# Dinastia Shang

Història de la Xina Història de la Xina :
| ANTIGA ||||||||
| 3 Augustos i 5 Emperadors ||||||||
| Dinastia Xia 2100–1600 aC ||||||||
| Dinastia Shang 1600–1046 aC ||||||||
| Dinastia Zhou 1045–256 aC ||||||||
| Zhou Occidental ||||||||
| Zhou Oriental ||||||||
| Primaveres i Tardors ||||||||
| Regnes Combatents ||||||||
| IMPERIAL ||||||||
| Dinastia Qin 221 aEC–206 aEC ||||||||
| Dinastia Han 206 aEC–220 EC ||||||||
| Han Occidental ||||||||
| Dinastia Xin ||||||||
| Han Oriental ||||||||
| Tres Regnes 220–280 ||||||||
| Wei, Shu i Wu ||||||||
| Dinastia Jin 265–420 ||||||||
| Jin Occidental | 16 Regnes 304–439 | 16 Regnes 304–439 | 16 Regnes 304–439 |
| Jin Oriental | 16 Regnes 304–439 | 16 Regnes 304–439 | 16 Regnes 304–439 |
| D. Meridionals i Septentrionals 420–589 ||||||||
| Dinastia Sui 581–618 ||||||||
| Dinastia Tang 618–907 ||||||||
| ( Segon Zhou 690–705 ) ||||||||
| 5 Dinasties & 10 Regnes 907–960 | Dinastia Liao 907–1125 | Dinastia Liao 907–1125 | Dinastia Liao 907–1125 |
| Dinastia Song 960–1279 | | | |
| Song del Nord | | Xia Occ. |
| Song del Sud | Jin | |
| Dinastia Yuan 1271–1368 ||||||||
| Dinastia Ming 1368–1644 ||||||||
| Dinastia Qing 1644–1911 ||||||||
| MODERNA ||||||||
| República de la Xina 1912–1949 ||||||||
| República Popular de la Xina Des del 1949 | República de la Xina (Taiwan) Des del 1945 | República de la Xina (Taiwan) Des del 1945 | República de la Xina (Taiwan) Des del 1945 |
| Aquesta caixa: ||||||||
La dinastia Shang (en xinès tradicional i simplificat: 商朝; en pinyin: Shāng Cháo, coneguda també com a dinastia Yin (en xinès tradicional i simplificat: 殷代; en pinyin: Yīn Dài), fou una dinastia reial xinesa que governà a la vall del Riu Groc a la província de Henan, al mil·lenni II aC. Tradicionalment es considera que va succeir la (possiblement mítica) dinastia Xia i fou succeïda, al seu torn per la dinastia Zhou de l'Oest.
El relat clàssic dels Shang prové de textos com el Shujing, els Annals de Bambú i els Registres del Gran Historiador. L'erudició moderna data la dinastia entre els segles XVI i XI aC, amb més acord sobre la data de finalització que sobre la data d'inici. Se suposa que fou fundada per un vassall rebel, Shāng Tāng ('Tang el perfecte'), que va enderrocar la dinastia Xia que governava al nord de Shansi.
La dinastia Shang és la dinastia més antiga de la història tradicional xinesa. La seva historicitat està acreditada per les troballes a la vall del Riu Groc. Les excavacions a les ruïnes de Yin Xu (prop de l'actual Anyang), que ha estat identificada com l'última capital Shang, van descobrir onze tombes reials importants i els fonaments de palaus i llocs rituals. Les principals troballes arqueològiques de la vall del riu Groc, que han confirmat l'existència dels reis Shang, són objectes rituals de bronze i, especialment, els ossos oraculars, closques de tortuga i omòplats d'animal sobre els quals escrivien prediccions oraculars. Aquests ossos tenen tres seccions: una pregunta per a l'oracle, la seva contestació i el resultat que reflectia si l'oracle tenia raó. Normalment els ossos són de bestiar, bous o micos, però mai de gats o gossos. Aquests textos escrits en els ossos són la forma més antiga que s'ha conservat d'escriptura xinesa, coneguda com a escriptura dels ossos oraculars, i han tingut un paper fonamental en les investigacions recents sobre l'origen i el desenvolupament dels caràcters xinesos. La informació que ens proporcionen ens dona una visió privilegiada de les primeres etapes de la civilització xinesa sobre diversos aspectes, com la política, l'economia, cultura, religió, geografia, astronomia, calendari, art i medicina.
Sima Qian diu en les seves Memòries històriques (Shǐjì, 史记 en xinès simplificat o 史記 en xinès tradicional) que la dinastia Shong va traslladar la seva capital set vegades. L'últim i més important trasllat, a la ciutat de Yin (殷) l'any 1350 aC va portar a l'època daurada de la dinastia. De fet, aquesta etapa se l'anomena de vegades època Yin. L'emplaçament de la capital de Yin està molt a prop de l'actual ciutat d'Anyang. La civilització Shan encara estava basada en l'agricultura i la cacera i va dominar el curs mitjà del riu Groc (a Shantung i a la província moderna de Shang, existien territoris independents). En aquest període, es va desenvolupar el sistema d'escriptura. S'han trobat nombrosos objectes de bronze i molts porten inscripcions; els objectes estan molt ben treballats. La dinastia va regir sobre el nord de la Xina i els Shang van fer incursions contra els nòmades i altres veïns. La capital fou traslladada vers el 1325 aC per l'emperador Pau Ken (Pau Geng) a Yin, i per això la dinastia va agafar aquest nom. Vers el 1175 aC, el principat de Pin, al curs superior dels rius Wei i Ching, a Shensi, governat per Tan Fu, se'n va reconèixer vassall. Un successor, Wen, fou empresonat vers el 1125 aC i el seu fill Ou (Wu Wang), nomenat rei de Pin, però el fill fou lleial al pare i es va revoltar i la rebel·lió es va fer gran fins que l'emperador Zi Zhou Tsin fou enderrocat, i Wu proclamat sobirà, i fundà la dinastia Zhou (Chou), amb capital a Hao.

## Relat tradicional

Molts esdeveniments relacionats amb la dinastia Shang s'esmenten en diversos clàssics xinesos, inclosos el Llibre dels documents, el Menci i el Zuo Zhuan. A partir de tots els documents disponibles, l'historiador de la dinastia Han Sima Qian va reunir un relat seqüencial de la dinastia Shang com a part dels seus Registres del Gran Historiador. La seva història descriu alguns esdeveniments amb detall, mentre que en altres casos només es dona el nom d'un rei. Els Annals de Bambú donen un relat molt relacionat, però lleugerament diferent. Els Annals van ser enterrats l'any 296 aC, però el text té una història complexa i l'autenticitat de les versions que han arribat fins a nosaltres és controvertida.
El nom Yīn, 殷, és utilitzat per Sima Qian per a la dinastia, i en la versió de «text actual» dels Annals de Bambú tant per a la dinastia com per a la seva capital final. Ha estat un nom popular per a la dinastia Shang al llarg de la història. Des dels Registres d'Emperadors i Reis de Huangfu Mi (segle III dC), sovint s'ha utilitzat específicament per descriure la meitat posterior de la dinastia Shang. Al Japó, Corea i Vietnam, els Shang encara es coneixen gairebé exclusivament com a dinastia Yin (In, Eun i Ân per al Japó, Corea i Vietnam respectivament). Tanmateix, sembla que va ser un nom de Zhou per a la dinastia anterior. La paraula no apareix als ossos de l'oracle, que es refereixen a l'estat com a Shāng, 商, i a la capital com a Dàyì Shāng, 大邑商, 'Gran Assentament de Shang'. Tampoc apareix a les inscripcions de bronze de Zhou occidental datades amb seguretat.

