OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut d'Herbers

L'escut d'Herbers és un símbol representatiu oficial del municipi valencià d'Herbers (els Ports). Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'argent, tres herbes de sinople ben ordenades, la del centre de grandària major. Tot amb terrassa del seu color. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou rehabilitat per Resolució de 5 de desembre de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.408, de 30 de desembre de 2002.
Es tracta de les armes parlants tradicionals d'Herbers, en al·lusió al topònim del poble.
En l'Arxiu Històric Nacional es conserven dos segells en tinta d'Herbers, un amb l'escut d'Espanya utilitzat a partir de 1868 i l'altre anterior on hi apareixen tres herbes. També hi apareix la següent descripció:
| « | (castellà) El presente sello ha estado en uso en esta municipalidad desde inmemorial hasta el año 1868. Del que no se encuentra relación alguna histórica, apareciendo en su grabado tres matas de yerbas, que sinvolizan el escudo de este pueblo. | (català) El present segell ha estat en ús en aquesta municipalitat des immemorial fins a l'any 1868, del qual no es troba cap relació històrica, hi apareixen, en el seu gravat, tres mates de herbes que simbolitzen l'escut d'aquest poble. | » |
| — Herbés 26 Sbre 1876. El Alcalde. Manuel Mas. ||||
En «Historia, Geografía y Estadística de la Provincia de Castellón» de Bernardo Mundina, 1873, quan parla de l'escut d'Herbers, hi apareix la següent descripció:
| « | (castellà) Tiene su escudo tres tallos de una planta ó yerba; el del centro es mas alto y tiene flor, y bajo de la línea del suelo ó terreno está la inscripción Herbés. | (català) Té el seu escut tres tiges d'una planta o herba; el del centre és més alt i està florit, i sota de la línia del sòl o terreny està la inscripció Herbés. | » |

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 136 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 5 de desembre de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual es rehabilita l'escut de l'Ajuntament d'Herbés (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.408, 30-12-2002, pàg. 33.723 [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sellos del municipio y de la Alcaldía Constitucional de Herbés, Castellón, 1876 (Colección de sellos en tinta)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ Mundina Milallave, Bernardo. Imprenta y librería de Rovira Hermanos. Historia, Geografía y Estadística de la Provincia de Castellón (pdf) (en castellà), 1873, p. 324 [Consulta: 17 setembre 2017].
# Escut d'Olesa de Montserrat

L'escut oficial d'Olesa de Montserrat té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat: primer d'or, una olivera arrencada de sinople fruitada de sable; segon de gules, un mont de 7 penyes d'or movent de la punta somat d'una serra també d'or. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

En el segle xviii, l'ajuntament ja utilitzava segells arrodonits on apareixia una olivera i la paraula olesa. Les oliveres estan associades a l'entitat d'Olesa a causa de la varietat d'aquesta planta (olesana) que s'hi conrea pels voltants.
Hi ha versions posteriors dels segles xix i xx en què apareixen escuts ovalats quarterats amb els quatre pals al segon i tercer, una olivera arrencada al primer i un mont amb penyes al quart.
Els quatre pals es van haver de treure perquè mai havia estat un municipi de jurisdicció reial. Es va caironar per fer notar que era un municipi i es va canviar la corona no fixa de llavors per una de vila.
Com que el primer símbol de distinció era l'olivera s'havia de posar en primer lloc, i en segon un mont i una serra d'or (segons la llegenda el tipus de serra amb què els àngels tallaren Montserrat) per representar que la seva jurisdicció era la del monestir de Montserrat.
La versió oficial va aprovar-se el 9 de maig de 1986 i publicar-se al DOGC el 30 de juliol del mateix any amb el número 720.

## Referències

* ↑ «DECRET 208/1986, de 17 de juny, pel qual s'autoritza l'Ajuntament d'Olesa de Montserrat per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 720. Generalitat de Catalunya, 30-07-1986. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat
# Escut d'Olius

L'escut oficial d'Olius té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un castell escacat d'or i de sable obert acompanyat de 2 muntants d'argent sobremuntats d'una flor de lis d'argent. L'escut acoblat d'un bàcul de bisbe d'or posat en pal i timbrat d'una corona de marquès.

