OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Benifairó de les Valls

L'escut de Benifairó és un símbol representatiu de Benifairó de les Valls, municipi del País Valencià, a la comarca del Camp de Morvedre. L'escut oficial té el següent blasonament:
| « | D'argent, ones d'atzur i abismat un escudet amb els quatre pals de gules en camp d'or. Al timbre, corona reial tancada. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Ordre de 4 de maig de 1988, de la Conselleria d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 831, de 24 de maig de 1988, després de l'informe favorable de la Reial Acadèmia de la Història.
L'Ajuntament utilitza però, un escut diferent al seu blasó oficial, amb una corona oberta. A la pàgina web utilitza un logotip de color negre, excepte l'escudet que conserva els seus colors.
Les tres ones d'atzur són les armes de la família Vives de Canyamàs, Comtes de Faura i antics senyors de la localitat. L'escudet amb els quatre pals i la corona oberta del timbre representen l'antic Regne de València

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 «Ordre de 4 de maig de 1988, de la Conselleria d'Administració Pública, per la qual s'aprova l'escut heràldic municipal de l'Ajuntament de Benifairó de les Valls (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 831, 24-05-1988, pàg. 2.515 [Consulta: 18 novembre 2015].
* 1 2 «Dictamen sobre el escudo municipal de Benifairó de les Valls» (en castellà). Butlletí de la Reial Acadèmia de la Història, Tomo 182, núm. 3, 1985, pàg. 584 [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ Es pot observar l'escut que utilitza l'Ajuntament com a logotip en el seu lloc web: www.benifairovalls.com
# Escut de Benimantell

L'escut de Benimantell és un símbol representatiu oficial de Benimantell, municipi del País Valencià, a la comarca de la Marina Baixa. Té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric, partit. Al primer quarter, faixat amb tres faixes de gules i tres d'argent, carregades aquestes darreres amb tres creuetes d'atzur. Al segon quarter, en camper de gules, un lleó i una graella, els dos d'or. Al timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 3 de desembre de 1993, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 2.185, de 14 de gener de 1994.
El faixat de gules i argent amb les creuetes són les armories dels Palafox, antics marquesos d'Ariza i de Guadalest i senyors de Benimantell. La segona partició presenta els atributs de sant Llorenç (la graella) i sant Marc (el lleó), titulars de la parròquia.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 «Resolució de 3 de desembre de 1993, del conseller d'Administració Pública, per la qual s'aprova l'escut municipal de Benimantell (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.185, 14-01-1994, pàg. 463 [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 83 [Consulta: 12 setembre 2015].
# Escut de Benissanó

L'escut de Benissanó és un símbol representatiu oficial de Benissanó, municipi del País Valencià, a la comarca del Camp de Túria. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, migpartit i truncat. Al primer quarter, en camp d'or, un Agnus Dei d'atzur amb banderola d'argent i creu de gules. Al segon quarter, en camp d'atzur, cinc roses d'or en sautor. Al tercer quarter, en camp de sinople, un castell d'or, maçonat i aclarit de sable. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Escut aprovat per Resolució del 18 de gener de 1999, del conseller de Presidència. Publicat en el DOGV núm. 3.429, del 8 de febrer de 1999.
La part superior inclou les armories dels Cavanilles i dels Vila-rasa, antics senyors del poble. A sota es representa el castell de Benissanó, de la segona meitat del segle xv, un dels més ben conservats del País Valencià.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 229 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 18 de gener de 1999, del conseller de Presidència, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament Benisanó (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3.429, 08-02-1999, pàg. 1.770 [Consulta: 20 novembre 2015].
# Escut de Bogotà

