OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fusigobius maximus

Fusigobius maximus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,5 cm de longitud total i les femelles 6,88.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 3-21 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar Roig, Sri Lanka, Indonèsia, les Filipines i el Mar del Corall.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1930. Additions to the check-list of the fishes of New South Wales. (Núm. 3). Aust. Zool. v. 6 (pt 2). 117-123.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Randall, J. E., 2001. Five new Indo-Pacific gobiid fishes of the genus Coryphopterus. Zool. Studies v. 40 (núm. 3): 206-225.
* 1 2 3 4 «Fusigobius maximus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species, English edition II. Tokai University Press, el Japó, pp 867-1749.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Randall, J. E., 1995: Fusigobius (Whitley), a junior synonym of the gobiid fish genus Coryphopterus (Gill). Bulletin of Marine Science v. 56 (núm. 3): 795-798.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Fàbrica Cosme Toda

La Fàbrica Cosme Toda és un edifici industrial de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) catalogat com a bé cultural d'interès local. És de les poques que es conserven actualment, gràcies al fet que ha estat capaç d'adaptar-se a les noves necessitats.

## Descripció

És una gran nau longitudinal, de planta baixa i tres pisos, coberta amb teulada a dues vessants i travessada per tres mòduls als extrems i al mig, perpendiculars, de planta baixa i quatre pisos, i coberts amb teulada a quatre vessants, amb florons en tres punts i òculs a la part superior simulant golfes. Les finestres, totes rectangulars, segueixen un ritme regular. Per les formes són cúbiques, les motllures, cornises i volums, preconitza ja el posterior racionalisme de l'autor.
La casa del director (adossada a la veïna de la fàbrica Can Llopis) és un edifici de planta baixa i pis, fet amb maó vist, que combina els de tonalitat rogenca amb altres de més clars amb filades verticals sobresortints i relleus romboidals.

## Història

La fàbrica Cosme Toda és una de les que es crearen a l'Hospitalet al moment de la gran puixança de la indústria ceràmica. El primer edifici va ser projectat el 1883 pel mestre d'obres Marià Tomàs i Barba. El 1923, l'arquitecte municipal Antoni Puig i Gairalt se'n va encarregar de l'ampliació, i el 1925 s'hi va afegir un cobert, tres forns i una xemeneia, a càrrec de Lluís Colomer i Ballot.
El 1937, junt amb la seva veïna, la Ceràmica Llopis, va ser col·lectivitzada i utilitzada com a fàbrica de material de guerra. L'any següent, una explosió provocà un incendi que destruí pràcticament la Ceràmica Llopis però no la Cosme Toda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Fàbrica Cosme Toda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Casa del director de Cosme Toda». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Fitza núm. 16». Pla Especial de Protecció del Patrimoni Arquitectònic de L'Hospitalet de Llobregat, 2001.

## Enllaços externs

* «Fàbrica Cosme Toda». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Casa del director de Cosme Toda». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Myopus schisticolor

Myopus schisticolor és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids, l'única del gènere Myopus. Té una distribució àmplia a la zona paleàrtica, des de Noruega fins a l'Extrem Orient Rus, passant per Suècia, Finlàndia, la Xina i Mongòlia. A l'hivern s'alimenta de molsa. Els seus hàbitats naturals són els boscos de pícees antics i els boscos de taigà. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, schisticolor, significa ‘de color d'esquist’ en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Microtus schisticolor» a la Paleobiology Database (en anglès).
* ↑ Henttonen, H. Myopus schisticolor. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 maig 2016.
* ↑ Entrada «Myopus» d'Animalia (en anglès).
# Epiplatys neumanni

Epiplatys neumanni és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Gabon, República del Congo, Guinea Equatorial i Camerun.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Epiplatys neumanni» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Berkenkamp, H. O. 1993. Wiederbeschreibung des Sangmelina-Hechtlings, Epiplatys sangmelinensis (Ahl, 1928) aus Ost-Kamerun, mit der Beschreibung von Epiplatys neumanni spec. nov. aus dem Ivindo-Becken von Nord-Gabun. Wiss. Publ. Ref. Fischbest. 1993 (núm. 1): 1-20.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Niddy Impekoven

