OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juliette Simon-Girard

Juliette Simon-Girard (París, 1859 - Niça, 1954) fou una actriu i cantant francesa. Estudia al conservatori de la seva ciutat natal i es presentà per primera vegada en escena el 1870 en el teatre Folies-Dramatiques de París, creant el rol a Les cloches de Corneville. Casà el 1878 amb el cantant Simon-Max del què es divorcià el 1894, i quatre anys més tard es tornà a casar amb l'actor Huguenet. Va coadjuvar a l'èxit de La Fille du tambour-major de Mademoiselle Carabin i d'altres operetes, a més de la citada primerament, amb la gràcia i finesa amb què interpretà els principals papers.

## Bibliografia

* «Julietta Simon Girard» a Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 167 ISBN 84-239-4526-X
# Gobiobotia pappenheimi

Gobiobotia pappenheimi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les conques dels rius Amur i Iang-Tsé.

## Referències

* ↑ Kreyenberg M. 1911. Eine neue Cobitinen-Gattung aus China. Zool. Anz. v. 38 (núm. 18-19). 417-419.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Berg, L.S., 1964. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. volum 2, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gabriel Lincoln Hines

Gabriel Lincoln Hines (Nova York, 1888 - 1933) fou un compositor i pianista estatunidenc. Estudià en la seva ciutat natal i en la Universitat de Filadèlfia. Va exercir el professorat en diversos centres oficials i va compondre Pilgrim's Voyage, cantat per a solos, cor i orquestra; Where Love is, drama musical; Children's Suite i The Months, per a piano, així com diverses melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 1652 (ISBN 84 239-4527-8)
# Alticola barakshin

Alticola barakshin és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 900 i 2.500 msnm a la Xina, Mongòlia i Rússia. El seu hàbitat natural són les estepes de muntanya associades a matolls de diferents espècies. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, barakshin, es refereix a la població russa de Barakxin.

## Referències

* ↑ Batsaikhan, A.; Tinnin, D.; Shar, S.; Sukhchuluun, G. Alticola barakshin. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 maig 2016.
* ↑ Entrada «Alticola» d'Animalia (en anglès).
# Eric Fogg

Charles William Eric Fogg (Manchester, Regne Unit, 21 de febrer de 1903 – Londres, 19 de desembre de 1939) fou un compositor, organista i director d'orquestra anglès.
Va rebre les primeres lliçons musicals dels seus pares, ambdós músics notables (era fill de Madame Sadler-Fogg, famosa cantant), sent després deixeble de Granville Bantock. Des de 1917 fins al 1919 fou organista de la seva ciutat natal, dedicant-se per sencer a partir d'aquesta data a la composició, en la qual, no obstant la seva joventut, assolí distingir-se.
Entre d'altres va escriure les obres següents:
* Idill, per a petita orquestra;
* Sea-Sheen, Slumber song, The Golden Valley, Dance, Three Sketches for Toy Symphony, totes per a gran orquestra;
* un Poem, per a violoncel;
* una Phantasy, per a violoncel i piano;
* una Suite per a violí, violoncel i arpa o piano, més un gran nombre d'obres per a piano, cors i música de cambra.
Eric Fogg va morir el 19 de desembre de 1939, quan va caure bé o saltar sota les rodes d'un tren a l'estació de Waterloo a Londres. Eric anava de camí a Brighton per les seves segones noces. El metge forense va emetre un veredicte obert, no obstant això la seva mort és sovint descrita com un suïcidi.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 232 (ISBN 84-239-4524-3)
# Michael Zacharewitsch

Mikhaïl Zakhàrevitx, conegut habitualment com a Michael Zacharewitsch (Ostroh, 26 d'agost de 1879 - Londres, 1953) o Michael Zacherewitschfou un violinista rus.
Als quinze any feu el seu debut a Óstroh. La favorable acollida que va tenir l'animà a perfeccionar el seu art, seguint amb ell els consells de Txaikovski, el concert per a violí del qual havia executat. Anà a Praga on estudià durant nou anys sota la direcció d'Otakar Ševčík, i posteriorment un cert temps a Brussel·les amb Eugène Ysaÿe. Des de 1893 emprengué grans gires de concerts per Europa, havent conquistat un lloc brillant entre els virtuosos del seu temps.
El 1923 es naturalitzaria britànic com a Michael Sisserman.

