OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Friedrich Volbach

Johann Friederich Joseph Volbach, de vegades esmentat com a Fritz Volbach (Wipperfürth, 17 de desembre de 1861 - Wiesbaden, 30 de novembre de 1940) fou un musicòleg i compositor alemany.
Simultaniejà els estudis musicals amb els universitaris, fent els primers a Colònia i Berlín i els segons a Heidelberg i Bonn. El 1887 fou nomenat professor del reial Institut de Música Religiosa de Berlín, un any després d'haver entrat com alumne d'aquesta institució, encarregant-se ensems de la direcció de la Liedertafel i del cor Klindworth.
El 1892 se'l cridà a Magúncia com a director de la Liedertafel i d'un cor femení, i el 1907 era professor i director d'orquestra de la Universitat de Tubinga, càrrec que encara desenvolupava el 1914, en esclatar la primera guerra mundial, i que deixà per anar com a voluntari al camp de batalla. El 1916 fundà i dirigí a Brussel·les una orquestra simfònica, que va dissoldre en acabar la guerra.
El 1918 assolí les places de director de la banda municipal de Münster i de professor d'aquella Universitat, fundant, a més, en aquesta població una Escola Superior de Música, de la que en fou director. La seva producció com a compositor comprèn:
* Ostern; Es waren zwei Königskinder; Alt-Heidelberg du Feine, poemes simfònics.
* una Simfonia en si menor,
* Vom Pagen und der Königstochter, cicle de balades.
* Raffael, per a cor, orquestra i orgue.
* Am Siegfriedbrunnen; König Laurin's Rosengarten; Reigen, obres corals amb acompanyament d'orquestra.
Una òpera, música de cambra i cançons infantils. A més, se li deuen les obres escrites:
* Die Praxis der Haendelaufführung, memòria per al doctorat de filologia (1900).
* Lehrbuch der Blegeitung des Gregorianischen Gesang, (1898).
* Händel, (1898), 3a edició (1907).
* Die deutsche Musik in 19. und 20. Jahrhundert, (1909).
* Das moderne Orchester in seiner Entwicklung, (1910) traducció al castellà amb el títol de La orquesta moderna (Barcelona, 1920).
* Die kunst der Sprache, (1912; 25a edició el 1920).
* Die Klaviersonaten Beethowens, (1919).
* Die Instrumente des Orchester in Wessen und Entwicklung, (1919).
* Handbuch der Musikwissenchaften, (1926).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 953-54 (ISBN 84-239 4569-3)
* Hortschansky, Klaus (ed.). Fritz Volbach, (1861-1940): Komponist, Dirigent und Musikwissenschaftler : Festschrift zum 60 jährigen Bestehen des Musikwissenschaftlichen Seminars der Westfälischen Wilhelms-Universität, Münster. Kommissionverlag v.d. Linnepe, 1987.
# Pogobrama barbatula

Pogobrama barbatula és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ Luo Y.-L., 1995. A new genru (sic) of Cultrinae from China (Cypriniformes: Cyprinidae). Acta Hydrobiol. Sin. v. 19 (núm. 2). 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Luo, Y.-L., Chen, Y.-Y. & Huang, H.-J., 1985. Description of two new species of cyprinid fish from Guangxi. Acta Hydrobiologica Sinica v. 9 (núm. 3): 280-284.
* ↑ «Pogobrama barbatula». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, la Xina. 201 p.
* ↑ Wang, S. (ed.), 1998. China red data book of endangered animals. Pisces. National Environmental Protection Agency. Endangered Species Scientific Commision. Science Press, Beijing, Xina. 247p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pennisetum clandestinum

