OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marie-Jeanne Larrivée-Lemiere

Marie-Jeanne Larrivée-Lemiere (Sedan (Ardenes), 1733 - París, 1786) fou una soprano dramàtica francesa.
Germana d'un distingit concertista de violí, estava dotada d'una veu de rara bellesa i admirablement timbrada, pel que fou una de les artistes més cèlebres de l'Òpera de París, en la que debutà el 1750, amb el nom de senyoreta Lemierre. Després d'haver creat alguns rols, entre ells el de les obres Enée et Lavinie i els de Les Fétes de Paphos, restà a punt de deixar el teatre a causa de les dificultats que tingué amb Sophie Arnould i que li disputà el paper, essencialment dramàtic, d'Oriane, en l'obra Amadis de Gaula, creant alguns anys més tard, amb un èxit complet, la part d'Ermelinde, també de gran intensitat dramàtica, en l'òpera de Philidor que porta aquest títol.
Entre les altres afortunades creacions de la Larrivée són dignes de menció les de les òperes Silvie, Omphale, Ovide et Julie, Salimes i Céphale et Procris. Aquesta artista es retirà del teatre el 1777. Des de l'any 1762 restà casada amb el seu company Henri Larrivée.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 887 (ISBN 84-239-4529-4)
# Ferdinando Tommasi

Ferdinando Tommasi (Nàpols, Campània, 1824 - 1903) fou un compositor italià.
Fill de Donato Tommasi, un distingit polític que fou president del Consell del Regne, tingué per padrí de pila el rei Ferran I de les Dues Sicílies. En els seus anys juvenils cultivà la poesia i la pintura, i arribà a exposar alguns quadres, però després es dedicà per complet a la música, tenint per mestre en Gaetano Corcia.
El 1855 estrenà la seva primera òpera, Guido e Ginevra, de la que també n'havia escrit el poema, seguint després Enrico di Svezia i Pomponio. A més va compondre, l'oratori Judith i gran nombre d'obres de menor importància, tant en el gènere religiós com en el profà.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 62, pàg. 647 (ISBN 84-239-4562-6)

## Enllaços externs

* Guido e Ginevra Edició digitalitzada
# Eduardo López

Eduardo López fou un compositor portugués del segle xvii, Barroc primerenc, que abraçà la carrera sacerdotal i fou mestre de capella de la Catedral de Lisboa.
Estudià la composició a Evora amb el mestre Manuel Méndez. Morí a una edat força avançada de cent tres anys. Les seves obres, que guarden una certa analogia amb les de Benevoli, tingueren i encara tenen molta acceptació a Portugal, i algunes d'elles es conserven en la Biblioteca Reial de Lisboa.
Entre aquestes si citen com a més notables:
* Opuscula Musica num primum edita, (Anvers, 1602),
* Officium defunctorum, (Lisboa, 1603),
* Nataliciae noctis Missa, (Anvers, 1605),
* Beatae Mariae Virginis salve, (Anvers, 1605),
* Canticum Magnificat IV vocum, (Anvers, 1605),
* Liber processionum et stationum ecclesiae Olissiponensi in meliorem formam redactus, (Lisboa, 1607),
* Missae IV, V, VI et VIII vocum, (Anvers, 1621),
* Missae IV, V et VI vocum, (Anvers, 1639), etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 111 (ISBN 84-239-4531-6)
# Llista de monuments de Mallorca

