OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Psychoda lativentris

Psychoda lativentris és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba al Canadà (Ontario), els Estats Units (com ara, Michigan), el sud de Suècia, Noruega, la Gran Bretanya, Irlanda, ItàliaMèxic i Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Berdén, S., 1952. Taxonomical notes on Psychodidae (Dipt. Nem.) 1. Psychoda lativentris n.sp., a species hitherto confused with alternata Say. Opuscula entomologica. 17:110-112.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ W. W. Judd, 1960. A Study of the Population of Insects Emerging as Adults from South Walker Pond at London, Ontario. American Midland Naturalist, vol. 63, núm. 1, pàgs. 194-210.
* ↑ Aquatic Insects of Michigan Arxivat 2015-04-11 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Ecological Analysis of Arthropod Diversity and Development of a Monitoring Plan for Gettysburg National Military Park and Eisenhower National Historic Site (anglès)
* ↑ Nielsen, B.O., 1965. Psychodidae from Norway and Sweden. Opuscula entomologica 30 (1–2), 143–152.
* ↑ Kvifte, G. M., Håland, Ø. & Andersen, T., 2011. A revised checklist of Norwegian moth flies (Diptera, Psychodidae). Norwegian Journal of Entomology 58, 180–188.
* ↑ Wagner, R., 1997. Diptera Psychodidae, Moth flies. Pp. 133–144 "a" Nilsson, A. (Ed.), Aquatic Insects of North Europe 2. Apollo Books, Stenstrup.
* ↑ Withers, P., 1991. Psychoda lativentris (Berdén), a moth fly new to Britain. Dipterists Digest 7: 18-19.
* ↑ Withers, P., 2002. Thirty-nine species of Diptera new to Ireland, including a species of Psychodidae new to the British Isles. Dipterists Digest (Second Series) 9: 113-119.
* ↑ Salamana, G., 1966. Rinvenimento in Italia di Psychoda lativentris (Berdén) (Diptera: Psychodidae). Bolletino de la Societá Entomologica Italiana 96:117–120.
* ↑ Sergio Ibáñez-Bernal, 2008. New Records and Descriptions of Mexican Moth Flies (Diptera: Psychodidae, Psychodinae). Transactions of the American Entomological Society 134(1 & 2):87-131.
* ↑ Duckhouse, D. A. & Lewis, D. J., 1980. Family Psychodidae. A: R. W. Crosskey (Ed). Catalogue of the Diptera of the Afrotropical Region. Museu Britànic (Natural History), Londres, pàgs. 93-105.
* ↑ Satchell, G. H., 1955. New species of East and Central African Psychodidae. Part 1. Revue de zoologie et de botanique africaines, 51, 339-372.
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Necromys amoenus

Necromys amoenus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 3.200 i 4.300 msnm a Bolívia i el Perú. Els seus hàbitats naturals són els herbassars oberts de puna i els boscos de Polylepis. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, amoenus, significa ‘agradable’ en llatí.

## Referències

* ↑ Dunnum, J. et al. Necromys amoenus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 30 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Necromys» d'Animalia (en anglès).
# Rhynchoconger

Rhynchoconger és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còngrids que es troba a l'Índic, el Pacífic, l'Atlàntic occidental i el mar Roig.

## Descripció

* Cos allargat.
* Cap i cos molt més curts que la cua.
* Cua prima.
* L'aleta dorsal s'inicia lleugerament abans de la base de l'aleta pectoral.
* Aleta pectoral molt ben desenvolupada.
* Nariu frontal tubular.
* Dents petites i còniques.