## Història

Va ser aprovat el 25 d'abril de 1989 i publicat al DOGC el 12 de maig del mateix any amb el número 1142.
S'hi representa l'antic castell d'Olius (segle x), que al començament era la residència dels comtes d'Urgell (per això el castell conté les armes del comtat: escacat d'or i de sable). El 1182, el comte Ermengol I va cedir el castell al monestir de Santa Maria de Solsona (simbolitzat pels muntants i les flors de lis). La corona de marquès i el bàcul fan al·lusió a l'antiga jurisdicció dels bisbes de Solsona, marquesos d'Olius.

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi d'Olius.» ( PDF). DOGC núm. 1142. Generalitat de Catalunya, 12-05-1989. [Consulta: 26 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Solsonès
# Escut d'Ordis

L'escut d'Ordis representa els símbols del municipi d'Ordis (Alt Empordà): unes espigues d'ordi com a senyal parlant al·lusiu al nom de la localitat, i uns rocs d'atzur sobre camper d'or que són les armes dels Rocabertí, comtes de Peralada, que eren els senyors del poble.
* Espiga d'ordi
* Escut dels Rocabertí

## Escut heràldic

L'escut té el següent blasonament oficial:
| « | Escut caironat: de gules, 2 espigues esfullades d'ordi d'or; la bordura d'or carregada de 4 rocs d'atzur, un a cada angle del cairó. Per timbre una corona mural de poble. | » |
Va ser aprovat el 4 d'agost de 1987 i publicat al DOGC el 14 de setembre del mateix any amb el número 889.

## Bandera d'Ordis

La bandera d'Ordis té la següent descripció oficial:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, vermella, amb una bordura groga d'amplada d'1/6 de l'alt del drap, carregada a cada angle d'un roc blau d'altura d'1/7 i separat dels extrems per 1/42; el camper vermell carregat de dues espigues estilitzades d'ordi de color groc paral·leles entre si i col·locades, la primera damunt la diagonal que va des de l'angle superior del pal fins al principi del 3r terç de la part inferior del drap, i la segona damunt la diagonal que va des del principi del 2n terç de la part superior del drap fins a l'angle inferior del vol. | » |
Va ser aprovada el 21 de juny de 1995 i publicada en el DOGC el 12 de juliol del mateix any amb el número 2074.

## Referències

* ↑ Generalitat de Catalunya «DECRET 270/1987, de 4 d'agost, pel qual s'autoritza l'Ajuntament d'Ordis per adoptar el seu escut heràldic municipal» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 889, 14-09-1987 [Consulta: 28 juny 2010].
* ↑ Generalitat de Catalunya «RESOLUCIÓ de 21 de juny de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Ordis» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 2074, 12-07-1995 [Consulta: 11 novembre 2009].
# Escut de Balones

L'escut de Balones és un símbol representatiu oficial de Balones, municipi del País Valencià, a la comarca del Comtat. Té el següent blasonament:
| « | U, *tallat [en realitat, truncat i migpartit]. 1r de gules, el castell d'argent, *muronat [merletat], maçonat i aclarit de sable, acompanyat de dues creus planes, també d'argent; 2n, partit, 1r d'or, quatre pals de gules, 2n de gules, tres cards de tres cabets d'or, ben ordenats. Al timbre, corona reial tancada. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Ordre de 20 de maig de 1985, de la Conselleria de Governació i publicat en el DOGV núm. 260, del 13 de juny de 1985.
S'hi representa el Castell de Seta, del segle xi, centre de la vall de Seta; el camper de gules amb les creuetes d'argent són les armes parlants dels Cruïlles, primers senyors del castell. Els quatre pals són les armes del Regne de València. Els cards d'or sobre camper de gules, armes parlants dels Cardona, fan referència als barons i més endavant marquesos de Guadalest, senyors de Balones.

## Referències

* 1 2 «Balones». A: Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana. ( PDF). Generalitat Valenciana, Conselleria de Justicia i Administracions Públiques, 2003, p. 59. ISBN 84-482-3450-2 [Consulta: 8 juliol 2020].
* 1 2 3 «Ordre de 20 de maig de 1985, de la Conselleria de Governació, per la qual s'aprova l'escut heràldic municipal de l'Ajuntament de Balones (Alacant)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 260, 13-06-1985, pàg. 2.022-2.023 [Consulta: 8 juliol 2020].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Comtat.
* Llista d'escuts del País Valencià.
# Escut de Barberà de la Conca

L'escut oficial de Barberà de la Conca té el següent blasonament:
Escut caironat: d'atzur, 2 barbs nedant contrapassant d'argent. Per timbre una corona mural de poble.
Els dos barbs són un senyal parlant relatiu al nom de la localitat.

