OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aureliano del Pino

Aureliano del Pino (Granada, ~1863-mort abans del 1892) fou un músic andalús del Romanticisme. Era un notable guitarrista i els deures del servei militar el dugueren a Catalunya i al nord d'Espanya, on tingué ocasió d'escoltar els cors i orfeons tant abundants en aquests llocs. Des de llavors pensà en dotar la seva ciutat natal d'una entitat semblant, i en retornar a Granada proposà la idea al Circulo Artístico, que l'acollí amb entusiasme, i després d'un any de laboriosa preparació, el 1888, es presentà al públic el primer Orfeó Granadí, compost d'estudiants i artesans, i dirigits pel jove mestre del Pino. L'èxit fou tant gran com merescut i la novella entitat va recórrer en breu temps totes les etapes d'un camí triomfal, però la mort prematura del mestre trunca la seva obra i l'Orfeó Granadí va viure un cert temps d'esllanguiment i acabà també per desaparèixer. Tots els esforços que es varen fer després per a ressuscitar l'intent de del Pino, foren en va, fins a l'any 2003 en què es creà l'Orfeón de Granada.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 44, pàg. 1072, ISBN 84-239-4544-8
# Australopericoma

Australopericoma és un gènere d'insectes dípters pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Nord-amèrica (Mèxic, -incloent-hi Yucatán- Arizona, Texas i Florida) Centreamèrica (Costa Rica), Sud-amèrica (Veneçuela, Colòmbia, el Perú, l'Argentina i el Brasil -els estats de Rondônia i Bahia-) i les illes de Jamaica i Trinitat.

## Taxonomia

* Australopericoma abnormalis (Quate & Brown, 2004)
* Australopericoma bhati (Quate & Brown, 2004)
* Australopericoma bulbula (Quate & Brown, 2004)
* Australopericoma caudata (Satchell, 1955)
* Australopericoma cesticella (Quate & Brown, 2004)
* Australopericoma curvata (Quate & Brown, 2004)
* Australopericoma dissimilis (Bravo, 2007)
* Australopericoma exilis (Quate & Brown, 2004)
* Australopericoma falcata (Quate & Brown, 2004)
* Australopericoma multifida (Quate & Brown, 2004)
* Australopericoma pontilis (Quate & Brown, 2004)
* Australopericoma sagitta (Quate & Brown, 2004)
* Australopericoma trinidadensis (Quate & Brown, 2004)

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sergio Ibáñez-Bernal, 2008. New Records and Descriptions of Mexican Moth Flies (Diptera: Psychodidae, Psychodinae). Transactions of the American Entomological Society 134(1 i 2):87-131. «Enllaç».
* ↑ Adriana Godínez-Álvarez i Sergio Ibáñez-Bernal, 2010. Catálogo de Psychodidae (Diptera) de la Colección de Artrópodos con Importancia Médica del INDRE, Secretaría de Salud, México. Acta Zool. Mex. V. 26, núm. 1, Xalapa. «Enllaç».
* ↑ Rüdiger Wagner, Lawrence J Hribar, 2005. Moth flies (Diptera: Psychodidae) from the Florida Keys with the description of a new Alepia species. Studia dipterologica, vol. 11, núm. 2, pàgs. 505-511. «Enllaç».
* ↑ Lista actualizada de los psicódidos (Diptera: Psychodidae) de Colombia (castellà)
* ↑ Bravo, F., 2007. A new species of Australopericoma Vaillant (Diptera, Psychodidae) from the Brazilian semi-arid region. Biota Neotropica, vol.7 (núm. 2): 2007. P. 325-328. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 14 març 2012].
* ↑ Satchell, G. H., 1955. XI.-Two new subgenera of Psychodidae (Diptera) from Jamaica, with descriptions of five new species. Annals and Magazine of Natural History 12:85–93.
* ↑ GBIF (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life Arxivat 2012-03-21 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Quate, L.W., 1955. A revision of the Psychodidae (Diptera) in America north of Mexico. U. Calif. Publ. Ent. 10:103-273.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Arctos (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)