## Referències

* ↑ (anglès) Biografia a encyclopedia.com
* ↑ (anglès) Referència a discovery.nationalarchives.gov.uk

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 876 (ISBN 84-239-4570-7)

## Enllaços externs

* Biografia (anglès)
# Julius Heinrich Spengel

Julius Heinrich Spengel (Hamburg, 12 de juny de 1853 - 17 d'abril de 1936) fou un compositor alemany.
Estudià en el Conservatori de Colònia i en l'Acadèmia Reial de Berlín establint-se després en la seva ciutat natal com a professor de música. El 1878 fou nomenat director de la societat de Santa Cecília, el 1884, professor de cant del Seminari d'instructors i el 1886 organista de l'església de Santa Gertrudis.
Entre les seves composicions hi figuren:
* una Simfonia en re menor;
* un quartet per a instruments d'arc i piano;
* una sonata per a violoncel, cors, lieder, etc.
Spengel era amic de Brahms i el director que el 1904 va estrenar Midsommarvaka opus 19 d'Hugo Alfvén (una de les obres més populars d'aquest compositor.
També és autor d'una guia temàtica de la Missa en si menor, de Bach.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 796 (ISBN 84-239-4557-X)
# Gobiobotia paucirastella

Gobiobotia paucirastella és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Kreyenberg M. 1911. Eine neue Cobitinen-Gattung aus China. Zool. Anz. v. 38 (núm. 18-19). 417-419.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* He, S. i Y. Chen, 1998. Gobiobotinae. p. 389-413. A Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# An-Naqura

An-Naqura, o també al-Nakura (àrab: الناقوره, an-Nāqūra), és un vila palestina de la governació de Nablus, a Cisjordània, al nord de la vall del Jordà, 10 kilòmetres al nord-oest de Nablus. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 1.545 habitants en 2007. An-Naqura és administrada per un consell de vila de 10 membres encapçalat per Muhammad Hashish.

## Referències

* ↑ 2007 PCBS Census. Palestinian Central Bureau of Statistics. p.110.
* ↑ Naqura Profile. Jerusalem Media and Communications Center (JMCC).

## Bibliografia

* Barron, J. B.. Palestine: Report and General Abstracts of the Census of 1922. Government of Palestine, 1923.
* Conder, Claude Reignier; Kitchener, H.H.. The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. 2. Londres: Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1882. (p. 160)
* Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Government of Palestine, 1945.
* Ellenblum, Ronnie. Frankish Rural Settlement in the Latin Kingdom of Jerusalem. Cambridge University Press, 2003. ISBN 9780521521871. (p. 248)
* Hadawi, S. Village Statistics of 1945: A Classification of Land and Area ownership in Palestine. Palestine Liberation Organization Research Center, 1970.
* Mills, E.. Census of Palestine 1931. Population of Villages, Towns and Administrative Areas. Jerusalem: Government of Palestine, 1932.
* Palmer, E. H.. The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer. Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1881. (p. 188)
# Eric I de Dinamarca

Eric I, anomenat Eigod el Bo, fou rei de Dinamarca de 1095 a 1103. Era el cinquè dels catorze fills de Svend II, nascut aproximadament en 1056. Fou nomenat duc de Selàndia el 1080 després de la mort del seu germà Harald III i, després de la mort del seu germà Olav I, fou nomenat rei el 1095.
Mentre governà Selandià, nomenat pel seu germà Canut IV el Sant, sufocà una insurrecció el 1086. Una volta nomenat rei, ja al principi hagué de lluitar contra els pirates vàndals, als que derrotà, apoderant-se de la seva capital Wollin, la qual arrasà. També s'apoderà de la fortalesa d'Oldenburg i va sotmetre l'illa de Rügen.
El seu govern fou savi i imparcial, millorà l'administració, creà les gildas, corporacions destinades a vetllar per la seguretat del país, amenaçada sempre per l'estranger, visità a Bari el pontífex Urbà III, assolint la canonització del seu germà el rei Canut IV i l'elevació de la diòcesi de Lund a arquebisbat per a sostreure’s de la dominació de la metropolitana d'Hamburg, fundà el monestir d'Odensea dedicat a Sant Canut, les relíquies del qual foren traslladades a aquest temple el 1101 i serví de mitjancer per a restablir la pau entre els reis escandinaus el mateix any 1101. després d'haver nomenat regent dels seus Estats, durant la seva absència, al seu fill Harald Kesja i al seu nebot Adser, arquebisbe de Lund (1102), marxà amb la reina Bothild vers Jerusalem, passant per Rússia i morí a Pafos en l'illa de Xipre. El succeí el seu germà Nicolau, a causa de la poca edat del seu únic fill legítim Canut. A més, deixà diversos fills naturals, entre ells Harald Kesja, Eric II i Ragnhild, que fou mare d'Eric Lam.Erik III de Dinamarca

