OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plataforma Acabarem amb l'Assassinat de Dones

La Plataforma Acabarem amb l'Assassinat de Dones (en turc: Kadın Cinayetlerini Durduracağız Platformu; popularment: Kadın Cinayeti) és una organització social creada l'any 2010 per dones que volen erradicar els feminicidis a Turquia. La plataforma obtingué gran ressò mediàtic arran de les protestes contra l'assassinat d'Özgecan Aslan. La seva fundadora i representant general és Gülsüm Kav. Kav va declarar que el 2011 van disminuir els casos de dones assassinades al país, situació que es va repetir el gener del 2020.

## Activitat

Amb l'augment dels assassinats en dones el 2010, i el fet que el cas de l'assassinat de Münevver Karabulut estava a l'ordre del dia de la societat, es va establir una trobada de dones de partits polítics, sindicats, associacions i organitzacions democràtiques de masses. El 16 d'agost de 2010 es va dur a terme la primera manifestació. Per a fer sentir la seva veu, el col·lectiu organitza concentracions de protestes al carrer.
El 2011 van organitzar una roda de premsa sobre les dones assassinades entre el 2008 i 2011 i van declarar que el 71 % d'aquestes havien estat assassinades pels seus marits. D'aquestes, el 41% per haver demandat el divorci, 32% per gelosia i el 16% per haver rebutjat a l'home. El 2014 van organitzar una protesta davant de l'Alt Consell per la Ràdio i Televisió turc contra Seda Sayan, presentadora d'un programa matinal de televisió que va realitzar una entrevista amb un home que va assassinar dues esposes sueuas.

## Objectius

* Aturar els assassinats i salvar vides, treballar amb les dones que hi sol·liciten ajuda i garantir l'aplicació de la Llei de protecció núm. 6284.
* Vetllar per la protecció eficaç de les dones i evitar les reduccions de càstig per les dones assassinades a causa d'una provocació injusta o de bona conducta.

## Referències

* ↑ «Son Dakika Gündem Haberleri» (en turc). Hurriyet.com.tr. Arxivat de l'original el 2015-02-23. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ Tarihi, Güncelleme. «Kadın Cinayetlerini Durduracağız Platformu’nun kurucusu ve temsilcisi Gülsüm Kav’ın kitabı ‘Yaşasın Kadınlar’ raflarda... Yeni Havva’lar, eski Âdem’leri...» (en turc). Hurriyet.com.tr, 10-03-2020. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «'Katillerimizin yanına geri gönderiliyoruz'» (en turc). Radikal.com.tr, 05-10-2011. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ «Kadın Cinayetlerini Durduracağız Platformu'ndan 'en ağır ceza' çağrısı» (en turc). Milliyet.com.tr, 03-06-2014. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ Aydın, Ece. «Ne Erkeklerin, Ne Ailelerin Kadınlarıyız» (en turc). Bianet.org, 26-12-2011. [Consulta: 14 setembre 2023].
* ↑ «Güncel Son Dakika Haberleri» (en turc). Cumhuriyet.com.tr. [Consulta: 13 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Plataforma Acabarem amb l'Assassinat de Dones - Lloc web oficial (turc)
* Llei turca nombre 6284 de 2012 sobre Protecció de la Família i Prevenció de la Violència contra la Dona (turc)
* Monument digital per les dones mortes per violència de gènere
* La Vanguardia sobre el feminicidi a Turquia (castellà)
# Iodat de potassi

El iodat de potassi és una oxosal del iode formada per cations potassi (K$^+$) i anions iodat (IO₃$^-$). És un compost inorgànic.

## Descripció

El Iodat de potassi es pot trobar en forma de pols cristal·lí de color blanc o de cristalls incolors (transparents) i inodors (no desprenen cap tipus d'olor). Si es posa en contacte amb una flama es torna de color violeta. Aquesta oxosal és molt soluble en aigua i àcid sulfúric, mentre que en alcohol etílic no ho és. El iodat de potassi no és ignífug per si mateix, però pot provocar la ignició en materials combustibles. A més, és nociu si s'ingereix. És tòxic per organismes aquàtics, amb efectes nocius duradors.