## Bibliografia

* Gregory R. Curler i John K. Moulton, 2010. Descriptions of three new species of Psychodidae (Diptera) from the southeastern United States. Zootaxa, 2524: 51-62. «PDF».
* McAlpine, J.F., 1981. Morphology and terminology: adults. A: Manual of Neartic Diptera (J.F. McAlpine, B.V. Peterson, G.E. Shewell, H.J. Teskey, J.R. Vockeroth & D.M. Wood, eds.). Research Branch, Agriculture Canada. Vol. 1, monografia núm. 27, Ottawa, p. 9-63.
# Australopericoma caudata

Australopericoma caudata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* El mascle fa entre 0,63-0,69 mm de llargària a les antenes (0,63 en el cas de la femella), mentre que les ales li mesuren 1,48-1,65 de longitud (1,68-1,73 la femella) i 0,53-0,58 d'amplada (0,58-0,63 la femella).

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica (Arizona, Texas i Florida) i l'illa de Jamaica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Quate, L.W., 1955. A revision of the Psychodidae (Diptera) in America north of Mexico. U. Calif. Publ. Ent. 10:103-273.
* 1 2 Laurence W. Quate i Brian V. Brown, 2004. Revision of Neotropical Setomimini (Diptera: Psychodidae: Psychodinae). Contributions in Science, núm. 500, pàgs. 1–117. Natural History Museum of Los Angeles County. «PDF».
* ↑ Rüdiger Wagner, Lawrence J Hribar, 2005. Moth flies (Diptera: Psychodidae) from the Florida Keys with the description of a new Alepia species. Studia dipterologica, vol. 11, núm. 2, pàgs. 505-511. «Enllaç».
* ↑ GBIF (anglès)
# Australopericoma trinidadensis

Australopericoma trinidadensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* El mascle fa 0,91 mm de llargària a les antenes (0,86 en el cas de la femella), mentre que les ales li mesuren 1,60 de longitud (1,50-1,78 en la femella) i 0,55 d'amplada (0,48-0,60 en la femella).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'illa de Trinitat.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Laurence W. Quate i Brian V. Brown, 2004. Revision of Neotropical Setomimini (Diptera: Psychodidae: Psychodinae). Contributions in Science, núm. 500, pàgs. 1–117. Natural History Museum of Los Angeles County. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Austroglanídids

Els austroglanídids (Austroglanididae) són una família de peixos teleostis d'aigua dolça i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Tres parells de barbes sensorials.
* Espines fortes dorsals i pectorals.
* Aleta adiposa petita.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica Austral.

## Gèneres i espècies

* Austroglanis (Skelton, Risch & de Vos, 1984)
** Austroglanis barnardi (Skelton, 1981)
** Austroglanis gilli (Barnard, 1943)
** Austroglanis sclateri (Boulenger, 1901)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P. H., L. Risch & L. de Vos, 1984. On the generic identity of the Gephyroglanis catfishes from southern Africa (Pisces, Siluroidei, Bagridae). Rev. Zool. Afr. v. 98 (núm. 2): 337-372.
* ↑ Skelton, P. H., 1981. The description and osteology of a new species of Gephyroglanis (Siluriformes, Bagridae) from the Olifants River, South West Cape, South Africa. Ann. Cape Prov. Mus. Nat. Hist. v. 13 (núm. 15): 217-249.
* ↑ Barnard, K. H., 1943. Revision of the indigenous freshwater fishes of the s.w. Cape region. Ann. S. Afr. Mus. v. 36 (pt 2): 101-262.
* ↑ Boulenger, G. A., 1901. Description of a new silurid fish of the genus Gephyroglanis, from South Africa. Ann. S. Afr. Mus. v. 2 (pt 7): 227-228, Pl. 13.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* All Catfish Species Inventory (anglès)
# Autòlic (fill d'Hermes)

Segons la mitologia grega, Autòlic (en grec antic Αὐτόλυκος, i en llatí Autolycus) va ser un heroi, fill d'Hermes i de Quíone, o també d'Estilbe o de Filonis, filla d'Eòsfor. Va casar-se amb Mestra, filla d'Erisícton. Pel seu pare Hermes, tenia el do de robar sense que mai el descobrissin, i tenia una llarga llista de furts: va robar a Amíntor un casc de cuir que va donar a Ulisses, el seu net, que aquest heroi va portar en l'expedició nocturna que fa fer contra Troia amb Diomedes. Després, li va robar els ramats a Èurit, a Eubea, i va intentar robar, sense èxit, els animals a Sísif, que els va descobrir, ja que els tenia marcats de forma especial. Quan Sísif va estar-se a casa d'Autòlic mirant de trobar els animals robats, aquest el va unir en secret amb la seva filla Anticlea, a la qual donà immediatament en matrimoni a Laertes. Fou el mestre de lluita d'Heracles i participà en l'expedició dels argonautes. De vegades se'l fa avi de Jàson per la seva filla Polimeda, casada amb Èson.

