OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gatzara

Gatzara va ser una publicació d'humor en català editada a Igualada l'any 1910.

## Descripció

Portava el subtítol Periòdic humorístic i, a partir del núm. 4, Periòdic dedicat a la Joventut. Els primers números es van imprimir a La Modernista i, des del núm. 4, als tallers de Montserrat Puget. El número 1 es va publicar el 13 de febrer de 1910 i l'últim, el 10, el 30 de juliol del mateix any. Els tres primers números tenien vuit pàgines i dues columnes, amb un format de 21,5 x 16 cm. A partir del número 4, va tenir quatre pàgines i tres columnes, amb un format de 35 x 25 cm.

## Continguts

Va ser la primera publicació de caràcter humorístic que es va editar a Igualada. En el primer article, deien que volien proporcionar a Igualada un periòdic deslligat en absolut dels personalismes i petites misèries polítiques que desgraciadament abunden en la població del Noia; que fors el portaveu de la joventut.... Hi ha comentaris satírics a l'entorn de la vida ciutadana i poesies humorístiques. Al número 5 (17 d'abril) van publicar un suplement dedicat a l'Orfeó del Noya i il·lustrat amb fotografies. Carner va dir que va ser: un bon intent de crítica ciutadana, la manifestació més intel·ligent d'humor dins la nostra premsa local, però no troba ambient. Clarion, pseudònim d'Antoni Carner Borràs, en va dir: Se permitió caricaturizar a los personajes de chaleco cruzado por una gruesa cadena de oro, que formaban la pequeña oligarquía local, y eso no podía perdonarse en el feudo igualadino.
Els redactors eren Pere Borràs Estruch, Joan Gassó, Xavier Albín, Ròmul Gavarró, Joan Tomàs Rosich i Josep Morera i Mestre. També hi col·laboraven Artur Servitje Claramunt, Pere Flo Vallès i Emili Graells Castells, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Gatzara, núm. 1, 2-1909.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 202.
* ↑ Carner Borràs, Antoni. Un cop d'ull a la història de la premsa igualadina. Igualada: Gràfiques Anoia, 1977, p. 34.
* ↑ Carner Borràs, Antoni «El humor en la prensa igualadina». Igualada, 3830, 20-03-1993.

## Localització

* Biblioteca Central d'Igualada. Plaça de Cal Font. Igualada (col·lecció completa i relligada).

## Enllaços externs

* https://trencadis.diba.cat
# Akodon siberiae

Akodon siberiae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Bolívia, on viu a altituds d'entre 1.833 i 3.075 msnm. El seu hàbitat natural són les selves nebuloses primàries. Està amenaçat per la destrucció i fragmentació del seu medi. El seu nom específic, siberiae, significa ‘de La Siberia’ en llatí.

## Referències

* ↑ Dunnum, J.; Vargas, J.; Bernal, N. Akodon siberiae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Akodon» d'Animalia (en anglès).
# Roger Cousinet

Roger Cousinet (1881-1973) va ésser un pedagog francès i inspector de primer ensenyament. El 1920 donà a conèixer el seu mètode de treball lliure en grup. L'any següent creava amb Mme. Guerrite el moviment de la Nouvelle Éducation, que publicava una revista mensual on apareixien els seus escrits, recollits després en treballs més amplis. Amb Châtelain fundà el 1945 l'École Nouvelle. De 1945 a 1958 exercí com a professor de pedagogia a La Sorbona.

## Obres

* Une méthode de travail libre par groupes , Ed. du Cerf, 1945.
* La vie sociale de l'enfant, Scarabée, 1950.
* L'éducation nouvelle, Delachaux et Niestlé, 1950.
* Fais ce que je te dis, Scarabée, 1950.