## Taxonomia

* Rhynchoconger ectenurus (Jordan & Richardson, 1909)
* Rhynchoconger flavus (Goode & Bean, 1896)
* Rhynchoconger gracilior (Ginsburg, 1951)
* Rhynchoconger guppyi (Norman, 1925)
* Rhynchoconger nitens (Jordan & Bollman, 1890)
* Rhynchoconger squaliceps (Alcock, 1894)
* Rhynchoconger trewavasae (Ben-Tuvia, 1993)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Discover Life (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & R. E. Richardson, 1909. A catalogue of the fishes of the island of Formosa, or Taiwan, based on the collections of Dr. Hans Sauter. Mem. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 4): 159-204, Pls. 63-74.
* ↑ Goode, G. B. & T. H. Bean, 1896. Oceanic ichthyology, a treatise on the deep-sea and pelagic fishes of the world, based chiefly upon the collections made by the steamers Blake, Albatross, and Fish Hawk in the northwestern Atlantic, with an atlas containing 417 figures. Spec. Bull. U. S. Natl. Museum Núm. 2: Text: i-xxxv + 1-26 + 1-553, Atlas: i-xxiii, 1-26, 123 pls.
* ↑ Ginsburg, I., 1951. The eels of the northern Gulf Coast of the United States and some related species. Tex. J. Sci. v. 3 (núm. 3): 431-485.
* ↑ Norman, J. R., 1925. A new eel of the genus Congromuraena from Tobago, with notes on Congromuraena balearica and Congromuraena opisthophthalmus. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 15 (núm. 86): 313-314.
* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Bollman, 1890. Descriptions of new species of fishes collected at the Galapagos Islands and along the coast of the United States of Colombia, 1887-'88. A: Scientific results of explorations by the U. S. Fish Commission steamer Albatross. Proceedings of the United States National Museum v. 12 (núm. 770): 149-183.
* ↑ Alcock, A. W., 1894. Natural history notes from H. M. Indian marine survey steamer, 'Investigator,' Commander C. F. Oldham, R. N., commanding. Series II., Núm. 9. An account of the deep sea collection made during the season of 1892-1893. J. Asiatic Soc. Bengal v. 62 (pt 2, Núm. 4): 169-184, Pls. 8-9.
* ↑ Ben-Tuvia, A., 1993. A review of the Indo-west Pacific congrid fishes of genera Rhynchoconger and Bathycongrus with the description of three new species. Israel J. Zool. v. 39 (núm. 4): 349-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Hisn

Un hisn (plural husun) és un castell andalusí, particularment en època de la dominació almohade.
Els husun tenien bàsicament la funció d'ésser els centres d'administració comunitària dels residents a poblacions assentades en un territori, de controlar per exemple una via important i, molt sovint, de fer de lloc de refugi en relació amb els poblets repartits en un espai organitzat al voltant d'una séquia, d'una via, etc. A causa d'aquestes funcions, molts d'aquests husun són formats per un recinte gran, en un extrem del qual hi podia haver una celòquia.
El hisn no es tractava tant d'un concepte territorial, ja que la terra era d'explotació col·lectiva, sinó que és un concepte comunitari, en el sentit d'una agrupació de poblacions els residents dels quals eren objecte de les decisions tributàries, administratives i polítiques del respectiu sit (qayyid) o de l'arraix (rais) que residia normalment al castell principal (amal). Tots els husun estaven vinculats a un hisn principal que, al seu torn, disposava d'un amal, és a dir, un espai polivalent agrari, militar, residencial, comercial i religiòs.
Podem esmentar els exemples del hisn de la medina Laqant, el Ulldecona, Miravet, Gebut, Torreblanca, Castelldans, Carratalà, el Castellàs de Vilella de Cinca, etc.

## Referències

* ↑ Azuar Ruiz, 1982.
* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 139.

## Bibliografia

* Azuar Ruiz, Rafael «Una interpretación del "hisn" musulmán en el ámbito rural» (PDF) (en castellà). Revista del Instituto de Estudios Alicantinos (RIDEA). Diputació Provincial d'Alacant, 37, 1982, pàg. 33-41 [Consulta: 5 desembre 2021].
# Karoline von Günderrode

Karoline von Günderrode (Karlsruhe, 11 de febrer de 1780 - Winkel, 26 de juliol de 1806) fou una escriptora que formà part del romanticisme alemany. Va usar el pseudònim de Tian.
Als disset anys va ingressar en una residència per a noies nobles. Les primeres obres ja expressen un sentiment malenconiós, com Poetische Fragmente ('Fragments poètics'), que va publicar l'any 1806 amb el pseudònim Tian. Va mantenir una correspondència molt apassionada amb Bettina Brentano, a qui va conèixer l'any 1802 al Col·legi de les Senyores Nobles i amb qui va compartir estades a Frankfurt, Offenbach i Trages. Bettina va escriure Günderode, fruit d'aquesta amistat. Karoline va mantenir una relació amorosa amb Friedrich Carl von Savigny. L'any 1804 va iniciar una relació amb el filòleg Georg Friedrich Creuzer, però aquest, ja casat i agraït a la seva dona per la seva gran dedicació durant una llarga malaltia, no va voler deixar-la. Karoline, veient que aquest amor no era correspost amb la mateixa passió, es va suïcidar al riu Rin.