## Síntesi

En la preparació del iodur de potassi obtenim un compost, a partir de l'acció del iode sobre el hidròxid de potassi, en el qual li augmentem la temperatura per evaporar una part del producte. El residu que queda és el iodat de potassi, que es dissol en aigua a alta temperatura i es fa cristal·litzar.
També es pot obtenir fent reaccionar el iodur de potassi amb permanganat potàssic:
IK + 2KMnO₄ + H₂O → 2KOH + 2MnO₂ + KIO₃

## Usos

Al posar-se en contacte amb una flama, es torna de color violeta i així es fa servir per detectar la presència de potassi en una mostra. El principal us és com a reactiu i com a medi oxidant en determinades reaccions. En la indústria química serveix per a determinar el zinc i l'arsènic, en medicina s'utilitza com a antisèptic i en el sector agrícola com additiu en pinsos.
Pastilles de iodur de potassi poden ser útil per prevenir els efectes de la radioactivitat però que mai s'ha de prendre de forma preventiva i generalitzada perquè té efectes secundaris molt greus, com ara problemes a la tiroides o de caràcter renal.

## Referències

* 1 2 «Iodat de potassi –». Oficina de Seguretat, Salut i Medi Ambient – Universitat de Barcelona. [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ Puig Mayolas, LLorenç; Flaqué Lajara, Concepció; Andreu Terren, Glòria; Cortés Izquierdo, Pilar. Química per a l'enginyeria. Universitat Politècnica de Catalunya. Iniciativa Digital Politècnica, 2011. ISBN 978-84-9880-512-3.
* ↑ «iodat de potassi». A: TERMCAT. Diccionari enciclopèdic de medicina (DEMCAT), 2015-2019 (Diccionaris en Línia núm. 183) [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ Esteba, Gemma. «Per què s'esgoten les pastilles de iodur de potassi?». Ràdio 4. RTVE, 05-03-2022. [Consulta: 20 desembre 2023].
# Paul Puget

Paul Puget (Nantes, Loira Atlàntic, 25 de juny de 1848 - París, 15 de març de 1917) fou un compositor francès.
Era fill d'un tenor, Henry Puget (1813-1887) molt aplaudit a París. Puget ingressà en el Conservatori de París, on va tenir professors com Anton-François Marmontel o Victor Massé, aconseguint el 1873 el premi de Roma, amb la cantata, Mazeppa.
Malgrat d'aquest èxit, tardà algun temps a veure admeses en els teatres les obres que va escriure, que foren això no obstant, molt aplaudides, a saber: La signal, òpera còmica en un acte (1886); Ulysse, escena dramàtica (1889); Lorenzaccio (1896).
El 1900 es posà en escena en el Théâtre Lyrique de París el seu notable drama musical Beaucoup de bruit pour rien, les representacions del qual tingueren molt d'èxit. La tècnica d'aquesta òpera és excel·lent, i rebel·la en el seu autor notables qualitats per la composició dramàtica.
Puget va escriure, a més, moltes melodies, de les que va publicar recopilades, les titulades Amour d'hiver, Chansons brunes et blondes, etc. També va compondre obres notables per a orquestra. se l'anomenà director de cors del teatre de l'Òpera de París.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29. pàg. 404 (ISBN 84-239-4529-4)
# Platja de Sant Cristòfol

La platja de Sant Cristòfol, o platja del Far de Sant Cristòfol, coneguda també com platja de la Farola, o platgeta dels Frares, és una platja semiurbana del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf). Limita al nord amb el penya-segat de Punta Mabrera, que la separa de la platja dels Colls, i al sud amb el torrent de la Piera i el Port de Vilanova i la Geltrú, que la separen de la platja de Ribes Roges. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 630 metres i una amplada mitjana de 155 metres, formada per sorra fina, amb un pendent d'entrada a l'aigua suau. La platja disposa de serveis de socorrisme, lavabos i lloguer de para-sols, gandules, catamarans, patins aquàtics, caiacs i motos d'aigua. Hi ha una guingueta oberta dia i nit. En aquesta platja comença el tram del camí de ronda GR-92, que arriba a Sitges.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Toponímia

El nom de Sant Cristòfol prové de la propera ermita de Sant Cristòfol, i el de Far de Sant Cristòfol o de la Farola, del també proper Far de Sant Cristòfol. Els pescadors l'anomenaven platja de l'Estany o platja de Llevant. El nom de l'Estany feia referència a l'aiguamoll que es produïa al capdavall del torrent de la Piera a Sant Cristòfol, anomenat estany de la Geltrú.
Abans de la construcció del port, hi ha via dues platges, la platja de la Farola, al sud, i la platgeta dels Frares, al nord, separades per les Roques Altes. Amb la construcció del port, l'acumulació de sorres produí la unió de les dues platges. El nom de la platgeta dels Frares al·ludia a que aquí s'hi banyaven els frares mercedaris de Solicrup.