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàg. 457 (ISBN 84-239-4520-0)
# Nitocris II

Nitocris II o Nitokris II, Nitocris B, (Nt-jqrt) va ser una princesa i sacerdotessa egípcia durant el regnat del faraó Amosis II de la dinastia XXVI.
Filla d'Amosis II, Nitocris II està testimoniada principalment per una inscripció en una estatueta de bronze asseguda d'Amon-Ra avui conservada a l'Institut Oriental de la Universitat de Chicago (núm. de registre E10584A-B) en la qual s'anomena Summe Sacerdot d'Amon; el mateix objecte també afirma que l'Esposa del Déu Amon Ankhnesneferibre era la seva "mare". El títol de Nitocris és notable perquè és l'última titular certificada de l'anteriorment influent càrrec de Gran Sacerdot d'Amon a Tebes, així com una de les dues úniques titulars femenines conegudes; podria haver arribat a aquest càrrec cap al 560 aC.
El fet que Ankhnesneferibre sigui anomenada la seva "mare" suggereix que Nitocris també va ocupar el càrrec de la Divina Adoratriu d'Amon que normalment portava al càrrec d'Esposa del Déu Amon quan moria la mare adoptiva. Tanmateix, sembla que Nitocris mai va aconseguir arribar a aquesta distinció perquè aquests càrrecs van ser abolits poc després de la invasió persa d'Egipte el 525 aC.

## Referències

* 1 2 3 Dodson, 2002, p. 179-186.
* 1 2 3 Kitchen, 1996, p. 365 n. 951; taula 13A.
* ↑ «Foto de l'estatueta». Universitat de Chicago. [Consulta: 13 abril 2022].
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 246.
* ↑ «God's Wife of Amun» (en anglès). Ancient Egypt. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 13 abril 2022].

## Vegeu també

* La dona a l'antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Dodson, Aidan «The problem of Amenirdis II and the heirs of the office of God's Wife of Amun during the Twenty-sixth Dynasty». Journal of Egyptian Archaeology, 88, 2002, pàg. 179–186. DOI: 10.1177/030751330208800112.
* Kitchen, Kenneth A. The Third Intermediate Period in Egypt: 1100-650 BC (en anglès). Liverpool University Press, 1996. ISBN 978-0856682988.
# Michel-Julien Mathieu

Michel-Julien Mathieu (Fontainebleau, 8 d'octubre de 1740 - 1777)fou un compositor francès del Classicisme.
La seva mare era cantatriu i el seu pare músic violinista de la Capella Reial, els quals li ensenyaren els primers passos musicals. També va ser un molt bon violinista i compositor el seu germà Julien-Amable Mathieu (1734-1811).
Va compondre diverses òperes, entre elles les titulades: L'école des filles, Marthésie, Les amours de Protée i Le départ des matelots.
A més, deixà, motets, sonates, quartets, trios i gran nombre de melodies.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 33, pàg. 973 (ISBN 84-239-4533-2)
# Julius Katchen