Aquesta pàgina és un llista de llistes de monuments de Mallorca catalogats com a Béns d'Interès Cultural. Les llistes desglossen els monuments per municipi:
| Alaró Alcúdia Algaida Andratx Ariany Artà Banyalbufar Binissalem Búger Bunyola Calvià Campanet Campos Capdepera | Consell Costitx Deià Escorca Esporles Estellencs Felanitx Fornalutx Inca Lloret de Vistalegre Lloseta Llubí Llucmajor Manacor | Mancor de la Vall Maria de la Salut Marratxí Montuïri Muro Palma Petra Sa Pobla Pollença Porreres Puigpunyent Ses Salines Sant Joan Sant Llorenç des Cardassar | Santa Eugènia Santa Margalida Santa Maria del Camí Santanyí Selva Sencelles Sineu Sóller Son Servera Valldemossa Vilafranca de Bonany |
Són monuments comuns a diferents municipis:
| Monument | Tipus | Localització | Coordenades | Codi$^?$ |
| Sistema hidràulic de la Font d'en Baster | Construccions etnològiques | Palma i Esporles | 39° 39′ 31″ N, 2° 35′ 50″ E﻿ / ﻿39.658638°N,2.597335°E﻿ / 39.658638; 2.597335 a prop | RI-51-0011236 |
| Sistema hidràulic de Font de Mestre Pere i síquia de Na Cerdana | Construccions etnològiques | Palma Valldemossa i Bunyola | 39° 39′ 30″ N, 2° 39′ 33″ E﻿ / ﻿39.658404°N,2.659201°E﻿ / 39.658404; 2.659201 a prop | RI-51-0012021 |
| Sistema hidràulic de les síquies dels molins de Selva, Inca i Búger | Construccions etnològiques | Selva Inca i Búger | 39° 45′ 19″ N, 2° 57′ 12″ E﻿ / ﻿39.755367°N,2.953212°E﻿ / 39.755367; 2.953212 a prop | RI-51-0012331 |
Per decret 2563/1966 publicat al BOE l'11 d'octubre de 1966, es van declarar conjuntament com a monuments tots els megalítics, coves prehistòriques i altres restes prehistòriques i protohistòriques de les illes de Mallorca i Menorca, independentment del seu estat. Per al seu registre es va utilitzar com a referència l'obra Inventario de los monumentos megalíticos y de los restos prehistóricos y protohistóricos de Menorca, elaborada per J. Mascaró Passarius i publicada el 1967. Actualment, alguns dels monuments megalítics catalogats poden no tenir una localització precisa o poden ser en realitat jaciments pendents d'estudi arqueològic.
A més, existeixen setanta jaciments submarins declarants pel mateix decret com a monuments, identificats amb els codis de RI-51-0003036 a RI-51-0003105.

## Referències

* ↑ Declaració del sistema hidràulic de la Font d'en Baster, BOIB núm. 192/2005.
* ↑ Declaració del sistema hidràulic de la Font de Mestre Pere i Síquia de Na Cerdana. BOIB núm. 44/2009.
* ↑ Declaració del sistema hidràulic de les síquies dels molins de Selva, Inca i Búger, BOIB núm. 67/2010.
* ↑ «BOE núm. 243, 11-10-1966». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 31 maig 2012].

## Enllaços externs

* Base de dades de béns immobles, del Ministeri de Cultura
* Visor del Patrimoni Històric, del Consell de Mallorca
# Mugilogobius cagayanensis

Mugilogobius cagayanensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Mugilogobius cagayanensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Parasíntesi

La parasíntesi és el mecanisme de formació de mots per l'addició simultània a una base d'un prefix i d'un sufix de forma que sense algun dels dos afixos (prefix o sufix) el mot no existeix.
Exemples:
* espedregar es forma amb l'adjunció del prefix es-, la base pedr i el sufix -eg i el morfema verbal -ar.
* emboiregat es forma amb l'adjunció del prefix em-, la base boir i el sufix -eg i el morfema -at.
Sovint es considera que hi ha parasíntesi si el mot format pel prefix junt amb la base no existeix, ni la base amb el sufix. De forma que verbs com entaular es consideren parasintètics perquè no existeix entaul o entaula, ni taular. Així fou considerat per exemple a la Gramática catalana de Badia i Margarit (1962); és a dir, es distingeix un prefix en-, l'arrel taula i el sufix d'infinitiu -ar. Això no obstant, pot considerar-se que queden fora de la parasíntesi els processos lèxics com el pas de taula a entaular, atès que el segment final d'entaular es pot considerar no pas un sufix, sinó un morfema verbal (en aquest cas, la vocal temàtica i el morfema d'infinitiu), és a dir, en- un prefix verbalitzador i taular l'arrel al qual transcategoritza.
La parasíntesi també pot trobar-se amb el nom de circumfixació.

