
En la seva joventut fou sabater, però després es dedicà a la música i assolí gran renom com a compositor d'obres religioses.
Les principals de les seves col·leccions d'himnes i de salms són les titulades The Voice of harmony; The harp of Zion, i Miriam's timbrel, devent-se'l i, a més, l'oratori The paradise.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 421. (ISBN 84-239-4523-5)
# Escut de Sant Agustí de Lluçanès

L'escut oficial de Sant Agustí de Lluçanès té el següent blasonament:
    Escut caironat partit: 1r d'or; 2n de gules; ressaltant sobre el tot 2 plomes d'au passades en sautor de l'una en l'altra. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 24 de juliol del 2000 i publicat al DOGC el 9 d'agost del mateix any amb el número 3201.
Les dues plomes són l'atribut de sant Agustí, patró de la localitat, el qual era un famós escriptor de sermons, comentaris sobre les Escriptures, és a dir, un mestre de retòrica. Els esmalts de l'escut, or i gules, són agafats de les armes dels barons de Lluçà, senyors del poble.

## Vegeu també

* Bandera de Sant Agustí de Lluçanès
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 24 de juliol de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Agustí de Lluçanès.» (pdf). DOGC núm. 3201. Generalitat de Catalunya, 09-08-2000. [Consulta: 23 juny 2010].
# Antonio Lizárraga i Esquiroz

Antonio Lizárraga i Esquiroz (Pamplona, Navarra, 22 de gener de 1817 - Roma, Itàlia, 7 de desembre de 1877) fou un general carlista.
Als disset anys ingressà com a voluntari en l'exèrcit carlista, servint primer en el batalló de guies de Zumalacárregui. El 1833 ascendí a oficial, assistí a les batalles de Barbastre i Osca i fou ferit a l'acció d'Oristà. Prengué part en successives accions fins a acabar la guerra, després del conveni de Vergara entrà en l'exèrcit nacional amb el grau de tinent que ja tenia en el carlista i sempre observà una conducta exemplar, distingint-se pel seu valor i disciplina i guanyant-se l'estima i confiança dels seus caps.
En esclatar la tercera guerra carlina, i ja sent tinent coronel, tornà a les files dels carlistes, sent anomenat comandant general de Guipúscoa, després de l'Exèrcit carlí del Centre, del que fou substituït per Antonio Dorregaray y Dominguera, i, ja per acabar, de Catalunya. Defensà la plaça de la Seu d'Urgell contra l'exèrcit assetjador del general Martínez-Campos, i només es rendí després d'una aferrisada defensa sent fet presoner i portat a Madrid (1875).
Fou un home actiu i emprenedor i prengué part en totes les operacions de la guerra, el mateix en les estratègiques que en les administratives i tècniques.

## Referències

* ↑ Fernández de Penedo Miraflores, Manuel Pando. Candidatura del Duque de Aosta para Rey de España, p. 314.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 1210 (ISBN 84-239-4530-8)
# Helcogramma solorensis

Helcogramma solorensis és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu fins als 3 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Hansen, P. E. Hadley, 1986: Revision of the tripterygiid fish genus Helcogramma, including descriptions of four new species. Bulletin of Marine Science v. 38 (núm. 2): 313-354.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Holleman, W., 2007: Fishes of the genus Helcogramma (Blennioidei: Tripterygiidae) in the western Indian Ocean, including Sri Lanka, with descriptions of four new species. Smithiana, Publications in Aquatic Biodiversity, Bulletin Bull. 7: 51-81.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Williams, J. T. i J. C. Howe, 2003: Seven new species of the triplefin fish genus Helcogramma (Tripterygiidae) from the Indo-Pacific. Aqua, Journal of Ichthyology and Aquatic Biology v. 7 (núm. 4): 151-176.
# Bryconamericus macrophthalmus