## Història

Va ser aprovat el 13 d'octubre del 1988.

## Vegeu també

* Bandera de Barberà de la Conca
* Escuts i banderes de la Conca de Barberà

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Barberà de la Conca.» (pdf). DOGC núm. 1.066, 09-11-1988. Arxivat de l'original el 2020-10-10. [Consulta: 2 octubre 2020].
# Escut de Benifaió

L'escut de Benifaió és un símbol representatiu oficial de Benifaió, municipi del País Valencià, a la Ribera Alta. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona migpartit i truncat. Al primer quarter, en camp d'argent, un falcó de sable. Al segon quarter, en camp de gules, una ara romana d'argent amb una inscripció. Al tercer quarter, en camp de sinople, una torre d'or, maçonada i aclarida de sable. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Aprovat per Resolució de 15 de maig de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada al DOGV núm. 4.024, de 20 de juny de 2001.
A la primera partició hi figuren les armes parlants dels Falcó, barons de Benifaió i senyors de la vila des del segle xvii fins al xix. Els altres dos elements també fan referència al passat històric de la població: l'ara romana trobada el 1922 i la torre àrab, en al·lusió a la torre de la Plaça, d'època almohade.
Anteriorment, Benifaió va tindre un altre escut: n'era un escut ovalat amb una torre d'argent acompanyada de dos lleons d'or; i al cap, un escut caironat, coronat, amb les armes reials de València.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de la Ribera Alta.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 68 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 15 de maig de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Benifaió (València» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.025, 20-06-2001, pàg. 14.182 [Consulta: 16 desembre 2015].
# Escut de Benimarfull

L'escut de Benimarfull és un símbol representatiu oficial de Benimarfull, municipi del País Valencià, a la comarca del Comtat. Té el següent blasonament:
| « | Escut truncat i migpartit. 1r d'argent, un cep de sinople sobre un marge del qual brolla una font. 2n d'or, quatre pals de gules. 3r de gules, tres cards d'or. Per timbre, una corona reial tancada. | » |

## Història

Ordre de l'11 de març de 1986, de la Conselleria d'Administració Pública. Publicat en el DOGV núm. 369, del 28 d'abril de 1986.
La primera partició fa referència al caràcter agrari de la població, i també a l'etimologia del topònim àrab, que significa 'fill del brollador amarg'. Els quatre pals recorden que durant un temps el poble va pertànyer a la Corona, mentre que els cards són les armes parlants dels Cardona, marquesos de Guadalest i senyors de Benimarfull.

## Referències

* 1 2 3 «Benimarfull». A: Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana. ( PDF). Generalitat Valenciana, Conselleria de Justicia i Administracions Públiques, 2003, p. 84. ISBN 84-482-3450-2 [Consulta: 8 juliol 2020].
* 1 2 «Ordre d'11 de març de 1986, de la Conselleria d'Administració Pública, per la qual s'aprova l'escut heràldic municipal de Benimarfull (Alacant)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 369, 28-04-1986, pàg. 1.566-1.567 [Consulta: 8 juliol 2020].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Comtat
* Llista d'escuts del País Valencià
# Escut de Bescanó

L'escut oficial de Bescanó té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una faixa ondada d'atzur rivetada d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 17 de maig del 2005 i publicat al DOGC el 2 de juny del mateix any amb el número 4397.
Tradicionalment Bescanó era representat per un castell. L'escut actual, de nova creació, fa referència a la situació geogràfica del poble, a la riba dreta del Ter (la faixa ondada central) i voltat dels verds turons de les Guilleries (el sinople del camp heràldic).

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1665/2005, de 17 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Bescanó.» (pdf). DOGC núm. 4397. Generalitat de Catalunya, 02-06-2005. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Blanes

L'escut oficial de Blanes té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una creu estreta d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat l'1 d'octubre de 1993 i publicat al DOGC l'11 del mateix mes amb el número 1807.
La creu d'argent sobre camper de gules són les armes dels Blanes, senyors de la vila, que pretenien ser descendents dels comtes i ducs de Savoia, els quals tenien el mateix escut d'armes.