## Referències

* ↑ Rull Muruzàbal, Xavier. Els substantius d'acció i efecte en català. Tesi de la Universitat Rovira i Virgili, 2008, secció 2.1.3. ISBN 978-84-691-9863-6.
* ↑ Sifré, Manuel. «Reflexions sobre la vocal temàtica». Caplletra, núm. 19, (tardor 1995), p. 326-327.
* ↑ Bernal, Elisenda. «Els prefixos verbalitzadors a- i en-: elements per a un diccionari morfològic digital». Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2008.
* ↑ Les formes del llenguatge. Universitat de València, p. 26, 29 i 44.
# Ferenc Erkel

Ferenc Erkel (7 de novembre de 1810 - 15 de juny de 1893) fou un compositor hongarès. Va ser el pare de la gran òpera hongaresa, escrita principalment sobre temes històrics, que encara s'interpreten sobretot a Hongria. També va compondre la música d'Himnusz, l'himne nacional d'Hongria, que s'adoptava el 1844.
Erkel va néixer a Gyula. El 1839 es casà amb Adél Adler, amb qui va tenir quatre fills. El més jove, Sándor Erkel, també fou compositor.
Els llibrets de les seves primeres quatre òperes van ser escrits per Béni Egressy. Encara que és sobretot conegut per les seves òperes, va escriure peces per a piano i cor. Va encapçalar l'Orquestra Filharmònica de Budapest (fundada el 1853). També fou el director i professor de piano de l'Acadèmia Hongaresa de Música fins a 1886, on tingué entre altres alumnes el seu compatriota Jakab Gyula Major. i, on fou substituit per Kalman Chovan. També fou el director musical de l'Òpera Estatal Hongaresa, de Budapest, que s'inaugurà el 1884.

## Òperes

* Bátori Mária (1840)
* Hunyadi László (1844)
* Erzsébet (1857)
* Bánk Bán (1861)
* Sarolta (1862)
* Dózsa György (1867)
* Brankovics György (1874)
* Névtelen hősök (1880)
* István király (1885)
* Kemény Simon

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 32, pàg. 389 (ISBN 84-239-4532-4)
# Jordi Navarrete García

Jordi Navarrete García (Barcelona, 23 de febrer de 1950 - Torreblanca, 19 d'octubre de 1982), conegut també com a Jorge Navarrete, fou un pilot de motociclisme català que destacà en competicions estatals durant la dècada de 1970 i començaments de la de 1980, especialment en proves de resistència, havent aconseguit tres títols de Campió d'Espanya d'aquesta disciplina en la cilindrada dels 250 cc (1970, 1971 i 1978), sempre amb Bultaco. Participà també en el Campionat d'Espanya de velocitat amb resultats notables, sobretot en cilindrades petites i mitjanes (50, 125 i 250 cc), tot pilotant-hi alguna Derbi i Yamaha privada, i fins i tot disputà algun Gran Premi del Campionat del món.
De professió mecànic i resident a Sants durant anys, debutà en competició el 1970 a Granollers i obtingué els seus primers triomfs destacats el 1971. Cap a finals de la dècada de 1970 entrà a l'equip de l'escuderia JJ, on pilotà la Morbidelli de 125cc. Jordi Navarrete es va morir juntament amb la seva dona, Yolanda Pla -amb qui s'acabava de casar feia dos dies-, en ser envestit el seu cotxe per un camió quan circulaven per Torreblanca.

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 1977 | 50cc | Derbi | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 27è |
| 1977 | 125cc | Morbidelli | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 35è |
| Total | | | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | |

## Referències

* 1 2 Alguersuari, Jaume (Director) «Solo Moto Stars. 32 - Jorge Navarrete» (en castellà). SOLO MOTO. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 59, 15-10-1976, p. 44.
* 1 2 Alguersuari, Jaume «Adiós a Jorge Navarrete» (en castellà). SOLO MOTO. Jaime Alguersuari, ALESPORT, S.A. [Barcelona], núm. 353, 29-10-1982, p. 24.
* ↑ «J. Novarrete» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 19 de març 2014. [Consulta: 10 març 2014]. «(Les dades referides a les marques són errònies, així com el cognom)»
# Mugilogobius fasciatus

Mugilogobius fasciatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Singapur i Tailàndia.

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parauchenoglanis ahli

Parauchenoglanis ahli és una espècie de peix de la família dels auquenoglanídids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: el Camerun.