Julius Katchen (Long Branch, Nova Jersey, 15 d'agost de 1926 - 29 d'abril de 1969) fou un pianista estatunidenc, possiblement conegut sobretot per les seves gravacions de les composicions de Johannes Brahms per a piano sol.
Va debutar als 10 anys tocant el concert per a piano núm. 20 de Mozart. Eugene Ormandy va sentir a parlar del seu debut i el va convidar a tocar amb l'Orquestra de Filadèlfia, a Nova York. Va estudiar música amb els seus avis materns i amb el matrimoni Svet, immigrants d'Europa que havien ensenyat als conservatoris de Moscou i Varsòvia, fins a l'edat de 14 anys. Va assistir al Haverford College, completant en tres anys la carrera de quatre anys de Filosofia, obtenint el número 1 de la promoció de 1946.
Va anar a París i va ser convidat a representar els Estats Units en la primera edició del Festival Internacional de la UNESCO, on va tocar el Concert Emperador de Beethoven amb l'Orquestra Nacional de la Radiodifusió francesa. A continuació una gira per Europa a la primavera de 1947, fent recitals a Roma, Venècia, Nàpols, París, Londres i Salzburg.
Katcher va tenir sempre un calendari permanentment atapeït i desplegar multitud d'ocupacions. El seu joc pianístic unia l'energia, la força, el fraseig incendiari, la precisió, la proesa hercúlia amb el més simple i exquisit detall poètic i el lirisme més calmat i interioritzat.
El 1950, fruit de la seva amistat amb Joan Antoni Bertrand, hereu d'una família industrial tèxtil barcelonina, formà part de les persones seleccionades per certificar que Montserrat Caballé es mereixia un mecenatge per part de la família. Els altres convidats foren Max Lorenz, el reconegut tenor alemany, i la pianista Alícia de Larrocha.

## Referències

* ↑ http://www.elcultural.es/version_papel/MUSICA/10305/Julius_Katchen/
* ↑ Pullen, Robert; Jay-Taylor, Stephen. Montserrat Caballé. Casta diva. Barcelona: Plaza & Janés, 1995. ISBN 84-01-37546-0.

## Enllaços externs

* Discografia de Julius Katchen
# Gobionotothen barsukovi

Gobionotothen barsukovi és una espècie de peix pertanyent a la família dels nototènids.
És un peix d'aigua marina, demersal i de clima polar que viu entre 100 i 140 m de fondària. Es troba a l'oceà Antàrtic: 53° 08′ S, 71° 49′ E.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Balushkin, A. V., 1976. A short revision of notothenids (Notothenia Richardson and related species) from the family Nototheniidae. Pp. 118-134. A: Skarlato, O. A. (ed.). Zoogeography and systematics of fish. Akad. Nauk USSR, Zool. Inst., Leningrad. Revision Notothenids: 1-195.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Balushkin, A. V., 1991. Review of the genus Gobionotothen (Balushkin) (fam. Nototheniidae) from the Antarctic and the subantarctic. Voprosy Ikhtiologii v. 31 (núm. 4): 531-542.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Eastman, J.T. i R.R. Eakin, 2000. An updated species list for notothenioid fish (Perciformes; Notothenioidei), with comments on Antarctic species. Arch. Fish. Mar. Res. 48(1):11-20.
# Alticola macrotis

Alticola macrotis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a una altitud d'aproximadament 2.450 msnm la Xina, el Kazakhstan, Mongòlia i Rússia. Viu als boscos de coníferes i els boscos mixtos d'arbres caducifolis i coníferes situats als vessants rocosos. Algunes poblacions estan amenaçades pels incendis forestals. El seu nom específic, macrotis, significa ‘orellut’ en llatí.

## Referències

* ↑ Batsaikhan, N.; Tinnin, D.; Shar, S.; Sukhchuluun, G. Alticola macrotis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 24 maig 2016.
* ↑ Entrada «Alticola» d'Animalia (en anglès).
# Eric Mangold

Eric Mangold (segle XVIII -XIX) fou un pianista i compositor alemany. Se sap que per l'any 1815 vivia a Braunschweig, i posteriorment es traslladà a Halberstadt. publicà sis sonates per a piano sol, sis sonates fàcils per al mateix instrument, sis peces per a piano, a quatre mans; sis marxes per a piano, divuit variacions sobre un aire alemany, la cantata La núvia i l'organista, deu valsos i dues bacanals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 824, pàg. 93 ISBN 84-239-4532-4
# Niòbides