## Referències

* 1 2 3 «El Far-Sant Cristòfol». Agència Catalana de Turisme.
* 1 2 «Platja del Far de Sant Cristòfol». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* 1 2 «El front marítim del Penedès, 1a part- Sector de Llevant». Gran Penedès, núm. 62, 3-1999.
# François Chesnais

François Chesnais (Montreal, 22 de gener de 1934 - París, 29 d'octubre de 2022) va ser un economista trotskista francès.

## Trajectòria

Chesnais va néixer a Montreal el 22 de gener de 1934. Va ser membre del Consell científic d'ATTAC-França, autor de diversos llibres i nombrosos articles sobre Ciències econòmiques i fundador de la revista marxista Carré Rouge.
Primer, va formar part del grup de Cornelius Castoriadis que va publicar la revista Socialisme ou barbarie. Després va fer campanya activa dins del partit trotskista Organització Comunista Internacional (en aquell moment, Partit Comunista Internacionalista), així com en el grup de Stéphane Just Combattre pour le socialisme - Comité pour la construction du Parti ouvrier révolutionnaire. També va militar des de l'any 2009 com a fundador del Nou Partit Anticapitalista. El 29 d'octubre de 2022 va morir en un hospital de París, a l'edat de 88 anys.

## Publicacions

* «Marx's Crisis Theory Today» a Christopher Freeman ed. Design, Innovation and Long Cycles in Economic Development, Londres: Frances Pinter, 1984, 2a edició
* The globalization of capital, París: Syros Editions, 1994 (1a edició) i 1997 (edició revisada)
* Actualiser l'économie de Marx, París: Presses Universitaires de France, Actuel Marx Confrontation, 1995
* La mondialisation financière: genèse, coûts et enjeux (director de publicació i dos capítols), París: Syros, Collection Alternatives économiques, 1996
* Tobin or not Tobin: une taxe internationale sur le capital, L'Esprit frappeur, 1999
* «Mondialisation: le capital rentier aux commandes» a Les Temps Modernes, núm. 607, gener-febrer 2000.
* Que se vayan todos! Le peuple argentin se soulève amb Jean-Philippe Divès, París: Éditions Nautilus, 2002.
* Mondialisation et impérialisme amb Odile Castel, François Chesnais, Gérard Dumesnil i altres, París: Éditions Syllepse, 2003
* La finance mondialisée: racines sociales et politiques, configuration, conséquences (director), La Découverte, 2004
* Les dettes illégitimes - Quand les banques font main basse sur les politiques publiques, París: Éditions Raisons d'Agir, juny 2011. ISBN 978-2-912107-60-2
* Finance Capital Today: Corporations and Banks in the Lasting Global Slump, Brill: Leiden & Boston, 2016; Chicago: Haymarket Books, 2017

## Referències

* ↑ «Biography of François Chesnais» (en anglès). Marxists.org. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «ATTAC Scientific Advisory Board» (en francès). France.Attac.org. Arxivat de l'original el 21 maig 2012. [Consulta: 21 maig 2012].
* ↑ «François Chesnais» (en francès). InternationalViewpoint.org. [Consulta: 5 novembre 2022].
* 1 2 «Les deux périodes du renégat Chesnais et la décadence du trotskysme en France» (en francès). Revolution-Socialiste.info. Arxivat de l'original el 2018-07-04. [Consulta: 4 juliol 2018].
* ↑ «Morreu o economista François Chesnais» (en portuguès). Esquerda.net, 29-10-2022. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «François Chesnais: uno de los referentes de la economía marxista europea» (en castellà). VientoSur.info, 29-10-2022. [Consulta: 30 octubre 2022].
# Paul von Jankó