## Bibliografia sobre Roger Cousinet

* Roger Cousinet : la promotion d'une autre école, recull de textos de Suzanne Saisse i Marie de Vals. Connaissances d'éducation, Ed. Erès, 2002.
* Roger Cousinet, un philosophe à l'épreuve de la pédagogie, recull de textos de Dominique Ottavi i Laurent Gutiérrez. Bibliothèque Philosophique de l'Éducation, INRP, 2007

## Referències

* ↑ Monés i Pujol-Busquets, Jordi: Diccionari abreujat d'educació, planes 24-25. Col·lecció Guix, núm. 10. Graó Editorial, Barcelona. ISBN 84-85729-43-9

## Enllaços externs

* Biografia de Roger Cousinet. Arxivat 2007-06-10 a Wayback Machine. (francès)
# Martinet ros comú

El martinet ros o oroval (garsa monyuda a les Balears) (Ardeola ralloides) és una espècie d'ocell de la família dels ardèids (Ardeidae) i lleugerament semblant a l'esplugabous. El nom martinet ros es fa extensiu a la resta d'espècies del gènere Ardeola.

## Morfologia

* És un ardèid rodanxó i de coll ben desenvolupat.
* Fa 40-49 cm de llargària i 82-95 cm d'envergadura alar.
* És de color falb clar, amb les ales i la cua blanques i les plomes de la nuca llargues i negrenques.
* A l'època reproductora presenta una trossa llarga i penjant d'aspecte ratllat i el bec de color negre i blau.

## Reproducció

Nidifica en colònies mixtes. Situa els nius a la perifèria de la colònia i forma petits nuclis al voltant dels nius de les altres espècies, que estan molt més avançats. Això s'esdevé al començament de juny. Ha estat comprovada la nidificació a l'Albufera de València i al Delta de l'Ebre. En aquesta darrera localitat presenta una població d'unes 120 parelles nidificants.
Fa un niu ben acabat, amb un sostre de branques. La grandària de la posta és de 4-6 ous que fan eclosió al cap de 21-25 dies. Un cop finalitzada la cria se'n va cap a l'Àfrica tropical (entre la darreria de setembre i mitjan-final d'octubre).

## Alimentació

Pot recórrer grans distàncies per obtindre menjar: peixets, crustacis, mol·luscs, granotes, insectes i larves.

## Distribució geogràfica

Habita la meitat meridional de la península Ibèrica, a Suïssa, a la Camarga, al sud-est d'Europa, a tot Àfrica i a Madagascar.
Passa en migració pels Països Catalans, on és un niador poc freqüent, tant al Delta de l'Ebre, on arriba més tard que els altres ardèids, amb els quals comparteix les colònies, com a l'Albufera de València.

## Referències

* ↑ Del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 209. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, planes 83-84. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, plana 20. ISBN 84-315-0434-X
* ↑ Sanz, Jorge Antonio Catalá. La Universitat de València i els seus entorns naturals: Els Parcs Naturals de L'Albufera, el Túria i la Serra Calderona. Universitat de València, 2016-11-28. ISBN 978-84-9133-033-2.

## Enllaços externs

* Estudi de la població de martinet ros del Principat de Catalunya (català)
* Hàbitat i reproducció del martinet ros (francès) i (anglès)
* El martinet ros al web de la UICN (anglès)
* Taxonomia d'aquesta espècie d'ocell. (anglès)
# Akodon toba

Akodon toba és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a l'Argentina, Bolívia i el Paraguai. El seu hàbitat natural són les zones seques de chaco. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, toba, significa ‘toba’ en llatí.

## Referències

* ↑ Jayat, J.; D'Elía, G.; Teta, P. Akodon toba. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 16 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Akodon» d'Animalia (en anglès).
# Martí Dot i Parellada

Martí Dot i Parellada (Sant Feliu de Llobregat, 1900-1973) va ser un poeta i metal·lúrgic català.