Pennisetum clandestinum és una espècie de poàcia tropical coneguda sota molts noms comuns el més corrent és kikuyu, ja que és nativa de la regió africana oriental on viu la tribu Kikuyu. Pel fet del seu ràpid creixement i la seva naturalesa agressiva està qualificada d' herba nociva en alguns llocs. Tanmateix és molt usada per a fer un tipus de gespa, ja que és barata i tolerant a la secada També és una planta farratgera. L'epíte clandestinum és perquè les inflorescències són molt curtes i amagades entre les fulles.
Pennisetum clandestinum és una planta amb rizomes les fulles fan de 10 a 50 mm de llarg i 1 a 5 mm d'ample. Es presenta en sòls sorrencs ia rriba a fer de 70 a 150 mm d'alt. S'ha introduït al llarg d'Àfrica, Àsia, Austràlia, Amèrica i el Pacífic i en molts llocs es vol erradicar.
Està catalogada com a espècie exòtica invasora a les Illes Balears i Canàries. Entre altres, això implica que està prohibit comercialitzar-la i introduir-la al medi natural d'aquests territoris. Tampoc es poden reintroduir exemplars que hagin estat extrets de la natura.

## Referències

* ↑ «Pennisetum clandestinum (grass)». Global Invasive Species Database. Invasive Species Specialist Group (ISSG). [Consulta: 9 novembre 2008].
* ↑ http://www.weeds.org.au/cgi-bin/weedident.cgi?tpl=plant.tpl&ibra=all&card=E27 Arxivat 2008-08-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.lilydaleinstantlawn.com.au/lawns.php?id=4 Arxivat 2008-07-19 a Wayback Machine.
* ↑ Wolff, Mark A. Winning the war of Weeds: The Essential Gardener's Guide to Weed Identification and Control. Kenthurst, NSW: Kangaroo Press, 1999, p. 61. ISBN 0-86417-993-6.
* ↑ «Pennisetum clandestinum». GrassBase - The Online World Grass Flora. Royal Botanic Gardens, Kew., 28-01-2008. [Consulta: 9 novembre 2008].
* ↑ «Pennisetum clandestinum». Global Invasive Species Database (management). Invasive Species Specialist Group (ISSG). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 9 novembre 2008].
* ↑ Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient «Reial decret 630/2013, de 2 d'agost, pel qual es regula el Catàleg espanyol d'espècies exòtiques invasores.». BOE, Suplement en llengua catalana al núm. 185, dissabte 3 agost 2013, p. Secc. I. p. 18 [Consulta: 19 març 2019].
# Istigobius rigilius

Istigobius rigilius és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Filipines i Indonèsia fins a Kiribati, Fidji, l'est de l'Índic, la Gran Barrera de Corall i les Illes Ryukyu.

## Referències

* ↑ Whitley G. P. 1932. Fishes. Sci. Rep. Great Barrier Reef Exped. v. 4 (núm. 9). 267-316.
* ↑ «Istigobius rigilius». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Murdy, E.O. i D.F. Hoese 1985. Revision of the gobiid fish genus Istigobius. Indo-Pacific Fishes (4):41 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nothobranchius malaissei

Nothobranchius malaissei és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Nothobranchius malaissei» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Wildekamp, R. H. 1978. Redescription of Nothobranchius brieni Poll 1938, and the description of three new Nothobranchius species (Pisces, Cyprinodontidae) from the province of Shaba, Zaïre. Rev. Zool. Afr. v. 92 (núm. 2): 341-354.
# Friedrich Wilhelm Marpurg

Friedrich Wilhelm Marpurg (Wendemark, Altmark, 21 de novembre de 1718 - Berlín, 22 de maig de 1795) fou un compositor alemany.
Fou un músic teòric. Va viure un cert temps a París, on estudià els sistema de Rameau, el 1749 anà a Berlín, d'allà a Hamburg tornant més tard a Berlín, on el 1763 fou nomenat director de loteries amb el títol de conseller de Guerra.
La producció musical no fou massa gran; en canvi desenvolupà una fecunda activitat com a escriptor de música.
Entre els seus descendents, es compten diversos músics, el més famós fou el també compositor Friedrich Marpurg (1825-1884).