Paul von Jankó (Tata, Hongria, 2 de juny de 1865 - Constantinoble, Turquia, 17 de març de 1919) fou músic i el constructor del primer piano cromàtic.
Estudià en el Conservatori de Viena i el 1882 inventà un nou sistema de teclat per a piano que pot considerar-se com un perfeccionament del teclat cromàtic ideat per Henry Joseph Vincent. Es compon de sis fileres de tecles superposables i formant un pla inclinat, però no representant més que una sola escala cromàtica, ja que la de les quatre fileres superiors no són més que simples reproduccions de les dues inferiors, de forma que cada martell correspon a tres tecles.
L'avantatge principal del sistema de Jankó és que redueix en ²/⁷ l'extensió de la vuitena sobre la dels pianos ordinaris, cosa que, en facilitar l'execució, permet difícils efectes d'assolir amb el sistema antic.
Molts pianistes adoptaren el teclat de Jankó, el 1905 es fundà a Viena una associació per a divulgar-lo i el 1906 el Conservatori Scharwenka de Berlín obrí classes especials per l'ensenyança d'aquest instrument. L'invent de Jankó, fou rebut amb entusiasme al principi, però fou oblidat amb molt poc temps i avui resta del tot oblidat.
El seu autor el va descriure a Eine Neue Klaviatur (1886) i a Materialen für die Klaviatur (Múnic, 1905).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Segona Part del volum núm. 28, pàg. 2457 (ISBN 84-239-4582-0)
# Mandjak

El mandjak (manjac, mandjac, manjaku, manjanku) és una llengua africana del grup de les llengües bak, parlat pels manjacs a Guinea Bissau, Gàmbia, Senegal i França. A Senegal gaudeix d'una escriptura codificada i des de 2002 l'estatut llengua nacional. En 2006 el nombre total de parlants és estimat en 315.300, d'ells 184.000 a Guinea Bissau, 105.000 al Senegal i 26.300 a Gàmbia.

## Dialectes

Alguns dialectes són tan diferents que sovint són considerades llengües diferents:
* Bok (Babok, Sarar, Teixeira Pinto, Tsaam)
* Likes-Utsia (Baraa, Kalkus)
* Cur (Churo)
* Lund
* Yu (Pecixe, Siis, Pulhilh)
* Unhate (Binhante, Bissau)

## Referències

* ↑ Mandjak referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
* 1 2 «manjac». TERMCAT. [Consulta: 20 gener 2021].
* ↑ Mandjak a glottolog

## Bibliografia

* Greenberg, Joseph H. «Polyglotta evidence for consonant mutation in the Mandyak languages» (en anglès). African Languages review, núm. 5, 1966, pàg. 106-110.
* P. Buis, Essai sur la langue manjako de la zone Bassarel, Bissau, LNEP, 1990
* R.P. Jean Léonce Doneux, « Le Manjaku, classes nominales et questions sur l'alternance consonantique », in La classification nominale dans les langues négro-agricaines, Aix-en-Provence, 3-7 juillet 1967, Paris, CNRS, 1967, p. 261-276
* R.P. Jean Léonce Doneux, « La langue manjaque et l'alternance consonantique initiale », African Languages Review, vol. 8, 1969, p. 193-211
* R.P. Jean Léonce Doneux, Lexique manjaku, Dakar, CLAD, 1975b.
* Carfa Mendès, 2007, Parlons manjak : langue de Guinée-Bissau, L'Harmattan, ISBN 2-296-04645-2
* (portuguès) A. Carreira et J. Basso Marques, Subsídios para o estudo da língua Maniaca, Lisbonne, 1947
# Niels Peter Jensen

Niels Peter Jensen (Copenhaguen, 23 de juliol de 1802 – Copenhaguen, 19 d'octubre de 1846) fou un compositor, organista i flautista danès. No obstant ésser cec des de la infància, aconseguí adquirir una mestressa incomparable en el seu art, aconseguint just renom, no tan sols com a executant, sinó com a compositor. Entre les seves obres principals hi ha una sonata, dos duets, variacions, una fantasia per a flauta. També va compondre forces obres per a piano i orgue;i alguna música per l'escena.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28 segona part, pàg. 2646 ISBN 84-239-4582-0
# Jean-Baptiste Davaux