## Referències

* ↑ s/n. Títol=Caroline, von Günderode. Pàg. 188.González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario de autores, vol II. Montaner y Simón,S.A. 1963. Nº Registre:M 3843-63. Dipòsit Legal:B 20872-63 (I). Barcelona.
* ↑ Mazzucchetti, L. Fragmentos poéticos de Günderode. Pàg. 249. González Porto-Bompiani (coord.). González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario literario, vol V. Montaner y Simón,S.A. 1959. Dipòsit Legal:B 1.352-1959. Barcelona
* ↑ Musa, A. Günderode. Pàg. 457, González Porto-Bompiani (coord.). González Porto-Bompiani (coord.), Diccionario literario, vol V. Montaner y Simón,S.A. 1959. Dipòsit Legal:B 1.352-1959. Barcelona
* ↑ s/n. Títol=Caroline, von Günderode. Pàg. 188.González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario de autores, vol II. Montaner y Simón,S.A. Barcelona, 1963. Nº Registre:M 3843-63. Dipòsit Legal:B 20872-63 (I)

## Bibliografia

* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario de autores, vol II. Montaner y Simón,S.A. 1963. núm. Registre: M 3843-63. Dipòsit Legal: B 20872-63 (I). Barcelona.
* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario literario, vol V . Montaner y Simón,S.A. 1959. Dipòsit Legal:B 1.352-1959. Barcelona

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Karoline von Günderrode» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
* «Karoline von Günderrode». [Consulta: 19 desembre 2018].
* «Karoline von Günderrode» (en alemany). [Consulta: 19 desembre 2018].
# Psychoda penicillata

Psychoda penicillata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* La larva fa 2,9 mm de llargària màxima i té la superfície dorsal de cada segment abdominal amb només 4 pèls.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Zelanda, Austràlia (Austràlia Meridional, Nova Gal·les del Sud, Tasmània, Victòria, Austràlia Occidental i el Territori de la Capital Australiana), Sud-àfrica i Santa Helena.

## Observacions

Exemplars adults han estat criats en captivitat a partir d'un fong, Boletus granulatus, el qual es troba en forats d'arbres o brossa dels boscos humits.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Satchell, G. H., 1950. The New Zealand Psychodidae: A Study Based Upon the Collection and Manuscript Notes of the Late Dr. A. L. Tonnoir. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 101: 147–178.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 S. L. Goldson, 1977. Larvae of four New Zealand species of Psychoda (Diptera: Psychodidae). New Zealand Entomologist. Vol. 6, núm. 3. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. i
* ↑ José G. B. Derraik, Allen C. G. Heath, 2010. Immature Diptera (excluding Culicidae) inhabiting phytotelmata in the Auckland and Wellington regions. New Zealand Journal of Marine and Freshwater Research, vol. 39, núm. 4.
* ↑ G. H. Satchell, 1953. The Australian Psychodidae (Diptera), part 1. Australian Journal of Zoology 1:357-418.
* 1 2 Australian Faunal Directory (anglès)
* ↑ Checklist to the Australian species - Psychodidae (anglès)
* ↑ Duckhouse, D. A., 1966. Psychodidae (Diptera, Nematocera) of Southern Australia: subfamily Psychodinae. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 118: 153–220.
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. pàgs. 166-179 "a" Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill.
* ↑ Atlas of Living Australia (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Satchell, G.H., 1953. New and little known Samoan Psychodidae and a new species from Rarotonga. Proceedings of the Royal Entomological Society of London (B). 22:181-188.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Oxymycterus angularis

Oxymycterus angularis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'extrem oriental del Brasil. Els seus hàbitats naturals són els matollars secs tropicals i les zones obertes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, angularis, significa ‘angular’ en llatí.