## Obra musical

* Kyrie cum Gloria, (1758).
* Sanctus et Agnus, (Berlín, 1759).
* Neue Lieder zum Singen beim Klavier, (Berlín, 1762).
* Geistliche, moralische und weltliche Oden, mit Klavier, (Berlín 1758).
* Klavierstücke..., (Berlin, 1762).
* Fughe e capricci per il clavicembalo e per l'organo, (Berlín, 1777).
* Raccolta delle piu niove composizioni, etc.

## Obra escrita

* Kritische Musikus an der Spree, (1749-50).
* Die Kunst das Klavier zu pielen, (1750-51).
* Abhandlung von der Fuge, (1753-54).
* Historisch-Kritische Beiträge zur Aufnahme der Musik, (1754-62).
* Anleitung zum Klavierspielen, (1755).
* Handbuch beim Generalbass und der Komposition, (1755-58).
* Systematische Einleigtung in die musikalische Setzkunst nach den Lehrsätzen des Herrn Rameau, (1757).
* Anfangsgründe der theoritschen Musik, (1757).
* Anleitung der Singkomposition, (1758).
* Kritische Briefe über die Tonkunst, (1759-63).
* Herrn G.-A. Sorpens Anleigtung zumeneralbassete, (1760).
* Anleigtung zur Musikuberhaupt und zur Singkunst insbesoondere, (1763).
* Versuch über die musikalische Temperatur, (1776).
* Neue Methode, allerlei Arten von Temperaturen dem Klaviere aufs bequemste mitzuteilen, (1779-90).
* Leyenden einiger Musikheiligen, (1786).
Algunes d'aquestes obres varen estar traduïdes a diverses llengües. Deixà inacabada una història de l'orgue.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàgs. 286-87 (ISBN 84-239-4533-2)
# Jerome Lowenthal

Jerome Lowenthal (Filadèlfia, 11 de febrer de 1932) és un pianista clàssic nord-americà. Ha estat president del departament de piano a la "Juilliard School" de Nova York. A més, Lowenthal forma part de la facultat de l'Acadèmia de Música de l'Oest a Santa Bàrbara, Califòrnia i, a la "Juilliard School" de Nova York, on entre els seus alumnes tingué el rus Vassily Primakov.
Lowenthal va néixer a Filadèlfia. Va debutar com a pianista solista als 13 anys amb l'Orquestra de Filadèlfia. De retorn als Estats Units des de Jerusalem el 1963, va debutar amb la Filharmònica de Nova York, tocant el concert per a piano núm. 2 de Bartók. Des de llavors, ha actuat amb directors famosos com Daniel Barenboim, Seiji Ozawa, Michael Tilson Thomas, Yuri Temirkanov, Leonard Slatkin, Leonard Bernstein, Eugene Ormandy, Pierre Monteux, Josef Krips, i Leopold Stokowski. Ha tocat sonates amb Itzhak Perlman, duos de piano amb Ronit Amir i amb Ursula Oppens, a més de quintets amb el Lark Quartet, Avalon Quartet i Shanghai Quartet.
Els seus estudis van incloure classes amb Olga Samaroff a Filadèlfia, William Kapell i Eduard Steuermann a la "Juilliard School" de Nova York i Alfred Cortot a "l'École Normale de Musique" de Paris de París, França. Premiat al "Queen Elisabeth Music Competition" de Brussel·les (1960) i al "Busoni Competition", és jutge freqüent en concursos internacionals de piano.
És reconegut com a especialista de Franz Liszt, Pyotr Txaikovski, Béla Bartók i, més generalment, de música virtuosa i romàntica tardana. Entre els seus enregistraments hi ha concerts de piano de Liszt amb l'Orquestra Simfònica de Vancouver i el cicle complet de concerts de Txaikovski amb l'Orquestra Simfònica de Londres. Té un ampli repertori, inclosos 59 concerts per a piano interpretats. És el dedicatari de moltes obres noves, com el Concert per a piano (núm. 3) de Ned Rorem a Sis moviments, i ha desenterrat algunes poques obres de piano romàntiques, com el Tercer Concert per a piano de Liszt editat pel seu antic alumne Jay Rosenblatt.