Jean-Baptiste Davaux (La Côte-Saint-André, 19 de juliol de 1742 - París, Illa de França, 2 de febrer de 1822) fou un violinista francès.
Als vint-i-tres anys es traslladà a la capital, i ben aviat es donà a conèixer com a concertista distingit i fecund compositor. Inventà un metrònom, i a més de les òperes còmiques Théodore (1785), i Cecilia (1780), va escriure nombroses sonates per a violí, duets, tríos, quartets, concerts i simfonies.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1096 (ISBN 84-239-4517-0)
# Platja del Gaspar

La platja del Gaspar és una platja natural situada al sud del municipi de Sitges (Garraf), dins de l'espai agroforestal dels Colls i Miralpeix, envoltada de penya-segats i bosc mediterrani, entre la punta de Raldiris, a llevant, que la separa de la cala Xica, i la punta de l'Ombra, a ponent, que la separa de la cala del Pati Blau, ja al terme municipal de Sant Pere de Ribes. Té una longitud de 19 metres i una amplada mitjana d'11 metres, formada per grava i còdols.
També se l'anomenava platja del Tancat, per un tancat de bestiar situat entre la via fèrria i les roques.

## Referències

* ↑ «Colls i Miralpeix». Diputació de Barcelona, 01-09-2014.
* ↑ «La Platja del Gaspar, a Sitges, entre les deu més amenaçades per la urbanització massiva a tot l'Estat, segons Greenpeace». Eix Diari, 27-06-2019.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «El front marítim del Penedès, 1a part- Sector de Llevant». Gran Penedès, núm. 62, 3-1999.
# Platygobiopsis

Platygobiopsis és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Platygobiopsis akihito (Springer & Randall, 1992)
* Platygobiopsis dispar (Prokofiev, 2008)
* Platygobiopsis tansei (Okiyama, 2008)

## Referències

* ↑ Springer V. G. & Randall J. E., 1992. Platygobiopsis akihito, new genus and species of gobiid fish from Flores, Indonesia. Jpn. J. Ichthyol. v. 38 (núm. 4). 349-355.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Springer, V. G. & Randall, J. E., 1992. Platygobiopsis akihito, new genus and species of gobiid fish from Flores, Indonesia. Japanese Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 4): 349-355.
* ↑ Prokofiev, A.M., 2008. A New Species of Platygobiopsis from Vietnam (Teleostei: Perciformes: Gobiidae). Journal of Ichthyology, 48 (10): 853-859.
* ↑ Okiyama, M., 2008. Platygobiopsis tansei, a New Species of Dorso-ventrally Flattened Gobiid Fish from Southern Japan. Bulletin of the National Science Museum, Series A (Zoology), Supplement 2: 85-96.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# François Cupis de Camargo

François Cupis de Camargo (Brussel·les, 10 de març de 1719 - París, 1764) fou un violinista i compositor belga. Era germà de la ballarina Marie Anne Cupis de Camargo i del violinista Jean-Baptiste de Cupis de Camargo. El seu fill fou el violoncel·lista Jean Baptiste Cupis de Camargo (le jeune)
Francois Cupis de Camargo va treballar com a violinista a la Gran Òpera de París des de 1741. De 1734 a 1738 va publicar tres llibres de sonates per a violí amb baix continu.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 16, pàg. 1169 (ISBN 84-239-4516-2)
# Mesquita de Yussef Dey

La mesquita de Yússef Dey o de Sidi Yússef (àrab: جامع يوسف داي, jāmiʿ Yūsuf Dāy) és un edifici religiós, la primera mesquita de ritus hanefita de Tunis a Tunísia. Fou construïda el 1616, abans que la mesquita de Hammuda Pasha. És a la zona de la Kasba. El seu minaret és octogonal.