## Referències

* ↑ Ovidi Nasó, P. Les Metamorfosis, L. III. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1932, p. 12. «Revisat i traduït per Adela M.ª Trepat i Anna M.ª de Saavedra»
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 67-68. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana, plana 34. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997 ISBN 84-297-4146-1
# Avec le temps

Avec le temps (en català: Amb el temps) és una cançó de Léo Ferré escrita i composta el 1969 i enregistrada l'octubre de 1970. En principi, havia de formar part del volum núm. 2 de l'àlbum Amour-Anarchie, però va acabar editant-se en un disc senzill de 45 r.p.m. Degut el seu èxit immediat, va tornar a aparèixer l'any 1972 en una compilació de l'intèrpret sota el títol Les Chansons d'amour. Aquest mateix any, en va fer una versió en italià (Col tempo) dins de l'àlbum La Solitudine.
Aquesta emblemàtica cançó de Ferré sobre l'amor fugit i l'efecte que hi produeix el pas del temps ha estat interpretada per un gran nombre de cantants, entre els quals: Alain Bashung, Belinda Carlisle, Catherine Ribeiro, Catherine Sauvage, Cora Vaucaire, Dalida, Elina Duni, Francesca Solleville, Henri Salvador, Jane Birkin, Josette Kalifa, Juliette Gréco, Marc Ogeret, Mari Trini, Michel Hermon, Michel Jonasz, Patricia Kaas, Philippe Léotard, Renée Claude, Thierry Amiel…
La versió en italià Col tempo ha estat interpretada per Patty Pravo i per Gino Paoli. La versió en espanyol Con el tiempo l'ha interpretat Amancio Prada.
Hi ha una versió en català escrita i interpretada per Xavier Ribalta, amb el títol: Amb el temps.

## Enllaços externs

* Léo Ferré cantant Avec le temps a la sala Olympia de Paris l'any 1972
* Belinda Carlisle cantant Avec le temps
* Xavier Ribalta cantant Amb el temps
# Axelrodia

Axelrodia és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Axelrodia lindeae (Géry, 1973)
* Axelrodia riesei (Géry, 1966)
* Axelrodia stigmatias (Fowler, 1913)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Géry, J. 1973. New and little-known Aphyoditeina (Pisces, Characoidei) from the Amazon Basin. Stud. Neotrop. Fauna v. 8: 81-137.
* ↑ Géry, J. 1966. Axelrodia riesei, a new characoid fish from Upper Rio Méta in Colombia. (With remarks concerning the genus Axelrodia and a description of a similar, sympatric, Hyphessobrycon-species.). Ichthyol. Aquarium J. v. 37 (núm. 3, març): 111-120.
* ↑ Fowler, H. W. 1913. Fishes from the Madeira River, Brazil. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 65: 517-579.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
# Ayoun

Ayoun o El Ayoun o Elayoun (àrab: العيون, al-ʿUyūn, ‘les Fonts') és una petita ciutat de Tunísia, al nord-est de Kasserine, capital de la delegació o mutamadiyya homònima, dins de la governació de Kasserine. La ciutat té uns 5.000 habitants i la delegació 18.630.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 42 58 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en sis sectors o imades:
* El Ayoun (42 58 51)
* El Grine (42 58 52)
* El Brek (42 58 53)
* El Baouajer (42 58 54)
* Tiwicha (42 58 55)
* Aïn Esselsela (42 58 56)
Al mateix temps, des de l'11 de setembre de 2015 forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 42 21), constituïda pel decret governamental núm. 2015-1264.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 102-106. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «Décret gouvernemental du 11 septembre 2015 relatif à la création de la commune d’El Ayoun au gouvernorat de Kasserine» (pdf) (en francès). Journal officiel de la République Tunisienne, 76, 22-09-2015, p. 2251-2253. Arxivat de l'original el 2017-05-20. ISSN: 0330-7921 [Consulta: 20 novembre 2021]. Arxivat 2017-05-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Sites web des municipalités» (en francès). Portail des Collectivités Locales. Ministère de l'Intérieur. [Consulta: 9 octubre 2023].
# Baicalasellus angarensis