L'escut d'armes del Districte Capital de Bogotà (Colòmbia) va ser atorgat per Carles I d'Espanya per al Nou Regne de Granada segons Reial Cèdula donada a Valladolid, Espanya, el 3 de desembre de 1548:
| « | [...]i per la present fem mercè i volem i manem que ara i aquí d'ara endavant l'esmentada província del dit Nou Regne de Granada i la ciutat i les viles d'ella tinguin com a armes un escut on enmig hi hagi una àguila negra rampant sencera coronada d'or que a cada mà tingui una magrana vermella en camp d'or i per orla uns rams amb magranes d'or en camp blau, segons va pintat i figurat. | » |
| — Reial Cèdula |||
L'escut va ser inicialment atorgat al territori del Nou Regne de Granada, acabat de constituir al continent americà, i era extensible tant al regne com a les seves localitats. Per referència al Regne de Granada, conquerit pels avis del rei Isabel I de Castella i Ferran II d'Aragó, aquest escut incorpora la magrana com a moble heràldic. El principal motiu del blasonament, una àguila coronada de sable sobre camper d'or, representa un símbol imperial, que en aquest cas apareix en un sol cos i cap (en altres escuts de l'època apareix una àguila bicèfala) i sosté dues magranes de gules, i és una representació del Sacre Imperi Romanogermànic del qual Carles I va ser titular (com a Carles V). El blasonament acaba assenyalant una bordura d'atzur, element habitual en l'heràldica carolina d'Amèrica, on s'inscriuen nou magranes d'or. Algunes fonts sostenen que el les nou magranes representen els nou territoris en què llavors es dividia el Nou Regne de Granada.
Mitjançant l'Acord núm. 31 de 1932, l'escut de Bogotà va ser oficialitzat i adoptat com a símbol de la ciutat.

## Referències

* ↑ Ortega Ricaurte, Enrique. Heráldica Colombiana. Bogotá: Minerva, 1952. OCLC 2183896.
* 1 2 Academia Colombiana de Historia «Boletín de Historia y Antigüedades, Bogotá 450 años». , 07-07-1981. ISSN: 0006-6303.
* ↑ «Acuerdo 31 de 1932». Alcaldía Mayor de Bogotá. [Consulta: 21 març 2011].
# Escut de Bolbait

L'escut de Bolbait és un símbol representatiu oficial de Bolbait, municipi del País Valencià, a la comarca de la Canal de Navarrés. Té el següent blasonament:
| « | Escut d'or, tres fumalls de sinople encesos. Per timbre corona de marqués. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Decret núm. 2.730/1964, de 27 de juliol del Ministeri de la Governació, publicat al BOE núm. 218, de 10 de setembre de 1964.
Es tracta de l'escut tradicional del poble, amb les armes dels marquesos de Pardo de la Casta, antigament barons de Bolbait. Actualment l'Ajuntament el representa adornat amb uns rams d'olivera i taronger.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de la Canal de Navarrés.

## Referències

* 1 2 Ministeri de la Governació «Decreto 2730/1964, de 27 de julio, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Bolbaite, de la provincia de Valencia, para rehabilitar su escudo heráldico municipal» (pdf). Butlletí Oficial de l'Estat, 218, 10-09-1964, pàg. 11.911 [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ Es pot observar l'escut de l'Ajuntament al seu lloc web: www.bolbaite.es.
# Escut de Brunyola i Sant Martí Sapresa

L'escut oficial de Brunyola i Sant Martí Sapresa té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un castell d'or obert sobremuntat d'una creu floronada i buidada d'argent, i acostat de 2 fogueres d'or. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Fou aprovat el 22 de setembre de 1995 i publicat al DOGC el 16 d'octubre del mateix any amb el número 2115
El castell de Brunyola, representat a l'escut, data del segle x i actualment, restaurat, és la seu de l'Ajuntament. La creu prové de les armes dels Vilademany, senyors del castell. Les dues fogueres a banda i banda del castell són l'atribut de sant Fruitós, patró del poble; el sant fou un bisbe de Tarragona que va morir martiritzat l'any 259 dins una foguera.