Segons la mitologia grega, els Niòbides fou la denominació conjunta dels fills i les filles d'Amfíon i de Níobe. Generalment, s'accepta que són catorze, però el seu nombre varia en les diferents tradicions, sempre que n'hi hagi tants de cada sexe.
Pel que fa als noms, la llista més divulgada per als nois és Argènor, Damasícton, Fèdim, Ilioneu, Ismenos, Sípil i Tàntal, i per a les noies Astícrate, Astíoque, Cleodoxa, Ftia, Neera, Ogígia i Pelopea. Tant Apol·lodor com Higí donen llistes de noms, encara que difereixen l'un de l'altre. En algunes variants s'esmenta una tal Cloris, la més petita, que s'hauria salvat de la matança dels germans, i a més també es va salvar Amiclas, que havia ofert una pregària propiciatòria a Leto. En la tradició homèrica es parla de sis fills i sis filles. En la tradició dels comediògrafs tràgics els fills arriben a vint, deu mascles i deu femelles.
Feliç i orgullosa dels seus fills, Níobe es va vantar que era superior a Leto, que només tenia un fill (Apol·lo) i una filla (Àrtemis). La deessa es va sentir ofesa i encomanà als seus fills que es vengessin. Les dues divinitats ho van fer així i van matar els Niòbides amb les seves fletxes, Àrtemis a les noies i Apol·lo als nois. En van sobreviure dos, un noi i una noia. Aquesta noia, per l'horror que li va causar la mort dels seus germans, i les seves germanes, es va tornar molt pàl·lida, i va rebre el nom de Cloris. Segons la versió de la Ilíada, els fills i les filles de Níobe van quedar deu dies sense sepultura i a l'onzè els van enterrar els mateixos déus.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 389-390. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 158. Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Michel Augustin Quinebaux

Michel Augustin Quinebaux (Rocquencourt, 26 de març de 1773 - rue Marguerite-de-Rochechouart, 5 de setembre de 1844) fou un compositor francès d'últims de XVIII i principis del XIX.
És autor de l'òpera còmica en un acte, Rose et Florbel estrenada el 1800; Philomèle et Thérée, pantomima (en col·laboració), i Le voisinage, pantomima, òpera còmica (també en col·laboració).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 48, pàg. 1329 (ISBN 84-239-4548-0)

## Enllaços externs

* Biografia (francès)
# Julius Stockhausen

Julius Stockhausen (Frankfurt del Main, 22 de juliol, 1826 - 22 de setembre, 1906) fou un cantant alemany.
Estudià al Conservatori de París, on el seu pare era professor d'arpa, i després va rebre lliçons de Manuel Patricio Rodríguez Sitches, a Londres on debutà en el teatre Italià el 1848, assolint un gran èxit, tant per la seva bella veu de baríton com per la seva perfecta escola de cant. Més tard actuà a Mannheim i en l'Òpera Còmica de París, però els seus principals triomfs els assolí com a cantant de concert.
El 1862 prengué la direcció de l'Acadèmia de cant d'Hamburg. El 1869 es traslladà a Stuttgart, on fou nomenat cantor de cambra i inspector de cant, però l'any següent deixà aquests càrrecs per emprendre llargues gires. De 1873 a 1878 dirigí a Berlín la Societat de cant de Stern; després fou professor del Conservatori Hoch, de Frankfurt, on tingué com alumna la suïssa Maria de Filipo, i el 1880 fundà un escola de cant pròpia en la que entre altres alumnes va tenir la mezzosoprano hongaresa Ilona Durigo.
Era germà del director d'orquestra Franz Stockhausen i va instruir a gran nombre de distingits cantors, entre ells Putnam_Griswold, Anton Van Rooy. i l'alemanya Anna Schimon-Regan. El seu Gesangsmethde (Mètode de cant) fou publicat per la casa Peters (Leipzig, 1885).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1188 (ISBN 84-239-4557-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 383 (ISBN 84-239-4544-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 624 (ISBN 84-239-4574-X)
# Craseomys regulus

Craseomys regulus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la península de Corea (Corea del Nord i Corea del Sud). Ocupa una gran varietat d'hàbitats naturals, però evita els boscos de gran extensió. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, regulus, significa ‘reietó’ en llatí.

## Referències

* ↑ Stuart, S. N. Craseomys regulus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 27 maig 2016.
* ↑ Entrada «Myodes» d'Animalia (en anglès).