## Biografia

Va néixer en el si d'una família obrera; els seus pares treballaven a la fàbrica de Can Bertrand de Sant Feliu. Va començar a cursar els seus estudis a la seva ciutat natal, però més endavant, els va prosseguir a Sant Joan Despí. Va començar a treballar de molt jove en la metal·lúrgia.
S'inicià en el món de la poesia a través de la lectura dels poetes catalans; tenia predilecció per Jacint Verdaguer i Josep Carner. A partir d'aquí, va començar la seva incursió en el món literari, presentant les seves composicions poètiques a certàmens i revistes locals. Premiaren un bon grapat dels seus poemes en concurs i jocs florals de Manresa, Cornellà, el Prat, Sant Vicenç dels Horts, Barcelona, i especialment, Sant Feliu. Encara que el seu corpus creatiu fossin majoritàriament poemes, també cultivà obres teatrals, quadres escènics i guions radiofònics que la majoria resten inèdits.
| « | La seva obra és discreta, modesta però d'un alt valor sentimental i emotiu per a tota la població santfeliuenca. | » |
| — Agustí Vilar, "La poesia de Martí Dot", introducció a El centenari de Martí Dot a les escoles 1900-2000. |||
Dot va finar el 26 de gener de 1973, als 72 anys, a l'entresòl de la casa núm. 36 del carrer General Moscardó (ara Pi i Margall). Pòstumament, es va publicar bona part del seu corpus poètic a Poesies editat per l'Ajuntament de Sant Feliu de Llobregat.

## Premi Martí Dot

Pòstumament, a partir de l'any 1974, la regidoria de cultura de l'Ajuntament de Sant Feliu, a iniciativa d'alguns santfeliuencs com Joana Raspall, Llorenç Sans, Matilde Bertran i Jaume Bosch, va impulsar també el premi Martí Dot adreçat a poetes joves, amb la intenció de ser una primera plataforma d'impuls a les seves produccions. És per aquest motiu que l'edat dels participants està limitada als 25 anys (fins als 30 anys des del 2010). El guanyador percep un premi en metàl·lic així com la publicació de la seva obra. El veredicte es fa públic en el marc d'una festa literària. Algunes joves promeses que van rebre aquest guardó van ser Vicenç Villatoro, Pasqual Mas o David Escamilla.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Martí Dot i Parellada». LletrA. [Consulta: 30 desembre 2011].
* 1 2 «Martí Dot i Parellada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Raspall, Joana; Arenas, Carme. «Joana Raspall o l'essència poètica». A: Batec de paraules (en catalana). Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa, 2013, p. 14. ISBN 9788492745784.
* 1 2 ACN Barcelona «Laura Rosich guanya el Premi Martí Dot de poesia». Diari Ara. ACN Barcelona, 25-11-2011 [Consulta: 30 desembre 2011].

## Enllaços externs

* LletrA. «Martí Dot i Parellada». Universitat Oberta de Catalunya i Institut Ramon Llull.
* Sans i Fàbregas, Llorenç «Martí Dot, la seva obra i el seu ambient». Boletín de información municipal [Sant Feliu de Llobregat], 01-10-1976, pàg. 12-17.
# Prochilodus britskii

Prochilodus britskii és una espècie de peix de la família dels proquilodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 23,8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 40-41.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Apiacá (Mato Grosso, Brasil).

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L., 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Castro, R. M. C., 1993. Prochilodus britskii, a new species of prochilodontid fish (Ostariophysi: Characiformes), from the rio Apiacá, rio Tapajós system, Mato Grosso, Brazil. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 106 (núm. 1): 57-62.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Castro, R.M.C., 1990. Revisao taxonómica da familia Prochilodontidae (Ostariophysi: Characiformes). Tesi doctoral. Universidade de São Paulo, São Paulo, Brasil. 347 p.
* Castro, R.M.C. i R.P. Vari, 2003: Prochilodontidae (Fannel mouth characiforms). p. 65-70. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Castro, R. M. C. i R. P. Vari, 2004: Detritivores of the South American fish family Prochilodontidae (Teleostei: Ostariophysi; Characifomes). A phylogenetic and revisionary study. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 622: i-v + 1-186 + 187-189.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Loubens, G., L. Lauzanne i J. Géry, 1991: Contribution à la systématique des Prochilodus boliviens (Pisces, Characiformes, Prochilodidae). Revue d'Hydrobiologie Tropicale v. 24 (núm. 3): 217-239.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Oyakawa, O.T., 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23): 443-507.
* Roberts, T. R., 1973: Osteology and relationships of the Prochilodontidae, a South American family of characoid fishes. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 145 (núm. 4): 213-235.
* Vari, R. P., 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology. Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Roseland