## Referències

* ↑ Boulenger G. A., 1911. Catalogue of the fresh-water fishes of Africa in the British Museum (Natural History). Londres. Cat. Fresh-water Fish. Africa. v. 2. i-xii + 1-529.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Holly, M., 1930. Synopsis der Süsswasserfische Kameruns. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 139 (1. Abt.) (3-4): 195-281, Pls. 1-2.
* ↑ «Parauchenoglanis ahli». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Geerinckx, T., D. Adriaens, G. G. Teugels i W. Verraes, 2004: A systematic revision of the African catfish genus Parauchenoglanis (Siluriformes: Claroteidae). Journal of Natural History v. 38: 775-803.
* ↑ Risch, L.M., 1986. Bagridae. p. 2-35. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G. G., L. Risch, L. de Vos i D. F. E. Thys van den Audenaerde, 1991: Generic review of the African bagrid genera Auchenoglanis and Parauchenoglanis with description of a new genus. Journal of Natural History v. 25 (núm. 2): 499-517.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Marie Dietrich

Marie Dietrich (Weinsberg, 1865 - Berlín, 1940) fou una soprano alemanya.
Estudià en el Conservatori de Stuttgart, amb Ferdinand Jäger, que fou el primer Siegfried de Viena, passant després a París on els perfeccionà amb Pauline Viardot. Per molt de temps fou un estimat membre de l'Acadèmia de Stuttgart i es convertí en la soprano principal de l'Òpera de Berlín. Abans però havia fet una curta carrera com a cantant de concerts, començant la seva carrera d'òpera el 1888 en la Cort de Stuttgart anant a Berlín el 1891.
El 1912 s'acomiadà de l'escena amb el rol de Marie a Waffenschmied d'Albert Lortzing. La seva obra original i predilecta era Hänsel i Gretel. Tenia un gran entusiasme per la música i el cant religiós, dedicant-se a donar concerts amb gran èxit. Va romandre en el teatre de la cort fins al 1915. Estava casada amb el tenor Robert Philipp (1852-1933).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 1ª, part. pàg. 1037 (ISBN 84-239-4518-9)
# Feria de Zaragoza

La Feria de Zaragoza va començar la seva activitat l'any 1941 en la capital aragonesa, amb la celebració d'un saló generalista.
Al pas dels anys s'ha centrat en l'organització d'esdeveniments d'un alt nivell tècnic, especialitzant-se en diversos sectors professionals, aconseguint així la celebració de fires monogràfiques, que a la data compten amb el reconeixement i suport dels diferents sectors, convertint-se en referent en el panorama nacional i internacional.
El recinte de la Fira de Saragossa compta amb una superfície total de 360.000 m², fent-la la fira més gran d'Espanya, disposa d'11 pavellons de diverses dimensions, àmplies àrees exteriors, dotada de tots els serveis necessaris per a la realització de qualsevol mena d'esdeveniment, tant professional com lúdic. Està localitzat a 6 km de l'aeroport de Saragossa i 9 km del centre urbà de la ciutat.

## Història

Als terrenys pròxims al Parc Primo de Rivera adquirits per la Cambra de Comerç de Saragossa i en el que va ser conegut com la Feria de Muestras de Zaragoza, es va celebrar la primera Fira després de la guerra civil l'any 1941, van participar 127 expositors i el certamen es va anar repetint en els anys següents al llarg del mes d'octubre. Als quatre anys, es va alçar dins del reduït recinte la torre neomudèjar que presideix l'antic edifici de la Fira, en 1945 aconsegueix el rang de fira oficial, institucionalitzant-se així definitivament.
El notable creixement desencadenat en els anys successius pels dos principals certàmens celebrats en la Fira de Mostres de Saragossa (Fira Internacional de la Maquinària Agrícola FIMA i Fira Oficial i Nacional de Mostres Fira General condueix al comitè executiu de la institució firal, presidit per José Luis Martínez Candial a iniciar els tràmits per a la construcció d'un nou recinte que doni capacitat a tots els expositors i signatures comercials.
L'any 1986 es va inaugurar l'actual recinte de Fira de Saragossa, en l'autovia de Madrid, km.311,5, que soluciona els problemes derivats per la falta d'espai de l'antiga seu. Els Reis d'Espanya, Joan Carles I d'Espanya i Sofia de Grècia, acompanyats del ministre d'Indústria, Luis Carlos Croissier Batista, i de les primeres autoritats aragoneses, van inaugurar el nou Palacio de la feria de muestras de Zaragoza.i es van invertir 3.000 milions de pessetes. La Cambra de Comerç i Indústria va aportar 1.200 milions i la resta l'Ajuntament de Saragossa, la Diputació Provincial de Saragossa, el Govern d'Aragó i la Caixa d'Estalvis de Saragossa, Aragó i Rioja (Ibercaja).