## Referències

* ↑ Burwasser, Peter (August 20, 2014). "Interview with Pianist Jerome Lowenthal". Fanfare. Consultat octubre 17, 2014.
* ↑ "About". Music Academy of the West. Consultat 2018-07-06.
* ↑ "KRIPS CONDUCTOR AT PHILHARMONIC; Jerome Lowenthal Soloist in Bartok Piano Concerto". The New York Times. 1963-10-25. ISSN 0362-4331. Consultat 2018-12-30.
* ↑ Schweitzer, Vivien (May 27, 2009). "The Dizzying Palette of Messiaen and the Darkness of Debussy Spring From Four Hands". The New York Times. Retrieved October 17, 2014.
* ↑ Jean-Pierre Thiollet, 88 notes pour piano solo, "Solo nec plus ultra", Neva Editions, 2015, p.51. ISBN 978 2 3505 5192 0.
# Pogonopoma obscurum

Pogonopoma obscurum és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 24,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Uruguai.

## Referències

* ↑ Regan C. T., 1904. A monograph of the fishes of the family Loricariidae. Trans. Zool. Soc. Lond. v. 17 (pt 3, núm. 1). 191-350.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Quevedo, R. & R. E. Reis, 2002. Pogonopoma obscurum: a new species of loricariid catfish (Siluriformes: Loricariidae) from southern Brazil, with comments on the genus Pogonopoma. Copeia 2002 (núm. 2): 402-410.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pentheroscion mbizi

Pentheroscion mbizi és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 56 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, d'aigües profundes i demersal que viu entre 50-350 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: des de Guinea fins al sud d'Angola.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Trewavas E., 1962. A basis for classifying the sciaenid fishes of tropical West Africa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 13) v. 5 (núm. 51). 167-176.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Poll, M., 1950. Description de deux Poissons percomorphes nouveaux des eaux cotières africaines de l'Atlantique Sud (1948-1949). Bulletin de l'Institut Royal des Sciences Naturelles de Belgique v. 26 (núm. 49): 1-14.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N. i E. Trewavas, 1990. Sciaenidae. p. 813-826. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Schneider, W., 1990. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the commercial marine resources of the Gulf of Guinea. Prepared and published with the support of the FAO Regional Office for Africa. FAO, Roma. 268 p.
* ↑ Bianchi, G., 1986. Fichas FAO de identifacao de espécies para propósitos comerciais. Guia de campo para as espécies comerciais marinhas e de águas salobras de Angola. Preparado com o apoio da NORAD e da FAO (FIRM) Programa Regular, FAO, Roma. 184 p.
* ↑ Chao, L.N. i E. Trewavas, 1981. Sciaenidae. A: W. Fischer, G. Bianchi i W.B. Scott (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Eastern Central Atlantic (Fishing Areas 34, 47 (in part). Volum 3. FAO, Roma.
* ↑ Ofori-adu, D.W., 1988. List of fishes, shellfishes and other marine food resources in the Ghanaian coastal waters. Mar. Fish. Res. Tech. Pap. Núm. 1. 43 p.
* ↑ Rijavec, L., 1980. A survey of the demersal fish resources of Ghana. CECAF/TECH/80/25 (En).
* ↑ Vakily, J.M., 1994. Sierra Leone Fishery Surveys Database System (FisDas). Vol. 1 User manual; vol. 2 Technical Reference Handbook, IMBO, Freetown/ ICLARM, Manila.