Bryconamericus macrophthalmus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Román-Valencia, C. 2003. Descripción de tres nuevas especies de Bryconamericus (Pisces: Ostariophysi: Characidae) de Colombia. Memoria, Fund. La Salle Cien. Nat. Núm. 155 (for 2001): 31-49.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carl Ferdinand Becker

Carl Ferdinand Becker (Leipzig, 17 de juliol, 1804 - 26 de setembre de 1877) fou un compositor i organista alemany.
Educat en la seva ciutat natal, fou organista de l'església de Sant Pere (1825) i després de la de Sant Nicolau (1837) i professor d'orgue en el conservatori fundat en la mateixa població (1843) i on tingué entre altres alumnes el seu compatriota Robert Schaab i el noruec Udbye. Becker fou un col·leccionador infatigable d'obres musicals de tot gènere, de les que arribà a reunir una important col·lecció, que regalà el 1856 a la Biblioteca Municipal de Leipzig. A partir d'aquesta data va viure retirat per complet fins a la seva mort.
Fruit dels seus profunds estudis i de la seva gran erudició són els següents escrits bibliogràfics què, malgrat trobar-s'hi certes llacunes, no per això deixen de representar un treball considerable i mèrit positiu: La música en el segle xix, Exposició sistemàtica i cronològica de la literatura musical (Leipzig, 1836), La música de saló en Alemanya duran els segles XVI, XVII (Leipzig, 1847), Les obres musicals dels segles xvi i xvii (Leipzig, 1847).
També va escriure nombrosos articles vers la matèria musical en l'Allgemeine musikalische Zeitung (1841-1843) i en el Neue Zeitschrift für Musik, publicant a més diverses col·leccions d'antics poemes corals (Col·lecció de corals dels segles xvi i xvii, Leipzig 1831; Seixanta-sis melodies corals a quatre veus per a saltiri i arpa, Leipzig, 1841, etc.). Com a compositor deixà algunes obres per a piano i per a orgue.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 1410-11 (ISBN 84-239-4507-3)
* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 54, pàg. 904. (ISBN-84-239-4554-5)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 65, pàg. 214-15 (ISBN 84-239-4565-0)
# Antonio Mazzolani

Antonio Mazzolani (Ruina, Ferrara, 1819 - 1900) fou un compositor italià de finals del Barroc.
Estudià piano amb el seu pare, i després completà els seus coneixements musicals a Ferrara i Lucca. Més tard es dedicà a l'ensenyança, i ensems va compondre les òperes:
* Il tradimento,
* Gismonda,
* Enrico di Charlis, ovvero il Ritorno della Russia,

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàg. 1401 (ISBN 84-239-4533-2)
# Antonio Palomino (músic)

Antonio Palomino fou un músic de finals del segle xviii que florí a Madrid.
En la Biblioteca Municipal de la capital d'Espanya s'hi conserva la música de Cada cual à su negocio y à quien més ien se la pega, i La mesonerita, sarsueles. Saldoni (Diccionario de Efemèrides) assenyala un Francisco Palomino, director de música en el teatre de la Real Isla de León el 1790; la coincidència de dades i la comunitat de gèneres cultivats fa sospitar que es tracti d'una mateixa persona, salvat la diferència de nom.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 41, pàg. 499 (ISBN 84-239-4541-3)
# Antonio Peregrino Benelli

Antonio Peregrino Benelli (Forli, 1771 - Boernichen, 1830) fou un tenor i compositor italià.
La seva primera professió fou la de cantant i treballà com a tenor en diversos teatres d'Itàlia i Alemanya fins que, el 1882 la protecció de Spontini el va fer entrar de professor de cant en l'Òpera de Berlín, favor que ell pagà al cèlebre compositor atacant-lo rudement alguns anys més tard amb motiu de l'estrena de l'òpera Olimpia. Deixà un mètode de cant, algunes composicions per a piano, un Stabat mater a quatre veus, una altra a cinc i alguns fragments vocals.

## Referències

* ↑ Tom núm. 8 de l'Enciclopèdia Espasa.