## Referències

* ↑ Patton, J. et al. Oxymycterus angularis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 31 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Oxymycterus» d'Animalia (en anglès).
# Simfonia núm. 3 (Ives)

La simfonia núm. 3, S. 3 (K. 1A3), La reunió del campament, de Charles Ives (1874–1954) va ser escrita entre 1908 i 1910. El 1947, la simfonia va rebre el Premi Pulitzer de música. Es diu que Ives va donar la meitat dels diners a Lou Harrison, que va dirigir l'estrena.

## Estructura

La simfonia es divideix en tres moviments:
* Old Folks Gatherin – Andante maestoso
* Children's Day – Allegro
* Communion – Largo
Aquesta simfonia destaca per l'ús d'una orquestra de cambra, en lloc de l'orquestra completa que va utilitzar Ives per a les seves altres simfonies. La simfonia també és força curta i dura aproximadament vint minuts.

## Instrumentació

La simfonia està escrita per a una orquestra de cambra d’una flauta travessera, oboè, clarinet, fagot, dues trompes, trombó, campanes i cordes (violins, violes, violoncel i contrabaixos).

## Composició

La simfonia té moltes influències, incloent-hi cançons de guerra, danses i música clàssica europea en general. Evoca reunions de camp durant la seva infància, quan la gent es reunia als camps per cantar, predicar i escoltar. Ives era nostàlgic i sentimental, mirant enrere com a compositor modern en una infantesa del segle xix amb himnes, campanes i jocs infantils en els tres moviments. La simfonia està plena de complexes harmonies i mètriques.

## Estrena

Tot i que no hi ha proves concloents que Ives i Gustav Mahler es van conèixer mai, Mahler havia vist el manuscrit i havia parlat d'estrenar la simfonia amb la Filharmònica de Nova York. També hi ha una història, que va explicar Ives, que Mahler va portar la partitura a Europa, planejant dirigir-la allà. La mort de Mahler el 1911 va impedir fer aquestes actuacions i la suposada partitura mai no s'ha localitzat.
No hi va haver més interès per la simfonia fins que Lou Harrison, un gran fan de la música d'Ives, la va dirigir finalment a Nova York el 5 d'abril de 1946. Bernard Herrmann, un altre compositor que es va fer amic d’Ives, va dirigir una interpretació de la simfonia a la cadena CBS poc després.

## Referències

* ↑ Sinclair, James B. A Descriptive Catalogue of the Music of Charles Ives, 1999. ISBN 0300076010.
* ↑ «Ives and Mahler, Through the Same Lens». The New York Times, 20-02-1996.
* ↑ danbury.org

## Bibliografia

* Zobel, Mark A. La tercera simfonia de Charles Ives. Vol. 6 CMS Sourcebooks en música americana. Ed. Michael Budds. Nova York: Pendragon Press, 2009.
# Nausítous

Nausítous (en grec Ναυσίθοος), va ser un rei dels feacis, fill de Posidó i de Peribea, filla del rei Eurimedont, que regnava sobre un poble de gegants.
Nausítous regnava al país dels feacis quan aquests encara no vivien a Corfú, sinó a Hiperea d'on van ser expulsats pels ciclops, i, conduïts per ell, es van establir a Esquèria. Se'l considera pare d'Alcínous, el rei que va acollir Odisseu i el va ajudar a tornar a Ítaca, i de Rexènor.
Un altre Nausítous va ser el pilot de Teseu que pilotava la nau que va conduir l'heroi a Creta, a lluitar contra el minotaure. Teseu li va erigir un santuari.
Higini parla d'un tercer Nausítous, fill d'Odisseu i de Circe, que, quan va desencantar els companys de l'heroi convertits en porcs, va compartir llit amb Odisseu i li donà dos fills, Nausítous i Nausínou. La Teogonia d'Hesíode, diu que és fill d'Odisseu i de Calipso.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 381. ISBN 9788496061972.
* ↑ Higinio. Fábulas mitológicas. Madri: Alianza, 2009, p. 161. ISBN 9788420650722.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 155. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Jules Pillevestre

Jules Pillevestre (Belleville, 11 de novembre de 1837 - Montrouge, 27 de juny de 1903), nom real Pillevesse, fou un compositor francès del Romanticisme.
Estudià al Conservatori de París, on cursà violoncel, harmonia i fuga, assolint el primer premi d'harmonia el 1856. Poc temps després fou nomenat director d'orquestra del teatre du Vaudeville de París. És autor de l'opereta Robinson Crusoe estrenada el 1866 en el teatre de les Fantasies parisiennes.