## Bibliografia

* Sanches, J.G., 1989. Nomenclatura Portuguesa de organismos aquáticos (proposta para normalizaçao estatística). Publicaçoes avulsas do I.N.I.P. Núm. 14. 322 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Nothobranchius neumanni

Nothobranchius neumanni és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Tanzània.

## Referències

* 1 2 «Nothobranchius neumanni» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Hilgendorf, F. M. 1905. Fische von Deutsch und Englisch Ost-Africa. Zool. Jahrb., Syst. (Jena) v. 22 (núm. 4): 405-420.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Friedrich Wilhelm Zachau

Friedrich Wilhelm Zachau (Leipzig, 14 de novembre de 1663 - Dresden, 7 d'agost de 1712) fou un organista i compositor alemany.
Des del 1684 fins a la seva mort fou organista de la Frauenkirche de Halle. El seu nom ocupa un lloc d'honor en la història de l'art musical alemany.
Deixà escrites notables composicions per a orgue, reproduïdes moltes en les analogies musicals, entre elles la titulada Sammlung von Praeludien, Fugen, ausgefuhrten Choralen, etc., publicades per Breitkopf i Haertel.
Zachau fou mestre del cèlebre Händel a Halle, vila on va néixer el compositor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 875 (ISBN 84-239-4570-7)
Georg Friedrich Händel
# Polifonia

La polifonia (del grec antic πολύ, poly, «molt» i φωνή, phonè, «veu») és una composició musical consistent a juxtaposar dues o més línies melòdiques que interaccionen amb simultaneïtat. L'aparició de l'art polifònic va suposar la creació d'un nou llenguatge musical. La monofonia constituïda per una sola línia melòdica del cant gregorià, senzill i auster, representa en la música el que l'arquitectura romànica significa per a l'art de la construcció, mentre que el nou art polifònic esdevé com l'art gòtic. En els tímids inicis de la polifonia, que té el seu origen documentat a França amb Pérotin i Léonin, els oients no quedaven indiferents. Pot afirmar-se que el nou llenguatge adquireix categoria artística des de la fi del segle xii.
Les primeres formes polifòniques de la música occidental són:
* L'organum, el qual consisteix a afegir una nova veu sobre el cant gregorià a una distància de 4a o 5a. En l'organum primitiu, les veus es mouen per moviment paral·lel.
* El discantus o discant, on les veus ja no es mouen per moviments paral·lels sinó per moviments contraris, normalment nota contra nota
* El motet, compost per tres veus o més, i amb la melodia gregoriana, anomenada tenor, se situa en la veu més greu.

## Referències

* ↑ López Rodríguez, Javier María. Breve historia de la música (en castellà). Ediciones Nowtilus, 2011, p. 52. ISBN 8499672353.
* ↑ Collins, Irma H. Dictionary of Music Education (en anglès). Dictionary of Music Education, 2013, p. 212. ISBN 0810886529.

## Vegeu també

* Ojkanje
* Cantu a tenòre
# Penthu (djati)

Pentu (Pntw) va ser un alt funcionari egipci durant la dinastia XVIII. Va servir com a djati durant el regnat de Tutankamon.
Penthu en jeroglífic :
A Pentu només se'l coneix a partir d'un gerro de vi trobat a la tomba de Tutankamon. S'ha suggerit que el Penthu djati fos la mateixa persona que el Penthu metge en cap d'Akhenaton i propietari de la tomba 5 d'Amarna Tanmateix, aquesta identificació no es pot provar.

## Referències

* ↑ Cerny, 1965, p. 5, núm. 26.
* ↑ Dodson, 2009, p. 79.

## Vegeu també

* Llista de djatis de l'antic Egipte.

## Bibliografia

* Cerny, J. Hieratic Inscriptions from the Tomb of Tut'ankhamun (en anglès), 1965.
* Dodson, Aidan. Amarna Sunset: Nefertiti, Tutankhamun, Ay, Horemheb, and the Egyptian Counter-Reformation (en anglès). American University in Cairo Press, 2009.