Niddy Impekoven (Berlín, 2 de novembre de 1904 - Bad Ragaz, Sankt Gallen, Suïssa, 20 de novembre de 2002) fou una coreògrafa i ballarina alemanya. Des de ben petita començà a exercir el seu art en els estudis de dansa, fins que finalitzà la seva ensenyança en l'Escola Loheland, el 1918, amb un recitat que li procurà contractes molt avantatjosos. Fou una de les ballarines modernes que feren les més dilatades gires per Europa i Amèrica, dedicada exclusivament a interpretar els grans mestres alemanys Bach, Beethoven, Schubert i Schumann, i es distingí per aquesta especialitat d'orde nacionalista. El seu vertader nom era el de Louise.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Suplement núm. I, dels anys 1936-39, pàg. 452 ISBN 84-239-4585-5

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Niddy Impekoven» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
* http://www.tanznetz.de/koegler.phtml?page=showthread&aid=72&tid=3722&PHPSESSID=958363a0eba5e42136436de389b5fcac/ Arxivat 2007-12-15 a Wayback Machine.
* http://goldscheider.de/biographien/Josef-Lorenzl-Art-Deco.html Arxivat 2013-07-16 a Wayback Machine.
# Meuschenia flavolineata

Meuschenia flavolineata és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 20.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i associat als esculls de corall que viu entre 15-50 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud d'Austràlia: des del sud d'Austràlia Occidental fins a Nova Gal·les del Sud i Tasmània.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1929. Studies in ichthyology. Núm. 3. Rec. Aust. Mus. v. 17 (núm. 3). 101-143.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Hutchins, J. B., 1977. Descriptions of three new genera and eight new species of monacanthid fishes from Australia. Records of the Western Australian Museum v. 5 (núm. 1): 3-58.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 May, J.L. i J.G.H. Maxwell, 1986. Trawl fish from temperate waters of Australia. CSIRO Division of Fisheries Research, Tasmània. 492 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Bussing, W.A. i R.J. Lavenberg, 1995. Monacanthidae. Cachúas, lijas. p. 1278-1280. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hutchins, J.B., 1984. Monacanthidae. A: W. Fischer i G. Bianchi (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean (Fishing Area 51). Vol. 3. FAO, Roma. pag. var.
* Hutchins, J.B., 2001. Monacanthidae. Filefishes (leatherjackets). p. 3929-3947. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tortonese, E., 1979. Monacanthidae. p. 643. A: J. C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the Fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París. Vol. 1.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gnathophis bracheatopos

Gnathophis bracheatopos és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 35 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 55 i 110 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: des de Carolina del Sud fins a Florida i l'est del golf de Mèxic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1860. Neue aalaehnliche Fische des Hamburger Museums. Abh. Naturwiss. Ver. Hamburg v. 4 (núm. 2). 1-29 + suppl. 1-4.
* ↑ Smith, D. G. & Kanazawa, R. H., 1977. Eight new species and a new genus of congrid eels from the western north Atlantic with redescriptions of Ariosoma analis, Hildebrandia guppyi, and Rhechias vicinalis. Bulletin of Marine Science v. 27 (núm. 3): 530-543.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Robins, C.R. i G.C. Ray, 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Fàbrica Mitjans

La Fàbrica Mitjans és un edifici de Terrassa, al barri de Vallparadís, inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció d'estructura complexa situada entre el carrer del Doctor Pearson, la carretera de Castellar i el carrer del Violinista Vellsolà. El conjunt és en general de planta baixa i un pis, amb alguns cossos sobresortints.
La façana de la carretera de Castellar mostra un parament llis, amb la porta d'accés principal situada a la banda esquerra, dins d'un petit porxo de planta triangular amb un petit sector enjardinat i un xiprer. A la planta baixa hi ha obertures rectangulars i al primer pis, una finestra longitudinal que recorre la part dreta, mentre que a l'espai corresponent a l'accés hi ha una retícula de formigó que deixa veure una finestra i el xiprer.
La façana del carrer del Doctor Pearson presenta una estructura similar, amb tres obertures per a vehicles i grans mènsules de formigó que sostenen el primer pis, avançat, amb una finestra longitudinal que recorre tot l'ample.