## Referències

* ↑ Referència a la BNF amb el cognom Pillevestre

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 44, pàg. 933, ISBN 84-239-4544-8
# Rhynchocypris kumgangensis

Rhynchocypris kumgangensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Corea.

## Referències

* ↑ Günther A., 1889. Third contribution to our knowledge of reptiles and fishes from the upper Yangtsze-Kiang. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 6) v. 4 (núm. 21). 218-229.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Rhynchocypris kumgangensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kim, I.-S., 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.: 1-629.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fujita, T. i K. Hosoya, 2005. Cephalic lateral line systems in the Far Eastern species of the genus Phoxinus (Cyprinidae). Ichthyol. Res. 52(4):336-342.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Historia de Badalona

Historia de Badalona és una monografia històrica sobre la història de Badalona escrita pel doctor Josep Barriga i Sala entre 1793 i 1794, és la més antiga coneguda que tracti de la història badalonina.
L'obra va ser redactada en castellà, Barriga va escriure l'obra mentre era estudiant de Teologia a Barcelona, però no la va publicar i va restar inèdita fins a l'any 1975, quan l'historiador Josep M. Cuyàs i Tolosa la va incloure al primer volum de la seva Història de Badalona. No obstant això, la obra va ser consultada abans al segle xix per Jaume Solà i Gaietà Soler per als seus estudis històrics de Badalona.
L'obra és dividida en dues parts: la primera són set capítols dedicats a la història de Badalona; la segona són tres capítols dedicats a temes eclesiàstics als segles iii i iv, on tracta sobre sant Anastasi i sant Sergi màrtir. Dels quatre primers capítols, dedicats a l'antiguitat, no hi ha cap novetat ni res d'interès per al coneixement de la història badalonina. Els cinquè i el sisè estan dedicats a la Badalona de finals del segle xviii i el setè el va dedicar al monestir de Sant Jeroni de la Murtra, però sense res de nou.
El més interessant de Barriga són, en primer lloc, les primeres citacions documentals de les troballes de vestigis de l'època romana, com esmenta Josep M. Cuyàs, i els capítols dedicats al segle xviii per estudiar la seva època, segons diu Montserrat Carreras, doncs Barriga descriu de forma minuciosa la població, els conreus, els barris, informa sobre les dades demogràfiques, els càrrecs civils i eclesiàstics i els oficis que es practicaven a la llavors vila, així com l'ensenyament professional. Pel que fa a la resta de capítols no són més que un resum de treballs anteriors que s'havien ocupat d'estudiar la història de Catalunya, a destacar les obres de Jeroni Pujades, Narcís Feliu de la Penya, Pèire de Marca i Bernat Espinalt.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Carreras i Garcia, Montserrat «La historiografia badalonina (ff. s. XVIII-XX)». Carrer dels Arbres, 3a època, núm. 2, 1991, pàg. 9.
* 1 2 Albaladejo i Blanco, Jordi «L'Impuls per conèixer la història local: el primer testimoni de l'interès per elaborar una crònica històrica local es remunta al treball Historia de Badalona, de finals del xviii». El Punt, núm. 2938, 2002, pàg. 10-11.
* 1 2 3 Cuyàs i Tolosa, Josep Maria «La "Història de Badalona" d'en Josep Barriga». Amistad, núm. 111, gener 1980, pàg. 5. Arxivat de l'original el 2016-10-31 [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ Monés i Pujol-Busquets, Jordi. Formació professional i desenvolupament econòmic i social català (1714-1939). Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2005, p. 288.
# Oxymycterus caparoae

Oxymycterus caparoae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del Brasil, on viu a altituds d'entre 1.800 i 2.700 msnm. Els seus hàbitats naturals són els boscos montans humits i els boscos secundaris. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, caparoae, significa ‘angular’ en llatí.

## Referències

* ↑ Bonvicino, C.; Weksler M.; Percequillo, A. Oxymycterus caparoae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 novembre 2016.
* ↑ Entrada «Oxymycterus» d'Animalia (en anglès).