### Mite fundacional

El mite fundacional de la dinastia Shang és descrit per Sima Qian als Annals del Yin. En el text, una dona anomenada Jiandi, que era la segona esposa de l'emperador Ku, es va empassar un ou que havia deixat caure un ocell negre (玄鳥) i posteriorment va donar a llum miraculosament a Xie, que també apareix com a Qi (契). Es diu que Xie va ajudar a Yu el Gran a controlar la Inundació de Gun-Yu i al seu servei se li va concedir un lloc anomenat Shang com a feu.

### Curs dinàstic

Als Annals dels Yin, Sima Qian escriu que la dinastia va ser fundada 13 generacions després de Xie, quan el descendent de Xie, Tang va enderrocar l'impius i cruel governant Xia a la batalla de Ming Tiao. Els Registres del Gran Historiador relaten esdeveniments dels regnats de Tang, Tai Jia, Tai Wu, Pan Geng, Wu Ding, Wu Yi i el depravat rei final Di Xin, però la resta dels governants Shang només s'esmenten pel seu nom. Al segle passat, Wang Guowei va demostrar que la successió al tron Shang coincideix amb la llista de reis dels Registres del Gran Historiador de Sima Qian. Segons els Registres del Gran Historiador, els Shang van traslladar la seva capital cinc vegades, amb el trasllat final a Yin durant el regnat de Pan Geng, fet que inaugurà l'edat d'or de la dinastia.
Es diu que Di Xin, l'últim rei Shang, es va suïcidar després que el seu exèrcit fos derrotat per Wu de Zhou en la decisiva batalla de Muye, Les llegendes diuen que el seu exèrcit i els seus esclaus equipats el van trair unint-se als rebels Zhou en una batalla que segons el Yi Zhou Shu i Menci va ser molt sagnant. La novel·la clàssica de l'era Ming, Fengshen Yanyi, narra la història de la guerra entre Shang i Zhou com un conflicte amb faccions rivals de déus que donen suport a diferents bàndols de la guerra.
Després de la derrota dels Shang, el rei Wu va permetre que el fill de Di Xin, Wu Geng, governés els Shang com a regne vassall. No obstant això, Zhou Wu va enviar tres dels seus germans i un exèrcit per assegurar-se que Wu Geng no es rebel·lés. Després de la mort de Zhou Wu, els Shang es van unir a la Rebel·lió dels Tres Guàrdies contra el Duc de Zhou, però la rebel·lió va fracassar després de tres anys, i deixà Zhou amb el control del territori Shang.

### Descendents de la família reial Shang

Després de l'enfonsament de la dinastia Shang, els governants de Zhou van traslladar a la força els "impertinents Yin", 殷頑, i els van dispersar per tot el territori de Zhou. Alguns membres supervivents de la família reial Shang van canviar col·lectivament el seu cognom ancestral Zi, 子, pel nom de la seva dinastia caiguda, Yin. La família va mantenir una posició aristocràtica i sovint va proporcionar els serveis administratius necessaris a la dinastia Zhou que va succeir. El rei Wu de Zhou va ennoblir Lin Jian, 林堅, fill del príncep Bigan, com a duc de Bo'ling. Els Registres del Gran Historiador diuen que el rei Cheng de Zhou, amb el suport del seu regent i oncle, el duc de Zhou, va infeudar Weiziqi, 微子啟, un germà de Di Xin, com a duc de Song, amb la seva capital a Shangqiu. Aquesta pràctica es coneixia com a "infeudació de tres generacions per a dos reis". Els ducs de Song mantindrien ritus en honor als reis Shang fins que Qi va conquerir Song el 286 aC. Confuci era possiblement un descendent dels reis Shang a través dels ducs de Song.
La dinastia Han oriental va atorgar el títol de Duc de Song i "Duc que continua i honora els Yin" a Kong An, perquè formava part del llegat dels Shang. Aquesta branca de la família Confuci és una branca separada de la línia que ostentava el títol de marquès del poble de Fengsheng i més tard duc Yansheng.
Una altra resta dels Shang va establir l'estat vassall de Guzhu (situat a l'actual Tangshan), que el duc Huan de Qi va destruir.Molts clans Shang que van emigrar al nord-est després del col·lapse de la dinastia es van integrar a la cultura Yan durant el període Zhou de l'Oest. Aquests clans van mantenir un estatus d'elit i van continuar practicant les tradicions de sacrifici i enterrament dels Shang.
Tant les llegendes coreanes com les xineses, inclosos els informes al Llibre de documents i als Annals de bambú, afirmen que un príncep Shang descontent anomenat Jizi, que s'havia negat a cedir el poder als Zhou, va abandonar la Xina amb un petit exèrcit. Segons aquestes llegendes, va fundar un estat conegut com a Gija Joseon al nord-oest de Corea durant el període Gojoseon de la història antiga de Corea. Tanmateix, els estudiosos encara debaten sobre la precisió històrica d'aquestes llegendes.

## Arqueologia de l'edat del bronze primerenca

Abans del segle xx, la dinastia Zhou (1046-256 aC) era considerada la dinastia xinesa més antiga que es podia comprovar a partir dels seus propis registres. No obstant això, durant la dinastia Song (960–1279 dC), els antiquaris recollien recipients rituals de bronze atribuïts a l'era Shang, alguns dels quals duien inscripcions.