## Galeria

* La mesquita el 1890
# Paulina Lucca

Paulina Lucca (Viena, 25 d'abril de 1841- 28 de febrer de 1908) fou una soprano alemanya.
Entrà com a corista en el teatre de l'Òpera de la seva ciutat nadiua i ben aviat cridà l'atenció dels entesos per la seva magnífica veu i precoç intel·ligència, i trobà protectors que li'n donaren els mestres que necessitaven. Un d'aquests professors fou Richard Lewy.
Només contava setze anys quan es presentà al públic en el teatre d'Olmutz desenvolupant el rol d'Elvira en l'òpera Ernani, i quatre mesos més tard era contractada en el teatre de Praga. Poc temps després, i per recomanació de Giacomo Meyerbeer, fou contractada per Berlín, on suscità l'admiració del públic.
Després cantà successivament a Viena, Sant Petersburg, Nova York i principals ciutats d'Itàlia, i sobresortí principalment en el gènere clàssic i en l'òpera còmica francesa, ja que Carmen es considera com una de les seves millors creacions.
El 1869 es casà amb el baró de Rhoder, del qual se separà el 1872, i llavors recomençà les seves excursions artístiques, especialment per Anglaterra i França, on recollí molts aplaudiments i realitza una fortuna considerable. Més endavant, un cop divorciada del seu primer marit, va contraure segones núpcies amb un altre baró, Matthias von Wallhofen (1832-1899), i el 1890 abandonà l'escena, per viure retirada i consagrada a obres de beneficència.
Paulina Lucca fou una de les millors cantants d'Europa, perquè a llur extensa veu, ben timbrada i plena d'inflexions unia un real talent dramàtic. Durant algun temps fou objecte de les censures de la societat berlinesa per les seves preteses relacions amb Bismarck.

## Referències

* Tom núm. 31, pàgs. 458-59 de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84-239-4531-6)
# Manuel Andrés Casaus

Manuel Andrés Casaus (Elizondo, Navarra, 1892? - Sant Sebastià, Guipúscoa, 10 de setembre de 1934) va ser un periodista i polític navarrès del període de la Segona República.

## Biografia

Periodista navarrès nascut a Elizondo, des de 1914 va viure a Sant Sebastià, on va treballar en la Redacció d'El Pueblo Vasco fins que va fundar, en 1920, el vespertí "La Prensa", del que va ser director. Durant la Dictadura de Primo de Rivera va ser un decidit activista republicà, arribant a entaular amistat amb Manuel Azaña. Va participar durant la fallida revolta republicana de desembre de 1930 a Sant Sebastià intentant prendre el control de l'edifici del govern civil.
Després de la instauració de la Segona República Espanyola, va ser nomenat governador civil de diverses províncies, com a Segòvia, Navarra i Saragossa (1931). Mentre era governador civil en 1932 es destacà per tal de tallar de soca-rel totes les conspiracions antirepublicanes carlines. En març de 1933 fou nomenat Director General de Seguretat.
El 10 de setembre de 1934 apareixia mort Andrés Casaus, presumiblement assassinat en venjança per la mort el dia anterior del líder local de la Falange a Sant Sebastià Manuel Carrión Damborenea.

## Referències

* ↑ Manuel Andrés Casaus a l'Enciclopèdia Basca Auñamendi
* ↑ Gaceta de Madrid núm. 364, pág. 1988 (30 de diciembre de 1931)
* ↑ Serrallonga i Urquidi, Joan «El aparato provincial durante la Segunda República. Los gobernadores civiles, 1931-1939». Hispania Nova, 7, 2007 [Consulta: 1r setembre 2012].
* ↑ Gaceta de Madrid núm. 65, pág. 1785 (6 de marzo de 1933)
* ↑ Un conocido industrial de filiación fascista es víctima de un atentado. A los pocos momentos cae muerto también a tiros el ex director de Seguridad del Gobierno Azaña, Señor Andrés Casaús, ABC (11 de setembre de 1934).
# Jean-Baptiste Michelot

Jean-Baptiste Michelot (Nancy, 1796 - Brussel·les, 1 de maig de 1852) Pianista i compositor, director d'orquestra franc-belga.
Perfeccionà els seus coneixements musicals a Estrasburg, el 1809 substituí a Dumonchau en la direcció de l'orquestra en els teatres on s'executaven òperes. El 1817 s'establí a Brussel·les, Conservatori en el qual aconseguí la plaça de professor de piano.
Com a compositor se li deuen: la música d'uns 50 melodrames i diverses òperes, de les quals només aconseguí un cert èxit la titulada Les deux tantes. entre les seves obres per a piano hi figuren:
* Exercices pour le doigté;
* Etudes pour les enfants;
* diversos Chants sans paroles, etc., tot el qual es publicà a Brussel·les. Igualment va escriure diverses romances, entre elles la titulada Geneviève de Brabant.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 26. (ISBN 84-239-4535-9)