## Vegeu també

* Bandera de Brunyola
* Escuts i banderes de la Selva
* Escut de Taradell

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 22 de setembre de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Brunyola.» ( PDF). DOGC núm. 2115. Generalitat de Catalunya, 16-10-1995. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Bàscara

L'escut oficial de Bàscara té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un castell obert d'or, sostingut sobre un riu en forma de faixa ondada d'atzur rivetada d'argent i acompanyat al cap d'una mitra d'argent embellida i franjada d'or. Per timbre, una corona de baró; l'escut acoblat d'un bàcul de bisbe d'or posat en pal.

## Història

Va ser aprovat el 15 d'abril del 2009 i publicat al DOGC el 6 de maig del mateix any amb el número 5373.
L'escut vol reflectir la història i la situació geogràfica del municipi. El castell al·ludeix a l'edificació entorn de la qual va créixer la vila, situada vora el Fluvià, representat per la faixa ondada. La mitra i el bàcul recorden que la vila fou, si més no des de l'any 815, una possessió dels bisbes de Girona, els quals eren barons de Bàscara.

## Vegeu també

* Bandera de Bàscara
* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1224/2009, de 15 d'abril, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Bàscara.» (pdf). DOGC núm. 5373. Generalitat de Catalunya, 06-05-2009. [Consulta: 7 juny 2009].
# Escut de Cabanabona

L'escut oficial de Cabanabona té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una cabana d'or tancada de sable. Per timbre, una corona de poble.

## Història

Va ser aprovat el 22 de novembre de 2012 i publicat al DOGC el 10 de desembre del mateix any amb el número 6270.
La cabana és un senyal parlant que interpreta gràficament el nom del municipi.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Noguera

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2682/2012, de 22 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Cabanabona.» (pdf). DOGC núm. 6270. Generalitat de Catalunya, 10-12-2012. [Consulta: 20 desembre 2012].
# Escut de Cabó

L'escut oficial de Cabó té el següent blasonament:
El seu blasonament és: Escut caironat: de sinople, un capó d'argent. Per timbre una corona mural de poble.
Va ser aprovat el 20 de juny de 1988. Armes parlants: el capó fa referència tradicionalment al nom del poble.

## Vegeu també

* Escuts heràldics de l'Alt Urgell

## Referències

* ↑ «ANUNCI, pel qual es dona conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi Cabó» (pdf). DOGC núm. 1021. Generalitat de Catalunya, 21-07-1988.
# Escut de Calders

L'escut de Calders representa les armes parlants al·lusives al nom de la localitat de Calders (Moianès). Les tres calderes són també les armes dels Calders, antics senyors del poble. Però l'etimologia deriva del llatí caldarios, «banys calents».

## Escut heràldic

L'escut té el següent blasonament oficial:
| « | Escut caironat: de gules, 3 calderes d'or posades 2.1. Per timbre una corona mural de poble. | » |
Va ser aprovat el 13 de desembre de 1985 i publicat al DOGC el 22 de gener de l'any següent amb el número 639.
Són armes parlants al·lusives al nom de la localitat. Les tres calderes són també les armes dels Calders, senyors del poble. Però l'etimologia deriva del llatí caldarios, «banys calents».

## Bandera de Calders

La bandera de Calders està basada en l'escut heràldic, amb les figures desplaçades al pal perquè siguin més visibles. Té la següent descripció oficial:
| « | Bandera apaïsada vermella de proporcions dos a tres (entre l'amplada i la llargada) amb els tres calders grocs de l'escut disposats simètricament sobre el terç de l'asta; cada calder va inscrit en un quadrat invisible d'un terç de l'alt de la bandera, i es troben separats per sisè. | » |

## Referències

* ↑ Generalitat de Catalunya «DECRET 374/1985, de 13 de desembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Calders per adoptar el seu escut heràldic municipal» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 639, 22-01-1986 [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ Generalitat de Catalunya «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de Calders» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 1321, 04-07-1990 [Consulta: 3 maig 2010].
# Escut de Calldetenes

L'escut oficial de Calldetenes té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, 3 peres de sinople. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat l'1 de juny del 1983 i publicat en el DOGC el 6 de juliol del mateix any amb el número 342. L'escut substituïa l'anterior aprovat l'any 1963 i publicat al BOE núm. 178 del 26 de juliol del 1963, que incorporava les armes dels Cabrera i dels Riudeperes.
Les peres fan referència al poble de Sant Martí de Riudeperes, antic cap del municipi, que li donava nom, i són les armories dels Riudeperes, senyors de la "domus" de Riudeperes.