### Vall del riu Groc

L'any 1899, diversos estudiosos es van adonar que els farmacèutics xinesos venien "ossos de drac" marcats amb caràcters curiosos i arcaics. Finalment, es vaN localitzar el 1928 fins a un jaciment (ara anomenat Yin Xu) prop d'Anyang, al nord del riu Groc a la moderna província de Henan, on l'Acadèmia Sínica va dur a terme excavacions arqueològiques fins a la invasió japonesa el 1937.
Els arqueòlegs es van centrar en la vall del riu Groc a Henan com el lloc més probable dels estats descrits a les històries tradicionals. Després de 1950, es van descobrir les restes de l'anterior assentament emmurallat de la Ciutat Zhengzhou Shang. S'ha determinat que els murs de terra de Zhengzhou, erigits al segle xv aC, haurien tingut 20 m d'amplada a la base, una alçada de 8 m i formaven una muralla aproximadament rectangular de 7 km al voltant de la ciutat antiga. La construcció d'aquests murs amb terra batuda era una tradició heretada, ja que s'han trobat fortificacions molt més antigues d'aquest tipus en jaciments neolítics xinesos de la cultura de Longshan (c. 3000 - c. 2000 aC).
El 1959, es va trobar a Yanshi, al sud del riu Groc prop de Luoyang el jaciment de la cultura d'Erlitou. La datació per radiocarboni suggereix que la cultura d'Erlitou va florir c. 2100 aC al 1800 aC. Van construir grans palaus, cosa que suggereix l'existència d'un estat organitzat. El 1983, a 6 quilòmetres al nord-est del jaciment d'Erlitou, al municipi de Shixianggou, es va descobrir la ciutat de Yanshi Shang. Es tractava d'una gran ciutat emmurallada que datava del 1600 aC. Tenia una superfície de prop de 200 hectàrees i presentava ceràmica característica de la cultura d'Erligang.
El 1999, es van descobrir les restes d'una ciutat emmurallada, d'unes 470 hectàrees, a través del riu Huan des del jaciment ben explorat de Yinxu. La ciutat, ara coneguda com a Huanbei, va estar aparentment ocupada durant menys d'un segle i fou destruïda poc abans de la construcció del complex de Yin Xu. Entre 1989 i 2000, es va excavar un important assentament Shang prop de Xiaoshuangqiao, a uns 20 km al nord-oest de Zhengzhou. Cobreix un període intermedi entre el jaciment de Zhengzhou i les capitals tardanes del riu Huan, i compta amb les fosses de sacrifici més destacades amb esquelets articulats de bestiar, una part per excel·lència del complex ritual de Shang tardà.
Els historiadors xinesos estaven acostumats a la noció d'una dinastia que en succeïa una altra, i van identificar fàcilment els jaciments d'Erligang i Erlitou amb les primeres dinasties Shang i Xia d'històries tradicionals. La situació política real a la Xina primitiva pot haver estat més complicada, ja que els Xia i els Shang eren entitats polítiques que existien simultàniament, tal com se sap que els primers Zhou, que van establir l'estat successor dels Shang, van existir al mateix temps que els Shang. També s'ha suggerit que la llegenda Xia es va originar com un mite Shang d'un poble anterior que eren els seus oposats.

### Altres jaciments

La cultura d'Erligang, centrada al jaciment de Zhengzhou, es troba a una àmplia zona de la Xina, fins i tot al nord-est fins a la zona de l'actual Pequín, on almenys un enterrament en aquesta regió durant aquest període contenia utensilis de bronze d'estil Erligang i joies d'or d'estil local. El descobriment d'una daga-destral ge a l'estil Chenggu a Xiaohenan demostra que, fins i tot en aquesta primera etapa de la història xinesa, hi havia alguns vincles entre les àrees llunyanes del nord de la Xina. El jaciment de Panlongcheng a la vall mitjana del Iang-Tsé, va ser un important centre regional de la cultura d'Erligang.
Troballes accidentals en altres llocs de la Xina han revelat civilitzacions avançades, contemporànies però culturalment diferents, de l'assentament d'Anyang, com la ciutat emmurallada de Sanxingdui a Sichuan. Els estudiosos occidentals dubten a designar aquests assentaments com a pertanyents a la dinastia Shang. També, a diferència dels Shang, no hi ha proves conegudes que la cultura Sanxingdui tingués un sistema d'escriptura. El desaparegut estat de Shang a Anyang es considera generalment la primera civilització verificable de la història xinesa. En canvi, les primeres capes del jaciment de la cultura de Wucheng, anteriors a Anyang, han donat fragments de ceràmica que contenen seqüències breus de símbols, cosa que suggereix que poden ser una forma d'escriptura molt diferent en forma de l'escriptura dels ossos oraculars, però la mostra és massa petita per al seu desxiframent.
El 2022, es va trobar una màscara funerària d'or de 3.000 anys en una tomba reial que pertanyia a un noble d'alt nivell de la dinastia Shang. La màscara és anterior a una màscara d'or similar descoberta al jaciment arqueològic de Sanxingdui el 2021, la qual cosa la converteix en l'exemple més antic d'aquesta pràctica funerària a la Xina i també il·lustra un vincle entre Sanxingdui i la civilització Zhongyuan. La màscara cobreix completament la cara, per assegurar-se que l'ànim de l'usuari es mantindrà sencer. Es van descobrir 200 artefactes més a les tombes de Shangcheng, incloses fulles d'or i plaques amb incrustacions de turquesa, monedes fetes amb closca i armes de bronze i jade.

### Estudis genètics

Un estudi de l'ADN mitocondrial (heretat en la línia materna) de les tombes Yinxu va mostrar semblances amb la moderna ètnia han del nord, però diferències significatives amb l'ètnia han del sud.

## Cronologia absoluta

El primer esdeveniment amb data segura de la història xinesa és l'inici de la regència Gonghe l'any 841 aC, a principis de la dinastia Zhou, una data establerta per primera vegada per l'historiador de l'era Han Sima Qian. Els intents d'establir dates anteriors han estat plagats de dubtes sobre l'origen i la transmissió dels textos tradicionals i les dificultats en la seva interpretació. Intents més recents han comparat les històries tradicionals amb dades arqueològiques i astronòmiques.S'han proposat almenys 44 dates per al final de la dinastia, que van des del 1130 aC fins al 1018 aC.
* Les dates tradicionals de la dinastia, des del 1766 aC fins al 1122 aC, van ser calculades per Liu Xin durant la dinastia Han.
* Un càlcul basat en el "text antic" dels Annals de Bambú dona dates del 1523 aC al 1027 aC.
* David Pankenier, en intentar identificar els esdeveniments astronòmics esmentats als textos de Zhou, va datar l'inici de la dinastia el 1554 aC i el seu enderrocament el 1046 aC.
* El projecte de cronologia Xia Shang Zhou va identificar l'establiment de la dinastia amb la fundació d'una ciutat emmurallada de la cultura d'Erligang a Yanshi, datada al voltant del 1600 aC.El projecte també va arribar a una data final del 1046 aC, basat en una combinació de l'evidència astronòmica considerada per David Pankenier i la datació amb radiocarboni de capes arqueològiques.
* David Nivison i Edward L. Shaughnessy argumenten a favor d'una data final del 1045 aC, basant-se en la seva anàlisi dels Annals de Bambú.
* La datació amb radiocarboni dels ossos de l'oracle ha donat una data final de l'any 1041 aC, amb una incertesa d'uns 10 anys.

## Darrers Shang a Anyang

Els registres directes més antics existents daten d'aproximadament el 1250 aC a Anyang, i cobreixen els regnats dels nou reis Shang. Els Shang tenien un sistema d'escriptura totalment desenvolupat, conservat en inscripcions de bronze i un petit nombre d'altres escrits sobre ceràmica, jade i altres pedres, banyes, etc., però més prolíficament sobre ossos oraculars.La complexitat i la sofisticació d'aquest sistema d'escriptura indiquen un període de desenvolupament anterior, però encara no hi ha proves directes d'aquest. Altres avenços incloïen la invenció de molts instruments musicals i les observacions celestes de Mart i diversos cometes per part dels astrònoms Shang.
La seva civilització es basava en l'agricultura i es complementava amb la caça i la ramaderia. A més de la guerra, els Shang també practicaven sacrificis humans. S'ha trobat que els cranis de les víctimes de sacrifici són similars als cranis xinesos moderns (basat en comparacions amb restes de Hainan i Taiwan). També es van excavar petxines de cauris a Anyang cosa que suggereix el comerç amb els habitants de la costa, però hi havia un comerç marítim molt limitat ja que la Xina va estar aïllada d'altres grans civilitzacions durant el període Shang. Les relacions comercials i els llaços diplomàtics amb altres potències formidables a través de la Ruta de la Seda i els viatges xinesos a l'oceà Índic no van existir fins al regnat de l'emperador Wu durant la dinastia Han (206 aC – 221 dC).