## Referències

* ↑ «Feria Nacional e Internacional de Muestras de Zaragoza». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* ↑ Feria de Muestras de Zaragoza a infoaragon.net
* ↑ Notícia a El País, 10 d'octubre de 1986

## Bibliografia

* VÁZQUEZ ASTORGA, Mónica, El edificio de la antigua Feria de Muestras de Zaragoza: ¿el Ave Fénix resurgiendo de las cenizas?, Artigrama, Departamento de Historia del Arte de la Universidad de Zaragoza, núm. 21, 2006, pp. 597-631 (http://www.unizar.es/artigrama/pdf/21/3varia/12.pdf Arxivat 2021-11-14 a Wayback Machine.)
# Fulgenci Coll Bucher

Fulgenci Coll Bucher (Palma, 18 de juliol de 1948) és un militar mallorquí que fins a l'any 2012 va ocupar el càrrec de Cap d'Estat Major de l'Exèrcit de Terra a l'Exèrcit espanyol. Fou nomenat el dia del seu seixantè aniversari, el 18 de juliol de 2008. Abans d'assumir aquest càrrec, era cap de la Unitat Militar d'Emergències des del gener de 2006. El 27 de juliol de 2012 va ser substituït com a Cap d'Estat Major de Terra per Jaime Domínguez Buj.
Fill del general i procurador a Corts Fulgencio Coll de San Simón, i net de Juan Coll Fuster, militar i batle de Palma. Va ingressar a l'Acadèmia General Militar de Saragossa en 1966, aconseguint l'ocupació de tinent en 1970.
Ha servit al comandament de la companyia dels Grups d'Operacions Especials a Barcelona i en el Regiment d'Infanteria Mecanitzada "Asturias" n. 31 fins que va ascendir a general de brigada en 2001, destinat llavors primer com a cap de l'Estat Major en el Comandament Pirinenc, i després com a cap de la Brigada d'Infanteria Mecanitzada Extremadura XI i comandant militar de la província de Badajoz.
En ascendir a general de divisió en 2004, va dirigir la Divisió Mecanitzada Brunete núm. 1. Amb la creació de la Unitat Militar d'Emergències en 2006, va ser nomenat cap de la mateixa al mateix temps que era ascendit a tinent general. Entre les seves missions a l'estranger destaquen haver estat observador de Nacions Unides a Angola, haver assistit amb una unitat de suport a la inundació de 2000 a Moçambic, destinat a Bòsnia i Hercegovina fins a finals de 2003 i en 2004 a l'Iraq.
El 13 de desembre de 2018 es va anunciar que seria cap de llista de la coalició Actua-Vox per a les eleccions municipals de 2019 a la seva ciutat natal.

## Condecoracions

* Gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica
* Gran creu del Mèrit Militar (amb distintiu blau)
* Gran Creu de la Reial i Militar Orde de Sant Hermenegild
* Placa de la Reial i Militar Orde de Sant Hermenegild
* Encomienda de la Reial i Militar Orde de Sant Hermenegild
* Creu de la Reial i Militar Orde de Sant Hermenegild
* Cinc Creus del Mèrit Militar amb distintiu blanc.
* Creu del Mèrit Aeronáutic (Distintiu Blanc)
* Creu de Plata de l'Orde del Mèrit de la Guaàrdia Civil.
* Creu de l'Orde del Mèrit de la Guàrdia Civil (amb distintiu blanc)
* Creu de l'Orde al Mèrit Policial (amb distintiu blanc)
* Medalla OTAN
* Oficial i Cavaller de la Legió d'Honor de la República Francesa
* Medalla d'Or de la Defensa Nacional Francesa
* Creu de bonze al mèrit de l'Exèrcit Italià
* Medalla d'or de l'Exèrcit Polonès
* Medalla de les Nacions Unides (UNAVEM)
* Medalla Commemorativa de Polònia Operació Llibertat per Iraq

## Referències

* ↑ Diario de Mallorca, 19-08-2008 (castellà)
* ↑ Elmundo.es, 18-08-2008 (castellà)
* ↑ Cap d'Estat Major de Terra, Exèrcit de Terra (castellà)
* ↑ Un descendiente de soldados y políticos de Mallorca, jefe del Estado Mayor del Ejército, El Mundo, 18 de juliol de 2008

## Enllaços externs

* Complet reportatge a El País (castellà)
* Notícies sobre Fulgenci Coll al diari ABC