## Vegeu també

* Bandera de Calldetenes
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «DECRET 240/1983, d'1 de juny, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Calldetenes per adoptar el seu escut heràldic municipal» (pdf). DOGC núm. 342. Generalitat de Catalunya, 06-07-1983. [Consulta: 23 juny 2010].
* ↑ «Decreto 1802/1963, de 4 de julio, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Calldetenes, de la provincia de Barcelona, para adoptar su escudo heráldico municipal.» (pdf) (en (castellà)). BOE núm. 178, 26-07-1963. [Consulta: 20 octubre 2012].
# Escut de Callús

L'escut oficial de Callús té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, un castell obert d'or somat d'una creu llatina de gules perfilada d'or. Per timbre una corona de marquès.
S'hi veu el castell Gotmar (també anomenat el Castellet), que es remunta a l'any 883; la corona recorda que els senyors del castell van esdevenir marquesos el 1708. La creu és un senyal religiós tradicional del poble, i està situada damunt el castell perquè recorda l'antic penell que hi havia sobre la torre.

## Història

Va ser aprovat el 2 d'abril de 1998 i publicat al DOGC el 24 d'abril del mateix any amb el número 2626.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 2 d'abril de 1998, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Callús.» (pdf). DOGC núm. 2626. Generalitat de Catalunya, 24-04-1998. [Consulta: 21 octubre 2012].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Bages
# Escut de Campmany

L'escut oficial de Campmany té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un castell obert de sinople acompanyat de 2 cases obertes de porpra, una a cada costat i d'un sarment o cep de vinya pampolat de sinople i fruitat de porpra a la punta. Per timbre una corona de marquès.

## Història

Va ser aprovat el 12 de maig de 1983 i publicat al DOGC el 6 de juliol del mateix any amb el número 342.
S'hi representa el castell de Campmany (segle xii), actualment en ruïnes, que fou la seu d'una baronia i, més tard, el 1798, d'un marquesat (simbolitzat per la corona al capdamunt de l'escut). A banda i banda del castell, les cases al·ludeixen als altres dos pobles del municipi: Bosquerós i la Vall. El raïm fa referència als conreus principals de la localitat.

## Vegeu també

* Bandera de Campmany
* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «DECRET 247/1983, de 12 de maig, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Campmany per adoptar el seu escut heràldic municipal.» ( PDF). DOGC núm. 342. Generalitat de Catalunya, 06-07-1983. [Consulta: 15 novembre 2011].
# Escut de Camporrobles

L'escut de Camporrobles és un símbol representatiu oficial de Camporrobles, municipi del País Valencià, a la comarca de la Plana d'Utiel-Requena. Té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric de boca redona. En camper d'argent, un roure de sinople, acostat de dues espigues de blat creuades (a la dreta) i d'un raïm (a l'esquerra), ambdós de gules, i terrassat del seu color. Al timbre, una corona reial tancada. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 13 d'abril de 1993, del conseller d'Administració Pública, que modificava l'escut anterior de 1963; fou publicada al DOGV núm. 2.024, de 14 de maig de 1993.
El roure és un senyal parlant al·lusiu al nom de la vila. Al costat, dues figures al·lusives a la producció agrària del seu terme municipal.
L'anterior escut oficial fou aprovat per Decret d'11 de juliol de 1963 del Ministeri de la Governació, publicat al BOE núm. 190, de 9 d'agost de 1963. Tenia el següent blasonament:
| « | Truncat. Primer, d'argent, l'espiga de sinople disposada en barra; segon, d'or, cabra de sable i bordura componada de sable i or, que n'és Cabrera. Per timbre, corona marquesal. | » |

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de la Plana d'Utiel-Requena.