«Roseland» té aquests significats:
* Roseland (pel·lícula), film dels Estats Units dirigit per James Ivory, estrenat el 1977
* Roseland Musical, companyia de dansa-teatre fundada per Marta Almirall l'any 1983, pionera en el gènere infantil a Catalunya
* Toponímia:
** Roseland (Califòrnia), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** Roseland (Florida), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida
** Roseland (Indiana), població dels Estats Units a l'estat d'Indiana
** Roseland (Kansas), població dels Estats Units a l'estat de Kansas
** Roseland (Louisiana), població dels Estats Units a l'estat de Louisiana
** Roseland (Nebraska), població dels Estats Units a l'estat de Nebraska
** Roseland (Nova Jersey), població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey
** St Anthony in Roseland, poble i antiga parròquia a la Península Roseland de Cornualla (Anglaterra)
# Brucepattersonius soricinus

Brucepattersonius soricinus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'estat de São Paulo (sud-est del Brasil). El seu hàbitat natural són els boscos humits subtropicals. Està amenaçat per la fragmentació i destrucció del seu medi. El seu nom específic, soricinus, significa ‘semblant a una musaranya’ en llatí.

## Referències

* ↑ Leite, Y.; Patterson, B. Brucepattersonius soricinus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Brucepattersonius» d'Animalia (en anglès).
# Maruina hoguei

Maruina hoguei és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Amèrica: les illes de Sobrevent.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Rüdiger Wagner, 1993. On a collection of Psychodidae (Diptera) by Dr. L. Botosaneanu from some Caribbean Islands. Aquatic Insects. Vol. 15, núm. 2. «Enllaç».
# Joaquim Gomis i Sanahuja

Joaquim Gomis i Sanahuja (Barcelona, 20 d'abril de 1931 - Sant Just Desvern, Baix Llobregat, 21 de desembre 2013) fou un periodista, assagista i eclesiàstic català.

## Biografia

Estudià al Seminari de Barcelona, i després anà a Roma per cursar teologia a la Universitat Pontifícia de Salamanca i a la Pontifícia Universitat Gregoriana de Roma durant la celebració del Concili Vaticà II, que va marcar el seu pensament. Sacerdot secularitzat, a partir de la dècada de 1960 es va dedicar al Centre de Pastoral Litúrgica, del que fou un dels promotors liderant la renovació litúrgica postconciliar a Catalunya i dirigint la revista Missa Dominical durant 20 anys, que tenia per objectiu facilitar les pregàries i orientacions per les homilies a les parròquies.
El 1951 va posar en marxa la revista de pensament i cultura El Ciervo amb els seus germans Joan i Llorenç Gomis Sanahuja i l'esposa el segon, Roser Bofill i Portabella. Amb els mateixos col·laboradors i des de l'editora El Ciervo va posar en marxa Foc Nou, revista d'actualitat religiosa que dirigí fins que passà a ser-ne editor.
Amb menys dedicació, també va participar en la informació religiosa del diari Avui amb Joan Llopis, i va escriure la secció Amb ulls catalans de Vida Nueva. Segons diversos mitjans van publicar al moment de la seva mort, era considerat un dels millors cronistes religiosos de Catalunya de les últimes dècades.
Va publicar diversos assajos com El sentit del Concili (1962), Cartes a set joves (1964), La espiritualidad cristiana (1967), ¿Qué pasa en la Iglesia? (1970). També participà en l'escriptura de Sobre Déu, Crist i altres coses (1973) i Lluita-Festa (Quaresma-Pasqua) (1974).

## Enllaços externs

* Entrevista a la Cadena Ser Arxivat 2013-12-24 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Pallarès-Personat, Joan «Joaquim Gomis Sanahuja». Catalunya Cristiana, vol. XLVI, núm. 2.352, 24-11-2024, pàg. 42.
* ↑ «Fallece Joaquim Gomis, editor de la revista 'Foc Nou'». Diario Vasco, 22-12-2013 [Consulta: 23 desembre 2013].
* ↑ «Mor Joaquim Gomis, editor de la revista Foc Nou». Comunicació21, 23-12-2013 [Consulta: 23 desembre 2013].
* ↑ «Mor Joaquim Gomis, el millor observador de l'actualitat religiosa». Catalunya Religió, 21-12-2013 [Consulta: 21 desembre 2013].
* ↑ «Muere Joaquim Gomis, editor de la revista 'Foc Nou'». La Vanguardia, 22-12-2013 [Consulta: 23 desembre 2013].
* ↑ «Joaquim Gomis i Sanahuja». Enciclopèdia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 21 desembre 2013].
* ↑ «Mor als 82 anys el periodista Joaquim Gomis, especialitzat en informació sobre religió». ARA, 21-12-2013 [Consulta: 23 desembre 2013].
# Oxymycterus quaestor