## Enllaços externs

Més informació sobre l'escut – Ajuntament de Blanes

## Vegeu també

* Bandera de Blanes
* Escuts i banderes de la Selva

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ d'1 d'octubre de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Blanes.» (pdf). DOGC núm. 1807. Generalitad de Catalunya, 11-10-1993. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Calella

L'escut oficial de Calella té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat i semipartit: 1r. d'or, un gos de sable passant; al 2n. d'atzur, un mig vol abaixat d'argent i al 3r. de gules, 3 estrelles d'or de 6 puntes. Per timbre una corona mural de ciutat.
Va ser aprovat el 24 d'abril de 1989 i publicat al DOGC el 8 de maig del mateix any amb el número 1140. Armes parlants: un gos, o ca, i l'ala tradicionalment fan referència al nom de la ciutat. Els tres estels són un atribut de Santa Maria, patrona de Calella.

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Calella.» (pdf). DOGC núm. 1140. Generalitat de Catalunya, 08-05-1989. [Consulta: 23 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Maresme
# Escut de Calonge de Segarra

L'escut oficial de Calonge de Segarra té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una custòdia d'or amb l'hòstia d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Fou aprovat el 2 de maig de 1988 i publicat al DOGC el 8 de juny del mateix any amb el número 1002.
La custòdia simbolitza la fe, i fa referència a l'església del poble, dedicada a la Santa Fe.

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Calonge de Segarra» (pdf). DOGC núm. 1002. Generalitat de Catalunya, 08-06-1988. [Consulta: 21 octubre 2012].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia
# Escut de Campdevànol

L'escut oficial de Campdevànol té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, una palmera arrencada de sinople. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 29 de gener de 1988 i publicat al DOGC el 24 de febrer del mateix any amb el número 957.
La palmera és el senyal tradicional del municipi, i representa sant Cristòfol, patró del poble.

## Referències

* ↑ «DECRET 30/1988, de 29 de gener, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Campdevànol per adoptar el seu escut heràldic municipal.». DOGC núm. 957. Generalitat de Catalunya, 24-02-1988. [Consulta: 8 abril 2020].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Ripollès
# Escut de Carme

L'escut oficial de Carme té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, una gaia curvilínia i alçada de sinople a la punta, i 4 estrelles de l'un a l'altre posades 1,2,1. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 19 d'abril del 2001 i publicat al DOGC el 9 de maig del mateix any amb el número 3384.
L'escut és parlant, i prové de les armes de l'orde carmelità, o del Carme. De fet, el poble no té res a veure amb aquest orde, tan sols nominalment, ja que el topònim sembla derivar de l'àrab QASMA, "mas, granja".

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 19 d'abril de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Carme.» (pdf). DOGC núm. 3384. Generalitat de Catalunya, 09-05-2001. Arxivat de l'original el 19 d’abril 2019. [Consulta: 28 octubre 2012].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia
# Escut de Castell de Mur

L'escut oficial de Castell de Mur té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un mur d'or. Per timbre una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat el 4 d'octubre de 2001 i publicat en el DOGC el 30 d'octubre del mateix any amb el número 3503, substituint l'escut antic de Mur, que fou adoptat per al nou municipi entre 1972 i 2001. L'escut antic de Guàrdia de Tremp, per tant, fou deixat d'utilitzar ja el 1972.

## Interpretació

L'escut del municipi (format el 1972 amb la unió de Guàrdia de Noguera i Mur) són les armes parlants de la baronia medieval de Mur, representada també per la corona de baró.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Jussà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 4 d'octubre de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Castell de Mur.» (pdf). DOGC núm. 3503. Generalitat de Catalunya, 30-10-2001. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Castellbell i el Vilar

L'escut oficial de Castellbell i el Vilar té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un castell d'argent tancat de sable, somat d'una banderola d'or amb quatre faixes de gules, i dues palmes d'or, una a cadascun dels extrems de la base del castell, sostingut sobre un riu en forma de faixa ondada d'atzur rivetada de sable. Per timbre, una corona de marquès.