## Referències

* ↑ «Resolució de 13 d'abril de 1993, del Conse­ller d'Administració Pública, per la qual s'apro­va la modificació de l'escut heràldic municipal de l'Ajuntament de Camporrobles (València)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.024, 14-05-1993, pàg. 5.292 [Consulta: 9 juny 2020].
* ↑ «Camporrobles». A: Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana ( PDF). Generalitat Valenciana, 2003, p. 96. ISBN 84-482-3450-2.
* 1 2 «Decreto 1900/1963, de 11 de julio, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Camporrobles, de la provincia de Valencia, para adoptar su escudo heráldico municipal». Boletín Oficial del Estado, 190, 09-08-1963, pàg. 11.893.
# Escut de Canovelles

L'escut oficial de Canovelles té el blasonament següent:
    Escut caironat: d'or, un gos reguardant d'atzur. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 30 de juny del 2005 i publicat al DOGC el 21 de juliol del mateix any amb el número 4431.
El gos reguardant (és a dir, mirant enrere) és el senyal tradicional del poble i és un element parlant referit al nom de la localitat, segons l'etimologia popular de Canovelles, que fa derivar el nom de "ca", gos, tot i que en realitat sembla provenir del llatí Casas novellas, "cabanes noves".

## Vegeu també

* Bandera de Canovelles
* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2203/2005, de 30 de juny, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Canovelles.» (pdf). DOGC núm. 4431. Generalitat de Catalunya, 21-07-2005. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Castelló d'Empúries

L'escut oficial de Castelló d'Empúries té el següent blasonament:
    Escut caironat: faixat d'or i de gules i, ressaltant sobre el tot, un castell d'atzur tancat de sable. Per timbre, una corona de comte.

## Història

Va ser aprovat el 14 de setembre del 2005 i publicat al DOGC el 3 d'octubre del mateix any amb el número 4481.
El castell és un senyal parlant tradicional referit al nom de la vila, al·lusiu també al palau dels comtes d'Empúries, que van tenir Castelló com a capital del comtat ja des del segle x. Rememoren també el comtat d'Empúries el faixat d'or i de gules (les armes heràldiques dels comtes) i la corona del capdamunt.

## Vegeu també

* Bandera de Castelló d'Empúries
* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2735/2005, de 14 de setembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Castelló d'Empúries.» ( PDF). DOGC núm. 4481. Generalitat de Catalunya, 03-10-2005. [Consulta: 7 juny 2009].
# Escut de Farrera

Actualment, el municipi de Farrera, al Pallars Sobirà, disposa d'escut oficial segons la normativa regulada per la Generalitat de Catalunya. L'escut antic perdé vigència en entrar en vigor la normativa catalana sobre els símbols oficials, atès que no s'hi adaptava i, per tant, deixà de tenir validesa oficial.
L’ajuntament va fer servir fins l’any 2021 com a distintiu un segell rodó en blanc i negre amb la imatge d'un pelegrí del Camí de Sant Jaume amb el text DIST. MUNICIP. DE FARRERA. Segons el llibre Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya es tracta de Sant Jaume el Major passant i el fons hauria de ser de gules, que és com va sortir representat en un sobre postal.
El 5 de novembre de 2021 el Ple de l’Ajuntament aprovà un nou escut heràldic pel municipi de Farrera. Posteriorment, es va aprovar definitivament mitjançant Resolució de la Presidència PRE/1270/2022, de 28 d'abril, per la qual es dona conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Farrera, publicada al DOGC núm. 8660, de 4 de maig del mateix any.