### Vida a la cort

A l'excavació del palau reial de Yin Xu, es van trobar grans bases de pilars de pedra juntament amb fonaments i plataformes de terra batuda, que segons Fairbank, eren "tan dures com el ciment". Aquests fonaments, al seu torn, van suportar originalment 53 edificis construïts amb pals i bigues de fusta. A prop del complex palauet principal, hi havia fosses subterrànies que s'utilitzaven com a magatzems, cambres per als criats i habitatges.
Moltes tombes reials de Shang havien estat excavades i devastades pels lladres de tombes a l'antiguitat, però a la primavera de 1976, el descobriment de la tomba 5 a Yin Xu va revelar una tomba que no només estava inalterada, sinó que era una de les més tombes Shang més ricament fornides que els arqueòlegs encara havien trobat. Amb més de 200 vasos rituals de bronze i 109 inscripcions del nom de Fu Hao, Zheng Zhenxiang i altres arqueòlegs es van adonar que havien topat amb la tomba de la consort més famosa del rei Wu Ding, Fu Hao, que s'esmenta en 170 a 180 inscripcions d'ossos de l'oracle Shang i que també era coneguda com a general militar. Juntament amb recipients de bronze, es van trobar recipients de gres i ceràmica, armes de bronze, figures de jade, pintes dels cabell i forques d'os.L'equip arqueològic argumenta que el gran assortiment d'armes i vasos rituals de la seva tomba es correlaciona amb els relats dels ossos oraculars de les seves activitats militars i rituals.
La capital era el centre de la vida de la cort. Amb el temps, es van desenvolupar rituals de cort per apaivagar els esperits i, a més dels seus deures seculars, el rei serviria com a cap del culte dels avantpassats. Sovint, el mateix rei fins i tot realitzava endevinació d'ossos oraculars, especialment cap al final de la dinastia. Les proves d'excavacions de les tombes reials indiquen que la reialesa era enterrada amb articles de valor, presumiblement per utilitzar-los en el més enllà. Potser pel mateix motiu, centenars de plebeus, que potser eren esclaus, van ser enterrats vius amb el cadàver reial.
Una línia de reis Shang hereditària va governar gran part del nord de la Xina, i les tropes Shang van lluitar freqüentment en guerres amb els assentaments veïns i els pastors nòmades de les estepes asiàtiques interiors. El rei Shang, en les seves endevinacions oraculars, mostrava repetidament preocupació pels fang, bàrbars que vivien fora de les regions civilitzades tu, que constituïen el centre del territori Shang. En particular, el grup tufang, xinès: 土方, de la regió de Yanshan, és esmentat regularment com a hostil als Shang.
A part del seu paper com a caps de comandants militars, els reis Shang també afirmaven la seva supremacia social actuant com a grans sacerdots de la societat i dirigint les cerimònies d'endevinació. Tal com revelen els textos dels ossos de l'oracle, els reis Shang eren considerats com els membres més qualificats de la societat per oferir sacrificis als seus avantpassats reials i al gran déu Di, que segons les seves creences era responsable de la pluja, el vent i els trons.
El rei nomenava funcionaris per gestionar determinades activitats, normalment en una àrea determinada. Aquests incloïen oficials de camp (agrícoles) 田, pastors 牧, funconaris de gossos 犬 (caça) i guàrdies 衛. Aquests oficials dirigien els seus propis seguicis en la realització de les seves funcions, i alguns van esdevenir més independents i van sorgir com a governants d'ells mateixos. Hi havia un sistema bàsic de burocràcia, amb referències a càrrecs com els "molts funcionaris de gossos", "molts oficials a cavall", els "molts artesans", els "molts arquers" o títols de cort com "servidor menor del conreu". o "servidor júnior per a jornalers". Els governants més llunyans eren coneguts com a marquès 侯 o comte 伯, que de vegades proporcionava tribut i suport al rei Shang a canvi d'ajuda militar i serveis d'auguri. No obstant això, aquestes aliances eren inestables, tal com indiquen les freqüents endevinacions reials sobre la sostenibilitat d'aquestes relacions.
L'existència de registres sobre assassinats d'enemics, presoners i botí pres, apunten a l'existència d'una protoburocràcia de documents escrits.

### Religió

Els rituals religiosos Shang comptaven amb l'endevinació i el sacrifici. El grau en què el xamanisme era un aspecte central de la religió Shang és un tema de debat.
Hi havia sis principals destinataris de sacrifici:
* Di, el "Déu Alt",
* Les forces naturals, com ara la del sol i les muntanyes,
* Antics senyors, humans difunts que s'havien afegit al panteó dinàstic,
* Avantpassats predinàstics,
* Avantpassats dinàstics, i
* Esposes reials que eren avantpassats de l'actual rei.
Els Shang creien que els seus avantpassats tenien poder sobre ells i realitzaven rituals d'endevinació per assegurar la seva aprovació per a les accions planificades. L'endevinació consistia a trencar la closca d'una tortuga o l'escàpula de bou per respondre una pregunta, i després registrar la resposta a aquesta pregunta en el propi os. Es desconeix quins criteris utilitzaven els endevinadors per determinar la resposta.
Sembla que els Shang també creien en un més enllà, com ho demostren les elaborades tombes funeràries construïdes per als governants difunts. Sovint s'incloïen a la tomba "carruatges, utensilis, vaixells de sacrifici [i] armes". L'enterrament d'un rei implicava l'enterrament de fins a uns quants centenars d'humans i cavalls també per acompanyar el rei al més enllà, en alguns casos fins i tot en un nombre de quatre-cents. Finalment, les tombes incloïen ornaments com el jade, que els Shang podrien haver cregut que protegeixen de la decadència o que confereixen la immortalitat.
La religió Shang era altament burocràtica i meticulosament ordenada. Els ossos oraculars contenien descripcions de la data, ritual, persona, avantpassat i preguntes associades a l'endevinació. Les tombes mostraven arranjaments d'ossos molt ordenats, amb grups d'esquelets disposats en la mateixa direcció.

### Treballs en bronze

La fosa de bronze i la ceràmica xinesa van avançar durant la dinastia Shang, amb el bronze que normalment s'utilitzava per a articles ritualment significatius, en lloc de principalment utilitaris. Ja pels volts del 1500 aC, la primera dinastia Shang es va dedicar a la producció a gran escala d'atuells i armes de bronze. Aquesta producció requeria una gran mà d'obra que pogués gestionar la mineria, el refinament i el transport dels minerals necessaris de coure, estany i plom. Això, al seu torn, va crear la necessitat de gestors oficials que poguessin supervisar tant els treballadors poc qualificats com els artesans qualificats. La cort reial Shang i els aristòcrates requerien un gran nombre d'atuells de bronze diferents per a diversos propòsits cerimonials i esdeveniments d'endevinació religiosa. Les regles cerimonials fins i tot decretaven quants recipients de bronze de cada tipus podia posseir un noble o una dona noble d'un determinat rang. Amb l'augment de la quantitat de bronze disponible, l'exèrcit també podria equipar-se millor amb un assortiment d'armes de bronze. El bronze també es va utilitzar per a la construcció de carros amb rodes de radis, que van aparèixer a la Xina cap al 1200 aC.
* Un ding de l'època Shang
* Houmuwu ding (xinès=后母戊鼎), al Museu Nacional de la Xina.
* Un ding de la darrera època Shang amb motius taotie
* Un gū, un tipus de recipient de bronze ritual utilitzat per contenir vi
* Atuell Shang de bronze, utilitzat per conservar begudes

### Exèrcit

La dinastia Shang va entrar en conflictes prolongats amb les tribus frontereres del nord anomenades Guifang, xinès: 鬼方, lit. 'Territori del Dimoni').
La infanteria Shang estava armada amb una varietat d'armes de pedra i bronze, incloses llances, xinès: 矛 máo, destrals, xinès: 鉞 yuè, dagues-destrals, xinès: 戈 gē, arcs composts i cascos de bronze o cuir.
Pel que fa als carros, de fet hi ha carros desenterrats de Yin Xu, però és molt probable que la qualitat dels carros de Yin Xu no fos tan bona com la dels carros de Zhou Yuan. Segons es pot llegir a Els mètodes de Sima, els carros de la dinastia Shang se centraven en el transport ràpid, de manera que Confuci va dir "pugeu al carro de Yin", però potser no eren tan sofisticats com els carros de la dinastia Zhou.
També hi havia tropes d'elefants de guerra a l'exèrcit de la dinastia Shang. Durant les dinasties Yin i Shang, els elefants estaven àmpliament distribuïts a les planes centrals. Els comerciants domesticaven elefants salvatges i els utilitzaven amb finalitats militars. Durant la conquesta de Dongyi, els comerciants van utilitzar elefants de guerra moltes vegades, amb bons resultats en la batalla.
Encara que els Shang depenien de les habilitats militars de la seva noblesa, els governants Shang podien mobilitzar les masses de pobles i plebeus rurals com a treballadors i soldats reclutats tant per a campanyes de defensa com de conquesta. Els aristòcrates i altres governants de l'estat estaven obligats a subministrar a les seves guarnicions locals tot l'equip, armadura i armament necessaris. El rei Shang mantenia una força d'uns mil soldats a la seva capital i dirigiria personalment aquesta força a la batalla. També calia una burocràcia militar rudimentària per tal d'aplegar forces que anaven des de tres a cinc mil efectius per a campanyes frontereres fins a tretze mil efectius per reprimir les rebel·lions.

## Llista dels reis Shang segons la historiografia tradicional

* Cheng Tang
* Wai Bing
* Zhong Ren
* Tai Jia
* Wo Ding
* Tai Geng
* Xiao Jia
* Yong Ji
* Tai Wu
* Zhong Ding
* Wai Ren
* He Dan Jia
* Zu Yi
* Zu Xin
* Wo Jia
* Zu Ding
* Nan Geng
* Yang Jia
* Pan Geng
* Xiao Xin
* Xiao Yi
* Wu Ding
* Zu Ji
* Zu Geng
* Zu Jia
* Lin Xin
* Geng Ding
* Wu Yi
* Tai Ding
* Di Yi
* Di Xin

## Notes

* ↑ « (xinès) 殷人服象，为虐于东夷。 (català) El poble Yin va obeir Xiang per tal d'abusar de Dongyi. » — Lü Buwei, Lüshi Chunqiu

## Referències

* ↑ Folch, M. Dolors. La construcció de la Xina : el període formatiu de la civilització xinesa. 1ª ed. Barcelona: Empúries, 2001. ISBN 84-7596-802-3.
* ↑ Schirokauer, Conrad. Breve historia de la civilizacion china (en castellà). Barcelona: Ediciones Bellaterra, 2011. ISBN 978-84-7290-555-9.
* ↑ Keightley, 2000.
* ↑ Keightley, 1999, p. 233–235.
* ↑ Keightley, 1978b.
* 1 2 Keightley, 1999, p. 232.
* ↑ Keightley, 1978a, p. xiv.
* ↑ Keightley, 1999, p. 233, amb detalls addicionals dels Registres històrics.
* ↑ Sun-tzu, Sunzi, Shang Yang, Shibing Yuan. The Art of War (en anglès), 1998, p. 70.
* ↑ Keightley, 1999, p. 233.
* ↑ Grebnev, Yegor «The Record of King Wu of Zhou's Royal Deeds in the Yi Zhou shu in Light of Near Eastern Royal Inscriptions» (en anglès). Journal of the American Oriental Society. University of Michigan, 138, 1, 2018, pàg. 86-87.
* ↑ 邶、鄘二國考 (Examen dels dos països de Bei i Yong)
* ↑ 周初"三监"与邶、鄘、卫地望研究 (Recerca sobre les "Tres presons" a l'inici de la dinastia Zhou i Bei, Yong i Wei Diwang)
* ↑ "三监"人物疆地及其地望辨析 ——兼论康叔的始封地问题 (Una anàlisi dels territoris i paisatges dels "tres supervisors" - També sobre el tema del feu inicial de l'oncle Kang)
* ↑ 一 被剥削者的存在类型 (El tipus d'existència de l'explotat)
* ↑ Xinzhong Yao. An Introduction to Confucianism (en anglès). Cambridge University Press, 2000, p. 23. ISBN 0-521-64430-5. «Es creu que Confuci era descendent de la casa reial de la dinastia Shang i la seva família va viure a l'estat de Song fins que el seu avi es va veure obligat a traslladar-se a l'estat de Lu.»
* ↑ Xinzhong Yao. Confucianism and Christianity: A Comparative Study of Jen and Agape (en anglès). Sussex Academic Press, 1997, p. 29. ISBN 1-898723-76-1.
* ↑ Lee Dian Rainey. Confucius & Confucianism: The Essentials (en anglès). John Wiley & Sons, 2010, p. 66]. ISBN 978-1-4051-8841-8.
* ↑ Rafe de Crespigny. «Biografia de Yang Hu Zhu Mei Yun». A: A Biographical Dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD). BRILL, 28 de desembre 2006, p. 389. ISBN 978-90-474-1184-0. «武帝时，始封周后姬嘉为周子南君，至元帝时，尊周子南君为周承休侯，位次诸侯王。使诸大夫博士求殷后，分散为十馀姓，郡国往往得其大家，推求子孙，绝不能纪。时匡衡议，以为“王者存二王后，所以尊其先王而通三统也。其犯诛绝之罪者绝，而更封他亲为始封君，上承其王者之始祖。春秋之义，诸侯不能守其社稷者绝。今宋国已不守其统而失国矣，则宜更立殷后为始封君，而上承汤统，非当继宋之绝侯也，宜明得殷后而已。今之故宋，推求其嫡，久远不可得；虽得其嫡，嫡之先已绝，不当得立。礼记孔子曰：‘丘，殷人也。’先师所共传，宜以孔子世为汤后。”上以其语不经，遂见寝 (Durant el regnat de l'emperador Wu, Ji Jia, la reina de la dinastia Zhou, va rebre el títol de Senyora de Zhou Zinan. En temps de l'emperador Yuan, l'emperador Zhou Zinan va ser honrat com a marquès de Zhou Chengxiu entre els reis vassalls. Després que els funcionaris i els metges anessin a Yin, es van escampar en més de deu cognoms; els comtats i prefectures sovint tenien la seva pròpia gent i promocionaven els seus descendents, però no els podien disciplinar. En aquell moment, Kuang Heng va mantenir una discussió i va creure que "el rei té dues reines, per la qual cosa respecta el seu predecessor i connecta les tres unificacions. Si comet el delicte de matar Jue, serà coronat com a primer rei, i serà l'avantpassat del rei.". El significat de "primavera i tardor" és que aquells prínceps que no poden protegir el seu país s'extingiran. Ara que la dinastia Song ja no ha mantingut el seu llinatge i ha perdut el país, és millor establir la reina de Yin com a primera monarca i heretar el llinatge de la dinastia Tang. No és el successor del príncep suprem de la dinastia Song, però és millor obtenir la reina de la dinastia Yin Ming. Per aquest motiu, a la dinastia Song, s'esperava que els descendents directes no estarien disponibles durant molt de temps; encara que s'aconseguissin descendents directes, aquests ja s'havien extingit i no s'havien d'establir, va dir Confuci al "Llibre dels ritus". "Qiu és nadiu de Yin". Els nostres avantpassats han transmès que és apropiat considerar Confuci com a emperadriu de la dinastia Tang". Les seves paraules eren incomprensibles, per la qual cosa es va adormir»
* ↑ 中国孤竹文化网 (Xarxa de cultura Xina Guzhu)
* ↑ 解开神秘古国 ——孤竹之谜 (Descobriu el misteriós país antic: el misteri de Guzhu)
* ↑ 孤竹析辨 (Identificació de l'anàlisi de Guzhu)
* 1 2 3 4 5 Sun, 2006.
* 1 2 3 4 5 6 7 Fairbank i Goldman, 2006, p. 33.
* 1 2 3 Fairbank i Goldman, 2006, p. 34.
* ↑ Needham, 1971, p. 43.
* ↑ Fairbank i Goldman, 2006, p. 34–35.
* ↑ Harrington, Spencer P. M. «Shang City Uncovered» (en anglès). Archaeology. Archaeological Institute of America, vol. 53, núm. 3, maig-juny 2000.
* ↑ Tang, Jigen; Jing, Zhichun; Liu, Zhongfu; Yue, Zhanwei «Survey and Test Excavation of the Huanbei Shang City in Anyang» (en anglès). Chinese Archaeology, vol. 4, 2004, pàg. 1–20. DOI: 10.1515/CHAR.2004.4.1.1.
* ↑ Allan, 1991, p. 63.
* ↑ Bagley, 1999, p. 168–171.
* ↑ Bagley, 1999, p. 124–125.
* ↑ Wilkinson, 2013, p. 669.
* ↑ Wagner, 1993, p. 20.
* ↑ Cheung, 1983.
* ↑ Lin, Meicun «Seima-Turbino Culture and the Proto-Silk Road» (en anglès). Chinese Cultural Relics, vol. 3, núm. 001-002, 2016, pàg. 255, Figura 15. ISSN: 2330-5169. «Val la pena assenyalar que de la tomba de Fu Hao a les ruïnes Yin es va desenterrar una figureta de jade (figura 15:5) que s'assembla a una figureta de bronze d'estil Seima-Turbino (figura 15:3) i un ganivet amb el pom de cap de cérvol (figure 15:6). Un ganivet similar amb el pom de cap de cérvol també es troba a la col·lecció del Museu Baoji de col·leccions de bronze (figura 12:4). Aquests descobriments i artefactes recollits revelen la transmissió cultural entre els antics habitants de la regió del riu Groc i els nòmades de l'estepa eurasiàtica.»
* ↑ Batycka, Dorian. «A 3,000-Year-Old Gold Burial Mask Found in Shangcheng Dates to One of China's Earliest Recorded Dynasties» (en anglès). artnet, 24-09-2022.
* ↑ Zeng, Wen; Li, Jiawei; Yue, Hongbin; Zhou, Hui; Zhu, Hong «Poster: Preliminary Research on Hereditary Features of Yinxu Population». 82è Congrés Anual de l'Associació Americana d'Antropòlegs Físics, 2013.
* ↑ Lee, 2002, p. 16–17.
* ↑ Lee, 2002, p. 32.
* 1 2 3 Keightley, 1999, p. 248.
* ↑ Pankenier, 1981–1982, p. 23.
* ↑ Pankenier, David W. «The cosmo-political mandate». A: Astrology and Cosmology in Early China: Conforming Earth to Heaven (en anglès). Cambridge University Pressn, 2015, p. 197. ISBN 978-1-107-53901-3. Arxivat 2022-09-15 a Wayback Machine.
* ↑ Nivison, 2018, p. 165.
* ↑ Lee, 2002, p. 28.
* ↑ Lee, 2002, p. 31–34.
* ↑ Shaughnessy, Edward L. «The Date of the Zhou Conquest of Shang]». A: Sources of Western Zhou History: Inscribed Bronze Vessels (en anglès). University of California Press, 1992, p. 217–236. ISBN 978-0-520-07028-8.
* ↑ Nivison, David S. «The Dates of Western Chou» (en anglès). Harvard Journal of Asiatic Studies. Harvard-Yenching Institute, 43, 2, 1983, pàg. 481–580. DOI: 10.2307/2719108. JSTOR: 2719108.
* ↑ Liu et al., 2021, p. 165, 169.
* ↑ Qiu, 2000, p. 60.
* ↑ Kerr, Gordon. A Short History of China (en anglès). Oldcastle Books, 2013, p. 3. ISBN 978-1-84243-969-2.
* ↑ Beck, Roger B.; Black, Linda; Krieger, Larry S.; Naylor, Phillip C.; Shabaka, Dahia Ibo World History: Patterns of Interaction (en anglès). Evanston, IL: McDougal Littell, 1999. ISBN 0-395-87274-X.
* ↑ Flad, Rowan. «Shang Dynasty Human Sacrifice» (en anglès). National Geographic, 28-02-2010. Arxivat de l'original el 2011-12-21. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ Pietrusewsky, Michael. «The physical anthropology of the Pacific, East Asia and Southeast Asia: a multivariate craniometric analysis». A: Roger Blench, Alicia Sanchez-Mazas, Laurent Sagart. The Peopling of East Asia: Putting Together Archaeology, Linguistics and Genetics (en anglès). RoutledgeCurzon, 2005, p. 201–229. ISBN 978-0-415-32242-3.
* ↑ Howells, William. «Origins of the Chinese People: Interpretations of recent evidence». A: David N. Keightley. The Origins of Chinese Civilization (en anglès). University of California Press, 1983, p. 297–319. ISBN 978-0-520-04229-2.
* ↑ Fairbank i Goldman, 2006, p. 35.
* ↑ Sun, 1989, p. 161–167.
* ↑ Chen, 2002, p. 67–71.
* ↑ Thorp, 1981, p. 239.
* ↑ Thorp, 1981, p. 240.
* ↑ Thorp, 1981, p. 240, 245.
* ↑ Thorp, 1981, p. 242, 245.
* ↑ Li, 1980, p. 393–394.
* ↑ Lerner et al., 1985, p. 77.
* ↑ Thorp, 1981, p. 245.
* ↑ Yuan, Jing i Rowan Flad. “Two issues concerning domesticated horses in China.” Bulletin of the Museum of Far Eastern Antiquities, vol. 75, 2003, pàgs. 110-126
* 1 2 3 Ebrey, Walthall i Palais, 2006, p. 14.
* ↑ Keightley, 1999, p. 272–273, 286.
* ↑ Keightley, 1999, p. 287.
* 1 2 3 Chang, 1994.
* ↑ Keightley, 1998.
* ↑ Keightley, 1999, p. 253–254.
* ↑ Keightley, 2004.
* 1 2 Smith, 1961.
* 1 2 3 Ebrey, Walthall i Palais, 2006, p. 17.
* ↑ Creel, Herrlee G. (1970). The Origins of Statecraft in China. The University of Chicago Press. pàg. 232.
* ↑ Taskin V.S., "Materials on history of nomadic tribes in China 3rd-5th cc", núm. 3 "Mujuns", "Science", Moscou, 1992, pàg. 10, ISBN 5-02-016746-0
* ↑ Keightley, David N. «Shang archaeology». A: Michael Loewe, Edward L. Shaughnessy. The Cambridge History of Ancient China: From the Origins of Civilization to 221 BC (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1999, p. 269. ISBN 978-0-521-47030-8.
* ↑ Wang, 1993.
* ↑ Sawyer i Sawyer, 1994, p. 35.
* ↑ Wei Linggong. Analectes de Confuci (en xinès). «子曰:“行夏之时,乘殷之辂,服周之冕,乐则《韶》《舞》。放郑声,远佞人。郑声淫,佞人殆 (Confuci va dir: "Quan viatgeu a Xia, pugeu al carro de Yin, porteu la corona de Zhou. Que la música sigui el Shao amb les seves pantomimes. Desterreu les cançons de Zheng i allunyeu-vos dels parlants enganyosos. Les cançons de Zheng són llicencioses; els parlants enganyosos són perillosos")»
* ↑ Sima Rangju. Els mètodes de Sima (en xinès). «戎车：夏后氏曰钩车,先正也;殷曰寅车,先疾也;周日元戎,先良也 (Carro militar: la família Xiahou l'anomenava carro de ganxo, el que significa que és el primer a anar bé; la família Yin l'anomenava carro Yin, el que significa que és el primer a anar malament)»
* ↑ Rawson, Jessica «Chariotry and Prone Burials: Reassessing Late Shang China’s Relationship with Its Northern Neighbours» (en anglès). Journal of World Prehistory, vol. 33, núm. 2, 6-2020, pàg. 135–168. DOI: 10.1007/s10963-020-09142-4. «Aquests diferents monuments, petroglifs, khirigsuurs i pedres de cérvol, han il·luminat el paper clau de l'altiplà de Mongòlia com a principal regió d'origen per a l'ús de carros i cavalls a l'Àsia oriental (i les seves armes i eines associades), i també la font probable dels carros. i cavalls emprats a Anyang»
* ↑ Shaughnessy, Edward L. «Historical Perspectives on The Introduction of The Chariot Into China» (en anglès). Harvard Journal of Asiatic Studies, núm. 1, 1988, pàg. 189–237. DOI: 10.2307/2719276. ISSN: 0073-0548. «Les publicacions recents de descobriments arqueològics a tota l'Àsia central soviètica, però, permeten ara omplir el buit anterior entre la Xina i el Pròxim Orient tant espacial com temporalment, sense deixar cap dubte que el carro va entrar a la Xina des del nord-oest cap al 1200 aC. (...) A partir d'això podríem suggerir un límit superior per a l'evidència artefactaual del carro a la Xina d'uns 1200 a.C., que correspon a l'última part del regnat del rei Wu Ding (c. 1200-1180 a.C.).»
* ↑ Barbieri-Low, Anthony J. «Wheeled Vehicles in the Chinese Bronze Age (c. 2000-741 B.C.)» (en anglès). Sino-Platonic papers, vol. 99, 2-2000.
* ↑ Sawyer i Sawyer, 1994, p. 33.
* ↑ Sawyer i Sawyer, 1994, p. 34.