Oxymycterus quaestor és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al nord-est de l'Argentina, el sud-est del Brasil i, possiblement, l'extrem oriental del Paraguai. Els seus hàbitats naturals són els matollars humits o secs i els boscos subtropicals. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, quaestor, significa ‘qüestor’ en llatí.

## Referències

* ↑ D'Elía, G.; Pardiñas, U. Oxymycterus quaestor. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 novembre 2016.
* ↑ Entrada «Oxymycterus» d'Animalia (en anglès).
# Gendarmeria Gran Ducal

La Gendarmeria Gran Ducal va ser la força de la gendarmeria del Gran Ducat de Luxemburg. Creada el 3 de febrer de 1733 i fusionada amb la policia l'1 de gener del 2000. Va deixar d'existir i va prendre el nom conjunt de Policia Gran Ducal.

## Història
### Formació

La Gendarmeria Gran Ducal es va formar el 3 de febrer de 1733 «per lluitar contra la plaga de ganduls i vagabunds». Luxemburg es va incorporar a França com el departament francès de Forêts entre 1795 a 1813 i es va aplicar la llei del «28 Germinal,any VI» sistema de la Gendarmeria Nacional Francesa, estant la base de la gendarmeria luxeburguesa. El 1805, el nom de la Gendarmeria Nacional va ser canviat a Gendarmeria Imperial.
Transitòriament, després de la derrota de Napoleó a Leipzig el 1813, Luxemburg va esdevenir part d'una província administrada per Prússia. La gendarmeria per una ordenança del 18 de febrer 1814 va ser substituïda per una milícia governamental, amb 3 oficials i 106 soldats.
Des de 1815 fins a 1830, Luxemburg va ser governat pel rei dels Països Baixos, igual que Bèlgica. La llei de 1814, amb la creació d'un Cos de Gendarmeria a Bèlgica basat en el model de la gendarmeria francesa, es va estendre també a Luxemburg. Després de la Revolució belga a l'octubre de 1830, Luxemburg es va dividir en dues parts: la part més gran va formar la província belga de Luxemburg; l'altra va esdevenir l'actual Gran Ducat de Luxemburg, sent governat pels Països Baixos. Fins a 1839, va ser controlada per la policia neerlandesa.
Un decret del Gran Ducat Reial de 25 d'agost 1863 va canviar el nom Königlich Grossherzogliche Kompagnie Gendarmeria. El 1940, durant l'ocupació alemanya, la gendarmeria va ser dissolta i els seus membres van ser integrats en el servei de la policia alemanya i desplegats als països ocupats d'Europa de l'Est.
La Llei de 23 de juliol 1952 va constituir les bases legals de la gendarmeria moderna que va entrar a formar part de la força pública, així com de l'exèrcit i la policia.
La gendarmeria es va fusionar a la Policia Gran Ducal l'1 de gener del 2000.

## Actual

La gendarmeria es va col·locar sota la supervisió del Ministeri de l'Interior de Luxemburg per a tots els assumptes relacionats amb la seva organització, administració, entrenament i disciplina. I sota el mandat del Ministre de Justícia de tots els assumptes relacionats amb el manteniment de la llei i l'ordre i l'exercici de recerca criminal.

## Referències

* ↑ «Mémorial A, 1999, No. 87» (PDF) (en francès). Service central de législation. Arxivat de l'original el 2012-04-15. [Consulta: 21 octubre 2015].
* ↑ «Memorial Journal Officiel du Grand-Duché de Luxembourg A- núm. 113» (en francès). Service central de législation., 12-08-1999. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 octubre 2015].
* ↑ «Ministère de la Justice». gouvernement.lu. Arxivat de l'original el 2006-08-24. [Consulta: 21 octubre 2015].