Baicalasellus angarensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.
És endèmic al llac Baikal, al qual viu a 3-10 m de fondària sobre els substrats pedregosos.
L'estret parentiu entre Baicalasellus angarensis i Asellus aquaticus suggereix que aquest darrer prové del llac Baikal, el queposa damunt la taula la hipòtesi que aquest llac hagi estat el lloc d'origen dels asèl·lids europeus.

## Referències

* 1 2 Hidding, Bert. «Did European waterlice (Asellidae) originate from Lake Baikal?» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 24 juny 2012].
* ↑ Vekhoff, N. V., 1994. Waterlice from the extra-tundra areas of Siberia and the Far East of Russia, with notes on systematics and zoogeography. (Crustacea, Isopoda, Aselidae). Arthropoda selecta 3 (3-4): 21-31.
* ↑ ФАУНА ВОДЯНЫХ ОСЛИКОВ (CRUSTACEA, ISOPODA, ASELLIDAE) ПРЕСНЫХ ВОД ДАЛЬНЕГО ВОСТОКА И СОПРЕДЕЛЬНЫХ ТЕРРИТОРИЙ (Fauna d'aigua dolça (Crustacea, Isopoda, Asellidae) de l'Extrem Orient i terres adjacents) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (rus)

## Bibliografia

* Henry, Jean-Paul i Guy Magniez, 1970]. Contribution a la systématique des asellides (Crustacea, Isopoda). Annales de Spéléologie, vol. 25, núm. 2. 335-367.
* Martens, K., 1997. Speciation in ancient lakes. Tree, vol. 12. Núm. 5, pàgs. 177-182.
* Natyaganova, A.V., Kamaltynov, R.M, Sherbakov, D.Yu. «The chromosomes of Baicalasellus angarensis (Isopoda, Asellidae)». Crustaceana, 69, 6, 1996, pàg. 696-702.
* Sherbakov, D. Yu., 1999. Molecular phylogenetic studies on the origin of biodiversity in Lake Baikal. Tree, vol. 14. Núm. 3, pàgs. 92-95.
# Balbagathis barva

Balbagathis barva és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Etimologia

El seu nom científic fa referència al volcà Barva.

## Descripció

* Les ales del mascle fan 2,63-2,83 mm de longitud (2,68 la femella) i 0,95-1,05 d'amplada.
* Els lòbuls apicals de la placa subgenital de la femella són prims.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Costa Rica.

## Referències

* ↑ Quate, 1996. Rev. Biol. Trop., 44 (Supplement 1), agost: 31. Vol. 10, pàg. 134.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 Laurence W. Quate i Brian V. Brown, 2004. Revision of Neotropical Setomimini (Diptera: Psychodidae: Psychodinae). Contributions in Science, núm. 500, pàgs. 1–117. Natural History Museum of Los Angeles County. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Balbagathis dissimilis

Balbagathis dissimilis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* El mascle fa entre 1,02-1,14 mm de llargària a les antenes (0,98-1,15 en el cas de la femella), mentre que les ales li mesuren 1,28-1,70 de longitud (1,49-1,75 la femella) i 0,50-0,70 d'amplada (0,50-0,75 la femella).
* Els lòbuls apicals de la placa subgenital de la femella són relativament amples.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Costa Rica.

## Referències

* ↑ Quate, 1996. Rev. Biol. Trop., 44 (Supplement 1), agost: 31. Vol. 10, pàg. 134.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Laurence W. Quate i Brian V. Brown, 2004. Revision of Neotropical Setomimini (Diptera: Psychodidae: Psychodinae). Contributions in Science, núm. 500, pàgs. 1–117. Natural History Museum of Los Angeles County. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Balbagathis sylvatica

Balbagathis sylvatica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* La femella fa entre 0,85-1 mm de llargària a les antenes, mentre que les ales li mesuren 1,33-2 de longitud i 0,53-0,75 d'amplada.
* La femella és similar a Balbagathis agrestis, llevat d'algunes diferències a la cara interna de les respectives plaques subgenitals.
* El mascle no ha estat encara descrit.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic, Nicaragua i Costa Rica.