## Descripció heràldica

Escut caironat: de gules, una vall de sinople rivetada d'argent carregada de tres palles d'or posades en banda, sobremuntada d'una ferradura d'argent amb sis claveres. Per timbre, una corona mural de poble.
L’Ajuntament de Farrera va escollir entre les tres propostes heràldiques realitzades pel Sr. Marc A. Balanza la que incorpora una ferradura d’argent, en relació amb la toponímia i l'origen mossàrab del nom Farrera, que té sis claveres, per representar els sis pobles que constitueixen el municipi, i una vall, rivetada d’argent (és a dir, coberta de neu) que representa la Coma de Burg, on s'ubica el municipi, carregada de tres palles, que simbolitzen l'antic comtat de Pallars Sobirà. El color del camp heràldic és vermell (gules) o roi, com l’antic escut de Farrera i verd (sinople) en relació a les seves forests.

## Referències

* ↑ Web de l'ajuntament de Farrera
* ↑ Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968. ISBN Sense ISBN.
* ↑ http://www.todocoleccion.net/escuts-heraldics-farrera-pallars-sobira~x20304547
* 1 2 Balanza i Grimaldo, Marc A. Proposta escut heràldic AJUNTAMENT FARRERA. Peramea: octubre 2021. Sense ISBN
* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/1270/2022, de 28 d'abril, per la qual es dona conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Farrera.» ( PDF). DOGC núm. 8660. Generalitat de Catalunya, 04-05-2022. [Consulta: 4 juny 2022].
* ↑ Forma dialectal del pallarès o català pallarès pel color vermell: roi, roia o rora

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968. ISBN Sense ISBN.
* Balanza i Grimaldo, Marc A. Proposta escut heràldic per l’Ajuntament de Farrera. Peramea (Pallars Sobirà): Grup Cultural “Lo Vent de Port”, oct. 2021. ISBN Sense ISBN.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Sobirà
# Speyergau

Speyergau era a l'edat mitjana una jurisdicció comtal que s'estenia en l'entorn de la ciutat d'Espira (alemany Speyer). Figura entre les possessions centrals de la Dinastia Sàlica.

## Comtes al Speyergau

* Werner († 920) comte a Nahegau, Speyergau i Wormsgau al voltant de 890/910, casat amb una dama conradiana
* Conrad el Roig (+ vers 955), fill de l'anterior, comte a Nahegau, Speyergau, Wormsgau i Niddagau, comte a Francònia, duc de Lorena, casat al voltant de 947 amb Liutgarda de Saxònia (931, † 953) filla del rei Otó I de la Dinastia Otoniana
* Otó de Worms (Otó de Caríntia) († 1004), fill de l'anterior, comte a Nahegau, Speyergau, Wormsgau, Elsenzgau, Kraichgau, Enzgau, Pfinzgau i Ufgau, duc de Caríntia
* Conrad II de Caríntia el Jove (1003, † 1039) net de l'anterior, comte de Nahegau, Speyergau i Wormsgau, duc de Caríntia (1036–1039)

## Landvögt al Speyergau

* Comte Frederic de Leiningen, testimoniat el 1205
* Comte Frederic III de Leiningen, testimoniat el 1301
* Jordi I de Geroldseck, comte de Veldenz, 1310/15 Landvogt (Protector) a Speyergau, testimoniat vers 1288/1348
* Otó V d'Ochsenstein, † 1327, 1291/1302 Landvogt a l'Ortenau, 1315/27 landvogt a Alsàcia, 1315 landvogt al Speyergau
* Albert Hummel de Lichtenburg, testimoniat el 1335
* Otó VI d'Ochsenstein, Landvogt a Alsàcia i Seyergau, † abans de 1377

## Fonts

* Urkunden zur Geschichte der Stadt Speyer, hrsg. von Alfred Hilgard, Estrasburg 1885

## Bibliografia

* Hermann Schreibmüller: Die Landvogtei im Speiergau. Programm des K. Humanistischen Gymnasiums für das Schuljahr 1904/5 und zugleich 1905/6, Kaiserslautern 1905. a: