OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mugilogobius fusculus

Mugilogobius fusculus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua New Guinea.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marie Sanlaville

Marie Sanlaville (París, 1847 - 1930) fou una ballarina francesa.
Deixebla de Louis Mérante i madame Dominique, professora de dansa de l'Òpera de París, la Sanlaville debutà en el cos de ball d'aquest coliseu, com a modesta ballarina, fins que les seves aptituds artístiques l'elevaren a un dels primers llocs.
Per la seva gràcia i vivacitat fou una verdadera encarnació de la dansa francesa, i durant els vint anys de la seva vida artística recollí nombrosos aplaudiments. Es retirà de l'escena el 1889. Destacà a Sylvia, La Farandola, Les jumeaux de Bergames, Les deux pigeons, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 53, pàg. 1410 (ISBN 84-239-4553-7)
# Fernand Herrmann

Fernand Herrmann (17è districte de París, 21 de febrer de 1886 - 4 de juny de 1944) és un actor francès del cinema mut.

## Biografia

Fernand Herrmann era fill de Léon Herrmann i Mathilde Schmoll, vidu d'Angèle Grill (soprano) i divorciat d'Hélène Barretta (comediant).
Fernand Herrmann va actuar en diverses pel·lícules des de 1914 fins a 1925. Va actuar en particular en 2 pel·lícules d’episodis de Louis Feuillade: Les Vampires, emesa des de 1915 fins a 1916, i Barrabas, una pel·lícula de 1919.

## Filmografia

* 1914 : L'Expiation de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1914 : Severo Torelli de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1914 : Les Fiancés de Séville de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1914 : Les Fiancées de 1914 de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1914 : Le Coffret de Tolède de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1914 : Le Calvaire de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1914 : La Gitanella de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1915 : La Petite Andalouse de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1915 : La Neuvaine de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1915 : Les Vampires de Louis Feuillade - fpel·lícula en episodis
* 1916 : Un conseil d'ami de Jacques Feyder - curtmetratge
* 1919 : L'Engrenage de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1919 : L'Énigme de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1919 : Le Nocturne de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1919 : L'Homme sans visage de Louis Feuillade - curtmetratge
* 1919 : Barrabas de Louis Feuillade - pel·lícula en episodis
* 1920 : Les Deux Gamines de Louis Feuillade - fpel·lícula en episodis : Pierre Manin
* 1921 : Parisette de Louis Feuillade
* 1921 : L'Orpheline de Louis Feuillade
* 1922 : Le Fils du Flibustier de Louis Feuillade
* 1923 : La Belle Henriette d'Aimé Simon-Girard
* 1923 : L'Insigne mystérieux d'Henri Desfontaines
* 1923 : Vindicta de Louis Feuillade
* 1924 : Altemer le cynique de Georges Monca et Maurice Kéroul
* 1924 : La Double existence de Lord Samsey de Georges Monca et Maurice Kéroul
* 1924 : L'Ironie du sort de Georges Monca i Maurice Kéroul
* 1924 : L'Orphelin de Paris de Louis Feuillade
* 1925 : Autour du berceau de Georges Monca i Maurice Kéroul : René Fréville
* 1925 : L'Espionne aux yeux noirs d'Henri Desfontaines

## Notes i referències

* ↑ Archives de Paris 17e, acte de naissance numéro 628, année 1886 (page 17/31)
* ↑ Archives de Paris 17e, acte de décès numéro 892, année 1944 (vue 16/31)
* ↑ Acte de décès sur Cineartistes.com

## Fonts

* certificat de naixement núm. 17/628/1886
* certificat de matrimoni núm. 01/124/1908
* certificat de matrimoni núm. 17/0626/1920
* certificat de defunció núm. 17/628/1944

## Enllaços externs

* Fernand Herrmann sur CinéArtistes
* Fernand Hermann sur DVD Toile
# Edward Benjamin Scheve

Edward Benjamin Scheve (Herford, Saxònia, Alemanya, 13 de febrer de 1865 - 1924) fou un compositor alemany nacionalitzat estatunidenc. Estudià al Conservatori Kallak, de Berlín, del que més tard en fou professor auxiliar; traslladant-se després als Estats Units i fou professor i organista a Rochester; de 1892 a 1906 dirigí un conservatori particular a Chicago, i des de 1906 fou professor de teoria i d'Harmonia del Grinnell College d'Iowa.
Les seves composicions més destacades són:
* Death and Resurrection of Christ, oratori (1906)
* Rèquiem (1909)
* Festival March, per a orquestra, orgues i cor (1909)
* Concert, per a violí i piano (1913)
* Sonata, per a violí i piano (1913)
* In Trying Times, suite, per a orquestra (1914)
* Suite religiosa, per a orgue i piano (1915)
* Sonata, per a orgue
* Symphony in D-minor (1917)
* Meditations on Quotations from the Psalms, per a piano i violí (1917)
* A Day in Elkanah Valley, poema simfònic (1920)
* Song of triumph, intermetzzo per a orquestra (1921)
I d'altres moltes obres per a orgue, piano i melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 981 (ISBN 84-239-4554-5)
# Mugilogobius inhacae

Mugilogobius inhacae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de Moçambic fins a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica).

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marie Touchet

Marie Touchet (Orleans, 1549 - París, 28 de març de 1638) fou una cortesana francesa, amant de Carles IX de França.
Era filla de Jean Touchet, senyor de Beauvais i de Quillard, i quasi tots els biògrafs estan d'acord en concedir-li més encant pel seu caràcter que per la seva bellesa, malgrat no mancar-li aquesta, a jutjar pels retrats de l'època. Carles IX la conegué al seu pas per Orleans el 1566, i a partir de llavors exercí gran influència en aquest rei, fins al punt que es conta que quan veié el retrat de la promesa del rei, Elisabet d'Àustria, digué:
| « | No hem fa gens de por l'alemanya. | » |
Malgrat tot no s'aprofità d'aquest ascendent per enriquir-se ni per a influir en política.
De Carles IX tingué dos fills, un que morí en la infància i un altre Carles de Valois que fou el comte de l'Alvèrnia, duc d'Angulema. El 1578 casà amb François de Balzac d'Entrages, al que li'n donà dues filles, que procurà educar austerament, però en va, doncs una Caterina de Balzac d'Entrages, fou l'amant d'Enric IV, malgrat l'oposició de la seva mare, i l'altra fou Marie de Bassompierre.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 62, pàg. 1612 (ISBN 84-239-4562-6)
# Fernanda Barriga

Fernanda Barriga (Quito, ca. 1807-?) va ser una cuinera equatoriana, coneguda per haver estat la cuinera personal del general i líder revolucionari Simón Bolívar, raó per la qual és coneguda com «la cuinera del llibertador».
Va néixer a Quito, probablement el 1807, a la vall de Chota, de descendència africana, per això se la va conèixer també com la «Negra Fernanda». Va ser cuinera de Simón Bolívar des de 1827, amb el qual es va traslladar a Bogotà. Barriga va ser dona de confiança de Manuela Sáenz i es va fer part indispensable de la vida de Bolívar, al qual acompanyaria durant tota la vida fins a la seva mort, sent destacat el fet de ser l'única dona que va poder fer-ho.
Se li atribueix la creació d'un plat anomenat «migas bolivarianas», on s'ajuntaven les sobres de la setmana de cara al cap de setmana. També era coneixedora d'altres plats com el funche, una massa de farina de blat de moro amb aigua, que després es barrejava amb un guisat per quedar com una mena de pastís, el chupe de gallina, l'arepa, la boronía, entre d'altres. Els darrers anys de la vida del líder revolucionari, va rebre l'ordre de servir-li cada dues hores una tassa de sagú en forma de mazamorra. Hom relata que Bolívar, cansat de prendre'n la va refusar dient: «Si vuelves con tu mazamorra, te llamaré Fernanda Séptima» (en català «Si tornes amb la teva mazamorra [fent joc de paraules amb masmorra], et diré Ferranda Setena [en referència al rei Ferran VII d'Espanya]».
A finals de segle xix encara vivia i passava dels 90 anys.
Val a dir que ha estat una de les dones més oblidades de la història al voltant de Bolívar, atès tant el seu origen com el seu ofici.

## Referències

* 1 2 3 Zibechi, Raúl «Descolonizar rima con don Cristóbal». Brecha, 06-08-2015.
* 1 2 Ramón Castellanos, Rafael «Sesquicentenario del testamento de Bolívar, hoy 10 de diciembre». Boletín cultural y bibliográfico, vol. 17, 1980, pàg. 45.
* 1 2 3 André, Nelly «"Las mujeres, esas libertadoras olvidades... o la participación de las mujeres en las luchas por la independencia de América Latina..."». Revista Historia de las Mujeres, 2020.
* ↑ Ayala Mora, Enrique «Manuela Cañizares y el machismo institucional». El Comercio, 13-03-2021.
* ↑ Redacció «El paladar de Bolivar». El Tiempo, 20-07-2010.
* ↑ Nadal, Paco «De tapas por Cartagena de Indias con García Márquez». El País, 02-02-2015.
* ↑ «Algunos detalles de la vida del libertador». Sociedad Bolivariana de Antioquía, núm. 5, gener-juliol 1987, pàg. 51.
* ↑ Bronx, Humberto. Bolívar, católico y defensor de la Iglesia (en castellà). Medellín: Editorial Copiyepes, 1979, p. 144.
# Edward Mayer

Edward Mayer fou un compositor i director d'orquestra alemany del segle xix.
Fou director d'orquestra a Neustrelitz, i publicà cinc cants per a quatre veus d'home, i tres lieder per a soprano o tenor, amb acompanyament de piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 54, pàg. 1304 (ISBN 84-239-4554-5)
# Fernando Vázquez Orcall

Fernando Vázquez Orcall (Manresa, Bages, 22 de setembre de 1814 - Porto, Portugal, 30 de gener de 1875) fou un militar català del bàndol carlí.
Fill d'un tinent coronel de l'Exèrcit espanyol, als sis anys fou nomenat cadet i als catorze assentà plaça, assolint el grau de sergent primer en el batalló provincial de Ciudad Real, en el que serví fins que en morir Ferran VII ingressà en l'exèrcit carlista, distingint-se en diverses accions de guerra. A les ordres del general Cabrera, guanyà el grau de comandant i la Creu de Sant Ferran. En l'expedició i marxa sobre Madrid del general García Margallo, Vázquez Orcall sol·licità formar part d'aquesta conferint-se-li el comandament del batalló 7.e de Castella, sent fet presoner en la sorpresa de Béjar i tancat en el castell de Santa Catalina de Cadis fins després del Conveni de Vergara, havent renunciat a afalagadores ofertes que se li feren per ingressar en l'exèrcit isabelí.
Després de la pau, s'establí a Ciudad Real, i el 1848 tornà a prendre les armes per a Carles, sent intendent militar de la regió de la Manxa. Fet presoner de bell nou, després es retirà a la vida privada, acceptant únicament els càrrecs de regidor de l'ajuntament de Ciudad Real i diputat provincial per Almadén, per servir els interessos morals i materials del seu país.
En ser destronada Isabel II, Vázquez Orcall anà a oferir de nou els seus serveis a Carles i el 5 de maig de 1872 sortí de nou en campanya al capdavant d'una brigada carlina, que tingué en escac a diverses columnes liberals, durant alguns mesos, als voltants de Ciudad Real, fins que va contraure una malaltia que l'obligà a refugiar-se a Portugal, on morí.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 67, pàg. 384-85 (ISBN 84-239-4567-7)
# Fundació Privada Museu de la Moto Mario Soler

La Fundació Privada Museu de la Moto Mario Soler és una fundació sense afany de lucre (núm. de registre 2621) dedicada a la conservació i la difusió de la història i la cultura de la motocicleta, amb seu a Bassella (Alt Urgell). L'entitat gestiona dos centres museístics: el Museu de la Moto de Bassella, obert al públic l'any 2002, i el Museu de la Moto de Barcelona, inaugurat l'any 2011.
La fundació pren el seu nom de Mario Soler (1907 – 1991), col·leccionista i restaurador que va anar recuperant durant anys, al seu taller de Bassella, una gran quantitat de motocicletes històriques. El seu fill, Estanis Soler, presideix l'entitat.

## Activitat

La línia de treball de la Fundació se centra en el món de la motocicleta i es materialitza en les següents activitats:
* Recerca de documentació gràfica i audiovisual
* Muntatge d'exposicions, organització de conferències, col·loquis i tota mena d'esdeveniments
* Col·laboració en la catalogació de vehicles històrics i assessorament en temes de restauració i reconstrucció
* Publicació d'obres monogràfiques i elaboració de material didàctic sobre el passat industrial i la història de la moto
* Suport a nous projectes i iniciatives tecnològiques (disseny industrial, mecànica, etc.)

## Referències

* ↑ «Fundació Privada Museu de la Moto Mario Soler». ccfundacions.cat. Coordinadora Catalana de Fundacions, 26-10-2010. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2015. [Consulta: 5 maig 2011].
* ↑ «Fundació Privada Museu de la Moto ‘Mario Soler'». enciclopedia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana, 03-07-2012. [Consulta: 5 maig 2011].
* ↑ «La Fundació: Història». museumoto.com. Fundació Privada Museu de la Moto Mario Soler, 2011. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2015. [Consulta: 14 juliol 2015].
* ↑ «El Museu de la Moto de Bassella vol seguir creixent». lleidaalminut.com, 28-05-2013. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2015. [Consulta: 14 juliol 2015].
* ↑ «La Fundació: Objectius». museumoto.com. Fundació Privada Museu de la Moto Mario Soler, 2011. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2015. [Consulta: 14 juliol 2015].
* ↑ «Fundación Privada Museo Moto "Mario Soler"» (en castellà). investigacionenconservacion.es. Arxivat de l'original el 17 de juliol 2015. [Consulta: 14 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial Arxivat 2015-07-15 a Wayback Machine.
* Vídeo-reportatge de la Fundació amb una antiga entrevista a Mario Soler
# Musaranya de Millet

La musaranya de Millet (Sorex coronatus) o musaranya tricolor és un petit mamífer insectívor(micromamífer) de la família dels sorícids que viu a la península Ibèrica, Àustria, Bèlgica, França, Alemanya, Liechtenstein, Països Baixos, Suïssa i el Regne Unit.
És una espècie de distribució atlàntica que viu al nord de la península Ibèrica, des de Galícia i la serralada Cantàbrica als Pirineus Centrals i al nord del sistema Ibèric. A Catalunya es pot trobar a la part més occidentals dels Pirineus, sobretot a la Vall d'Aran. És força més rara que la musaranya cuaquadrada amb la qual de vegades comparteix l'espai. Llavors, per evitar la competència, la musaranya de Millet preferiria indrets menys elevats.

## Descripció

És pràcticament idèntica a la musaranya cuaquadrada, tant pel que fa a les dimensions com a la morfologia. Presenta una cua llarga (equival a 2/3 parts de la longitud del cap, més el cos), de secció quadrada a la base, no té pèls llargs esparsos entre els de recobriment, les orelles queden amagades entre els pèls del cap, i les puntes de les dents són de color vermell intens.
La coloració general té un aspecte tricolor: marró fosc pel dors, marró més clar pels flancs i gris o marró pàl·lid pel ventre. Les tres franges de color es diferencien perfectament, tot i que la transició de l'una a l'altra és més o menys gradual.
Dimensions corporals: cap + cos (6,7-7,6 cm) i cua (4,3-4,9 cm).
Pes: 6-10 g.

## Hàbitat

Pinedes, vores de rius, pastures i altres indrets humits de muntanya.

## Costums

Per capturar cucs de terra i altres invertebrats subterranis, excava galeries al sòl ajudant-se del musell i les potes anteriors, o bé s'introdueix als caus excavats per talpons i altres animals.
És activa tant de dia com de nit.

## Sinònims

* euronotus, Miller, 1901
* fretalis, Miller, 1909
* gemellus, Stepanek, 1968
* personatus, Millet, 1828
* santonus, Mottaz, 1906

## Espècies semblants

La musaranya cuaquadrada tendeix a ser bicolor, i en tot cas, els exemplars tricolors no presenten les tres franges de color tan clarament separades.
La musaranya nana és més petita, té la cua relativament més llarga (equival a 3/4 parts de la longitud del cap més el cos) i de secció circular a la base.

## Bibliografia

* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 46-47.

## Referències

* 1 2 «Musaranya tricolor». projecte SEMICE. [Consulta: 12 maig 2024].
* ↑ Mª JOSÉ LÓPEZ-FUSTER. «sorex_coronatus» (en castellà). MITECO. [Consulta: 12 maig 2024].
* Fordham et al. (2006). Musaranya de Millet. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 14-12-2007 (en anglès).
# Edward Wolff

Edward Wolff (Varsòvia, Polònia, 15 de setembre, 1816 - París, França, 16 d'octubre, 1880) fou un pianista i compositor polonès.
Estudià en la seva ciutat natal i a Viena i als dinou anys anà vers la capital de França, on residí tota la seva vida. Fou molt amic de Chopin, amb el qual va compartir amb ell la supremacia pianística i fou molt apreciat com a compositor i professor.
Deixà nombrosos estudis per a piano, en els que si nota la influència de Chopin; un Concert pel mateix instrument; 32 duets per a piano i violí, escrits amb col·laboració amb Bériot i 8 amb Vieuxtemps.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70 pàg. 393 (ISBN 84-239-4570-7)
# Fundulopanchax filamentosus

Fundulopanchax filamentosus és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Togo, Benín i Nigèria.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Fundulopanchax filamentosus» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Meinken, H. 1933. Über einige, in letzter Zeit eingeführte Fische. Blätt. Aquar. Terrarienkunde v. 44 (núm. 15): 249-251.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.