## Història

Es tracta d'una de les construccions fabrils realitzades en època posterior a la guerra del 1936-1939. L'arquitecte encarregat de l'obra fou Joan Baca i Pericot.
Dedicada al sector tèxtil, Llenceria Mitjans S.A., empresa constituïda el 1940, va patir un incendi a la fàbrica l'any 2007, que en va accelerar el procés de tancament. L'edifici fou reformat per l'arquitecte Francesc Badia Armengol entre els anys 2011-2012 i actualment es dedica a usos comercials.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fàbrica Mitjans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 abril 2013].
* ↑ «Llenceria Mitjans. La firma tanca definitivament». Món Empresarial, núm. 98, 10-2007, pàg. 17.
* ↑ «Fàbrica Mitjans». Badia Arquitectes. [Consulta: 9 juliol 2013].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Grammomys

Grammomys és un gènere de rosegadors de la família dels múrids. Tenen una llargada de cap a gropa de 9,7–14 cm, una cua de 14–20 cm i un pes de 18–65 g. La punta de la cua és peluda. Tres espècies estudiades fins ara (G. kuru, G. cometes i G. dolichurus) viuen als herbassars, els boscos humits i les zones amb vegetació secundària. El nom genèric Grammomys significa ‘ratolí marcat’ en llatí.

## Taxonomia

Aquest gènere està format per les següents 14 espècies:
* G. aridulus
* G. brevirostris
* G. buntingi
* G. caniceps
* G. cometes
* G. dolichurus
* G. dryas
* G. gigas
* G. ibeanus
* G. kuru
* G. macmillani
* G. minnae
* G. poensis
* G. selousi

## Referències

* ↑ Entrada «Grammomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Grammomys» d'Animalia (en anglès).
# Epiplatys ruhkopfi

Epiplatys ruhkopfi és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Libèria central.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Epiplatys ruhkopfi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Berkenkamp, H. O. & V. Etzel. 1980. Epiplatys ruhkopfi spec. nov., eine neue Hechtlingsart aus Liberia (Pisces, Cyprinodontidae). Deutsche Killifisch Gem. J. v. 12 (núm. 11): 165-176.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Micaela Alegría

Micaela Ramírez Martínez –més coneguda com a Micaela Alegria o Micaela R. Alegría– (Logronyo, 1843 — París, 1913) fou una artista de circ, amazona i empresària del Circo Ecuestre Barcelonés, i després del Tívoli, de Barcelona.
Micaela Ramírez destacava com a amazona de circ en la presentació dels cavalls en llibertat; actuà a Barcelona el 1874 amb la companyia d'Arsène Loyal, primer al Teatre Espanyol i després al Prado Catalán.
El juliol de 1885 es casà amb l'empresari portuguès Gil Vicente Alegría. Junts van organitzar el primer circ estable de Barcelona, situat a la Plaça de Catalunya, amb el nom de Circo Ecuestre Barcelonés i en el qual ella era una hàbil amazona –o écuyère. Va ser inaugurat el 21 de maig de 1879 i es mantingué obert fins al 1895. Com que les temporades de circ, dividides en dues parts, deixaven entremig uns mesos lliures, els espectacles també feien gira arreu d'Espanya i Europa. La companyia Alegria, dirigida per Micaela, rodava per Catalunya –Girona, Terrassa...–, visitava sovint el Circ Colón de Madrid i el seu homòleg de València, o els circs de Bilbao i de Saragossa, i les ciutats franceses o italianes.
Quan va ser enderrocat, després de setze anys, va trobar un nou local adaptant el teatre Tívoli, de Barcelona. El nou Circ Eqüestre Tívoli era inaugurat el 8 de maig de 1897, dirigit per Micaela Alegria, que n'assumí la direcció durant onze temporades. Després de la mort del seu marit, el 1908, es traslladà a París, on residí fins a la seva mort.
Tingué sis fills, alguns dels quals es dedicaren a l'espectacle circense, Luísa, Enriqueta, Antonio, Clotilde, María i Emilia, dues de les quals emparentaren amb la família Briatore, una altra nissaga del món del circ.

## Referències

* 1 2 «Micaela Alegría». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: setembre 2019].
* 1 2 3 Bech Batlle, Ramon. La historia del circ a Barcelona del segle xviii a l'any 1979. Viena i Ajuntament de Barcelona, 2015 (Calidoscopi). ISBN 978-84-8330-846-2.
* ↑ «Companyies eqüestres». El Punt-Avui, 24-10-2018.
* ↑ «De fora. Terrassa». L'Atlántida, núm. 117, 09-12-1899, pàg. 15 i 16.
* ↑ Gasch, Sebastià «Evocación del teatro Tívoli (V)». Destino, núm. 1691, 28-02-1970, pàg. 37.