## Història

Va ser aprovat el 23 de novembre de 2012 i publicat al DOGC el 10 de desembre del mateix any amb el número 6270. El ple de l'Ajuntament l'havia aprovat prèviament el 28 de juny.
El nou símbol aprovat és una adaptació del senyal representatiu que ha fet servir la població des del segle xix als requeriments heràldics oficials actuals, amb la forma caironada de l'escut i la corona (en aquest cas de marquès, en referència al marquesat de Castellbell). El castell d'argent tancat de sable és un senyal parlant i fa referència al castell de Castellbell, origen històric del municipi. La banderola d'or amb quatre faixes de gules representa que el terme havia estat sota jurisdicció senyorial, i la faixa ondada d'atzur rivetada de sable simbolitza el riu Llobregat, que discorre al peu del castell. Les palmes fan referència als patrons del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Bages

## Notes i referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2683/2012, de 23 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Castellbell i el Vilar.» (pdf). DOGC núm. 6270. Generalitat de Catalunya, 10-12-2012. Arxivat de l'original el 16 d’abril 2019. [Consulta: 19 desembre 2012].
* ↑ «Castellbell i el Vilar ja té el seu nou escut heràldic». Castellvilarenc (El diari digital de Castellbell i el Vilar), 18-12-2012. Arxivat de l'original el 29 de desembre 2012. [Consulta: 20 desembre 2012].
# Jordi Mora Figueras

Jordi Mora Figueras (Palafrugell, 1975) és un enginyer de so, autor i productor musical català.
Va formar-se com a enginyer tècnic de telecomunicacions en l'especialitat d'imatge i so per la Salle i l'any 1999 va començar la seva carrera professional als estudis Music Lan, a Avinyonet de Puigventós, amb Joan Trayter. Durant els anys en què hi va treballar, primer com a assistent i després com a enginyer, va participar en la gravació i mescles de discos d'artistes i bandes com Jarabe de Palo, Quimi Portet, Enrique Bunbury, Adrià Puntí, entre d'altres. El 2006 es va establir com a freelance i ha treballat en estudis diversos d'Espanya, França, Mèxic i els Estats Units amb productors musicals com Mario Caldato Jr., Joe Dworniak, Ricky Falkner, Refree i Nigel Walker.
Des de 2022 és membre de Rodeo (estilitzat com a RODEO), projecte musical que comparteix amb els músics Emili Bosch i Malcus Codolà i també amb el cantant Phoac i amb què han publicat un disc, Fake Friends (Foehn Records).

## Premis

Com a enginyer de gravació i mescles ha rebut dos premis Grammy Llatins. El primer, el 2007 per Techarí, d'Ojos de Brujo (Millor Àlbum de Música Flamenca), i el segon, el 2018 per Expectativas, d'Enrique Bunbury (Millor Àlbum Pop/Rock).

## Referències

* ↑ «Història Music Lan». Music Lan Studios, 01-03-2023. [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ «Jarabe de Palo i Music Lan». El Punt Avui, 10-06-2020. [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ «Estrelles de totes les mides a Avinyonet». Diari Ara, 23-01-2015. [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ «Fundacion Tony Manero: ¡¡viva la fiesta!!» (en castellà). La Factoría del Ritmo, 25-11-2004. [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ «En la vida conocí mujer igual a la Flaca: 20 años» (en anglès). Jaxsta, 2017. [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ «Productores musicales: Ricky Falkner» (en castellà). Efe eme, 15-12-2015. [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ «Nace Rodeo, el nuevo proyecto conjunto de b1n0 con Phoac» (en castellà). Mondo Sonoro, 19-05-2022. [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ «Guanyadors de la 8a edició dels premis Grammy Llatins (2007)» (en castellà). Latin Recording Academy, 01-03-2023. [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ «Guanyadors de la 19a edició dels premis Grammy Llatins (2018)» (en castellà). Latin Recording Academy, 01-03-2023. [Consulta: 1r març 2023].

## Enllaços externs

* Jordi Mora Figueras - Lloc web oficial
# Escut de Castellfollit de Riubregós

L'escut oficial de Castellfollit de Riubregós té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un castell de porpra obert acompanyat a la punta d'un card de tres flors d'or sobre dues faixes ondades d'atzur. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 3 de març del 2008 i publicat al DOGC el 17 de març del mateix any amb el número 5092.
El castell és el senyal parlant tradicional dels escuts de la vila i fa referència a l'antic castell de Castellfollit o de Sant Esteve, ja esmentat al segle xi i actualment en ruïnes. Les faixes ondades són un altre senyal parlant i recorden el riu Llobregós, vora el qual s'aixeca la vila. El card és el senyal parlant dels Cardona, senyors tradicionals del terme i del vescomtat de Cardona, al qual pertanyia Castellfollit de Riubregós.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/723/2008, de 3 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Castellfollit de Riubregós.» (html). DOGC núm. 5092. Generalitat de Catalunya, 17-03-2008. [Consulta: 23 juny 2010].