## Bibliografia

* Allan, Sarah. The Shape of the Turtle: Myth, Art, and Cosmos in Early China (en anglès). SUNY Press, 1991. ISBN 978-0-7914-9449-3.
* Bagley, Robert. «Shang archaeology». A: Michael Loewe, Edward L. Shaughnessy. The Cambridge History of Ancient China: From the Origins of Civilization to 221 BC (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1999, p. 124–231. ISBN 978-0-521-47030-8.
* Chang, Kwang-Chih. Shang Civilization (en anglès). Yale University Press, 1980. ISBN 0-300-02885-7.
* Chang, Kwang-Chih. «Shang Shamans». A: Willard J. Peterson. The Power of Culture: Studies in Chinese Cultural History (en anglès). Hong Kong: Chinese University Press, 1994, p. 10–36. ISBN 978-962-201-596-8.
* Chen, Yan. Maritime Silk Route and Chinese-Foreign Cultural Exchanges (en anglès). Beijing: Peking University Press, 2002. ISBN 978-7-301-03029-5.
* Cheung, Kwong-yue. «Recent archaeological evidence relating to the origin of Chinese characters». A: The Origins of Chinese Civilization (en anglès). Traducció: Noel Barnard. University of California Press, 1983, p. 323–391. ISBN 978-0-520-04229-2.
* Ebrey, Patricia Buckley; Walthall, Anne; Palais, James B. East Asia: A Cultural, Social, and Political History (en anglès). Boston: Houghton Mifflin, 2006. ISBN 978-0-618-13384-0.
* Fairbank, John King; Goldman, Merle. China: A New History. 2a edició. Harvard University Press, 2006. ISBN 978-0-674-03665-9.
* Keightley, David N. Sources of Shang History: The Oracle-Bone Inscriptions of Bronze Age China (en anglès). Berkeley: University of California Press, 1978a. ISBN 0-520-02969-0. Encara es pot trobar impresa una segona edició de rústica de 1985, ISBN 0-520-05455-5.
* Keightley, David N. «The Bamboo Annals and Shang-Chou Chronology» (en anglès). Harvard Journal of Asiatic Studies, 38, 2, 1978b, pàg. 423–438. DOI: 10.2307/2718906. JSTOR: 2718906.
* Keightley, David N. «Shamanism, Death, and the Ancestors: Religious Mediation in Neolithic and Shang China (ca. 5000–1000 B.C.)» (en anglès). Asiatische Studien, 52, 3, 1998, pàg. 763–831. DOI: 10.5169/seals-147432.
* Keightley, David N. «The Shang: China's first historical dynasty». A: Michael Loewe, Edward L. Shaughnessy. The Cambridge History of Ancient China: From the Origins of Civilization to 221 BC (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1999, p. 232–291. ISBN 978-0-521-47030-8.
* Keightley, David N. The Ancestral Landscape: Time, Space, and Community in Late Shang China (ca. 1200–1045 B.C.) (en anglès). 53. Institute of East Asian Studies, University of California, Berkeley, 2000 (China Research Monograph). ISBN 978-1-55729-070-0.
* Keightley, David N. «The Making of the Ancestors: Late Shang Religion and Its Legacy». A: John Lagerwey. Chinese Religion and Society: The Transformation of a Field (en anglès). Hong Kong: Chinese University Press, 2004, p. 3–63. ISBN 978-962-99612-3-7.
* Lee, Yun Kuen «Building the chronology of early Chinese history» (en anglès). Asian Perspectives, 41, 1, 2002, pàg. 15–42. DOI: 10.1353/asi.2002.0006.
* Lerner, Martin; Murck, Alfreda; Ford, Barbara B.; Hearn, Maxwell «Asian Art» (en anglès). Recent Acquisitions (Metropolitan Museum of Art), 1985/1986, 1985, pàg. 72–88. DOI: 10.2307/1513695. JSTOR: 1513695.
* Li, Chu-tsing «The Great Bronze Age of China» (en anglès). Art Journal, 40, 1/2, 1980, pàg. 390–395. DOI: 10.2307/776607. JSTOR: 776607.
* Kexin, Liu; Wu, Xiaohong; Guo, Zhiyu; Yuan, Sixun; Ding, Xingfang; Fu, Dongpo; Pan, Yan. Radiocarbon dating of oracle bones of late Shang period in ancient China (en anglès). 63, 2021, p. 155–175. DOI 10.1017/RDC.2020.90.
* Mair, Victor H. «Religious formations and intercultural contacts in early China». A: Volkhard Krech, Marian Steinicke. Dynamics in the History of Religions between Asia and Europe: Encounters, Notions, and Comparative Perspectives (en anglès). Brill, 2011, p. 85–110. ISBN 978-90-04-22535-0.
* Needham, Joseph. Science and Civilization in China (en anglès). Volum 4, Part 3. Cambridge University Press, 1971. ISBN 978-0-521-07060-7.
* Nivison, David S. Adam C. Schwartz. The Nivison Annals (en anglès). De Gruyter Mouton, 2018. DOI 10.1515/9781501505393. ISBN 978-1-5015-1454-8.
* Pankenier, David W. «Astronomical Dates in Shang and Western Zhou» (en anglès). Early China, 7, 1981–1982, pàg. 2–37. DOI: 10.1017/S0362502800005599. JSTOR: 23351672.
* Qiu, Xigui. Chinese writing (en anglès). Traducció: Gilbert L. Mattos i Jerry Norman. Berkeley: Society for the Study of Early China and The Institute of East Asian Studies, University of California, 2000. ISBN 978-1-55729-071-7. (Traducció a l'anglès de Wénzìxué Gàiyào 文字學概要, Shangwu, 1988.)
* Sawyer, Ralph D.; Sawyer, Mei-chün Lee. Sun Tzu's The Art of War (en anglès). Nova York: Barnes and Noble, 1994. ISBN 978-1-56619-297-2.
* Shaughnessy, Edward L. «Historical Perspectives on The Introduction of The Chariot into China» (en anglès). Harvard Journal of Asiatic Studies, 48, 1, 1988, pàg. 189–237. DOI: 10.2307/2719276. JSTOR: 2719276.
* Smith, Adam Daniel. «The Chinese Sexagenary Cycle and the Ritual Origins of the Calendar». A: John M. Steele. Calendars and Years II: Astronomy and time in the ancient and medieval world (en anglès). Oxbow Books, 2011, p. 1–37. DOI 10.7916/D8891CDX. ISBN 978-1-84217-987-1.
* Smith, Howard. Chinese Religion in the Shang Dynasty. 8, 1961, p. 142–150. DOI 10.1163/156852761x00090.
* Sun, Guangqi. 中国古代航海史 [Història de la navegació a l'antiga Xina.] (en xinès). Beijing: Ocean Press, 1989. ISBN 978-7-5027-0532-9.
* Sun, Yan «Colonizing China's Northern Frontier: Yan and Her Neighbors During the Early Western Zhou Period» (en anglès). International Journal of Historical Archaeology, 10, 2, 2006, pàg. 159–177. DOI: 10.1007/s10761-006-0005-3.
* Thorp, Robert L. «The Date of Tomb 5 at Yinxu, Anyang: A Review Article» (en anglès). Artibus Asiae, 43, 3, 1981, pàg. 239–246. DOI: 10.2307/3249839. JSTOR: 3249839.
* Wagner, Donald B. Iron and Steel in Ancient China (en anglès). BRILL, 1993. ISBN 978-90-04-09632-5.
* Wang, Hongyuan 王宏源. 漢字字源入門 [Una introducció a l'etimologia dels caràcters xinesos] (en xinès). Beijing: Sinolingua, 1993. ISBN 978-7-80052-243-7.
* Wilkinson, Endymion. Chinese History: A New Manual (en anglès). Cambridge, MA: Harvard Univ Asia Center, 2013. ISBN 978-0-674-06715-8.
* Herbert J. Allen (trad.) «Sŭma Ch'ien's Historical Records, Chapter III – The Yin Dynasty» (en anglès). Journal of the Royal Asiatic Society, 27, 3, 1895, pàg. 601–615. DOI: 10.1017/S0035869X00145083.
* Duan, Chang-Qun; Gan, Xue-Chun; Wang, Jeanny; Chien, Paul K. «Relocation of Civilization Centers in Ancient China: Environmental Factors» (en anglès). Ambio, 27, 7, 1998, pàg. 572–575. JSTOR: 4314793.
* «The Annals of the Bamboo Books: The Dynasty of Shang». A: The Chinese Classics, volume 3, part 1 (en anglès). Traducció: James Legge, 1865, p. 128–141.
* Lee, Yuan-Yuan; Shen, Sin-yan. Chinese Musical Instruments (en anglès). Chinese Music Society of North America Press, 1999 (Chinese Music Monograph Series). ISBN 1-880464-03-9.
* Shen, Sinyan «Acoustics of Ancient Chinese Bells» (en anglès). Scientific American, 256, 4, 1987, pàg. 94. Bibcode: 1987SciAm.256d.104S. DOI: 10.1038/scientificamerican0487-104.
* Timperley, Harold J. The Awakening of China in Archaeology; Further Discoveries in Ho-Nan Province, Royal Tombs of the Shang Dynasty, Dated Traditionally from 1766 to 1122 B.C. (en anglès), 1936.

## Vegeu també

* Wu Xian
* Mei Bo
* Fu Hao
* Tomba de Fu Hao
* Bronzes rituals xinesos
* Os oracular