## Vegeu també

* Sala, Teresa M. Pensar i interpretar l'oci: passatemps, entreteniments, aficions i addiccions a la Barcelona del 1900. Edicions Universitat Barcelona, 2012 (Singularitats). ISBN 9788447536313.
# Gnathophis codoniphorus

Gnathophis codoniphorus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu entre 300 i 304 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic nord-oriental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1860. Neue aalaehnliche Fische des Hamburger Museums. Abh. Naturwiss. Ver. Hamburg v. 4 (núm. 2). 1-29 + suppl. 1-4.
* ↑ Maul, G. E., 1972. On a new species of eel of the genus Gnathophis (Apodes, Congridae) from the Meteor Seamount. Bocagiana. Museu Municipal do Funchal (História Natural) Núm. 31: 1-7.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bauchot, M.-L. i L. Saldanha, 1986. Congridae (including Heterocongridae). P. 567-574. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 2. UNESCO, París.
* ↑ Fock, H., F. Uiblein, F. Köster i H. von Westernhagen, 2002. Biodiversity and species-environment relationships of the demersal fish assemblage at the Great Meteor Seamount (subtropical NE Atlantic), sampled by different trawls. Mar. Biol. 141:185-199.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Fàbrica de fils El Pino

L'antiga fàbrica de fils "El Pino" és un edifici del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local. També és coneguda com a Can Quiroli.

## Descripció

Nau industrial de planta rectangular d'una única planta amb coberta amb dues vessants i el carener paral·lel a la façana de llevant que dona al carrer de Bonaventura Bassegoda i Amigó.
La façana principal està encarada al carrer Joan Roig i es genera amb una composició simètrica centrada per la porta d'accés i dues finestres laterals allargades en sentit vertical, coronades per un guardapols de maons, col·locats a sardinell, amb llinda plana a les finestres de la façana lateral i d'arc rebaixat a les de la façana principal.

## Història

L'edifici fou construït l'any 1902 per un capità de vaixell retirat, per instal·lar-hi una fàbrica de gèneres de punt. Els anys 30 del segle passat, s'utilitzà com a magatzem de gra i durant la Guerra Civil Espanyola fou seu d'una cooperativa escolar i Escola Sant Jordi. Acabada la Guerra Civil, feu d'església provisional del poble (ja que la de Sant Pere s'havia cremat i enderrocat en part) fins al 19 de març del 1942 en què s'inaugurà el temple reconstruït. També va ser refugi pels maquis i centre de Joventuts de la Falange. Per acabar, l'any 1949, s'hi instal·là la fàbrica de fils "El Pino". La fàbrica es va anomenar "Manufacturas Colonial", i després "Hilaturas el Pino" i "Sedalinas El Pino".

## Referències

* 1 2 Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/71 Antiga fàbrica de fils "El pino" - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 21-01-2010. [Consulta: 28 juliol 2016].
* 1 2 «Fàbrica de fils "El Pino"». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ Maristany, Carles «Coses d'abans d'ahir» (PDF). Butlletí Gent del Masnou, 3a època núm. 317, febrer 2014, pàg. 11 [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ Muray, Joan «Imatges... amb història de mitjan segle XX (I)» (PDF). Butlletí Gent del Masnou, 3a època núm. 285, març 2011, pàg. 11 [Consulta: 28 juliol 2016].
# Lèmming

Els lèmmings (Lemmus) són un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. El seu hàbitat natural és la tundra àrtica. Són coneguts per les seves migracions massives. Tenen una llargada de cap a gropa de 10-13,5 cm i una cua de 18-26 mm. Pesen 40-112 g i són grisos o marrons. Tenen urpes afilades al polze. La gestació dura 16-23 dies, al cap dels quals neixen una mitjana de set cries. El nom genèric Lemmus significa ‘lèmming’ en llatí.
Existeix el mite que els lèmmings se suïciden en massa llençant-se al mar com un mecanisme d'autorregulació de la natura. És per aquesta raó que aquests animals van donar nom al videojoc Lemmings.

## Referències

* ↑ Entrada «Lemmus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Kryštufek et al., 2019, p. 214.
* ↑ Entrada «Lemmus» d'Animalia (en anglès).
* ↑ Dausà i Mascort, Jordi. Lèmmings. Llibres del Delicte, 2018, p. 9.

## Bibliografia

* Kryštufek, B.; Tessakov, A. S.; Lébedev, V. S.; Bànnikova, A. A.; Abramson, N. I.; Schönbrodt, G. «SchoenbrodtBack to the future: the proper name for red-backed voles is Clethrionomys Tilesius and not Myodes Pallas» (en anglès). Mammalia, 84, 2, 2020, pàg. 214-217. DOI: 10.1515/mammalia-2019-0067.