## Referències

* ↑ Quate, 1996. Rev. Biol. Trop., 44 (Supplement 1), agost: 31. Vol. 10, pàg. 134.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Quate, 1996. Preliminary taxonomy of Costa Rican Psychodidae (Diptera), exclusive of Phlebotominae. Revista Biología Tropical, Supplement 1 44:1–81, pàgs. 32–33.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Laurence W. Quate i Brian V. Brown, 2004. Revision of Neotropical Setomimini (Diptera: Psychodidae: Psychodinae). Contributions in Science, núm. 500, pàgs. 1–117. Natural History Museum of Los Angeles County. «PDF».
* ↑ Sergio Ibáñez-Bernal, 2008. New Records and Descriptions of Mexican Moth Flies (Diptera: Psychodidae, Psychodinae). Transactions of the American Entomological Society 134 (1 i 2): pàgs. 87-131. «Enllaç».
* ↑ Collantes, F. i E. Martínez-Ortega, 1999. Nuevas citas de especies conocidas de Psychodinae (Diptera: Psychodidae) en Nicaragua. Revista Nicaraguense de Entomología 48:17–27.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
# Baldiri Puig i Net

Baldiri Puig i Net (Sant Boi de Llobregat, Baix Llobregat, 1824-1901) va ésser un propietari i membre de la Junta Municipal de Sanitat de Sant Boi de Llobregat (1891-1893).
Dins el moviment catalanista, fou designat delegat a l'Assemblea de Manresa (1892).

## Referències

* ↑ Josep M. Ollé i Romeu Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic Barcelona: Rafael Dalmau (editor), 1995. Col·lecció Camí Ral, núm. 6. ISBN 84-232-0484-7, plana 203

## Bibliografia

* Maria Lledó Barreda, Jordi Garcia i Carles Serret Història de Sant Boi de Llobregat Sant Boi de Llobregat, Ajuntament de Sant Boi, 1993
# Balitora burmanica

Balitora burmanica és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les conques dels rius Irrawaddy i Salween.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10th edition. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 1988. Indian and Indochinese species of Balitora (Osteichthyes: Cypriniformes) with descriptions of two new species and comments on the family-group names Balitoridae and Homalopteridae. Revue Suisse de Zoologie v. 95 (núm. 2): 487-504.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y. i W. Zhang 1983: On the genus Balitora Gray from Yunnan Province, China. Journal Sci. Med. Jinan University 1983 (núm. 1): 65-70. (en xinès amb resum en anglès).
# Banco Español de Ultramar

El Banco Español de Ultramar, el nom complet del qual era Banco Español de Ultramar y Empresa de Correos Marítimos, va ser una entitat financera espanyola creada per iniciativa privada en 1845-1846 per un grup d'empresaris espanyols, encapçalats per Francisco de las Rivas, Pedro Juan de Zulueta, Antonio Jordá i Guillermo O'Shea, amb la presidència de Francesc de Paula de Borbó (oncle d'Isabel II) i amb un capital de 200 milions de reals. El seu objectiu primordial i gairebé únic va ser l'absorció i posterior gestió de l'Empresa de Correos Marítimos de la Habana fundada en 1827 que mantenia la concessió del servei postal entre la Gran Antilla i la península Ibèrica. L'absorció es va produir en 1846 a través d'un acord privat, i va obtenir la concessió definitiva del servei postal d'ultramar en 1847, sent en la pràctica l'única activitat que desenvolupà el banc. La deficient gestió del servei postal per l'empresa creada en temps de Ferran VII d'Espanya, va fer que Juan Álvarez Mendizábal, home fort dels gabinets econòmics en temps del regnat d'Isabel II, recolzés l'operació. Un any després de feta efectiva la concessió, el Banco Español de Ultramar hi havia incomplit les seves obligacions, la més destacada la promesa d'ampliació dels serveis de només quatre goletas, per més goletas i vaixells de vapor. L'incompliment va coincidir amb una operació de fusió del banc amb el Banco de Fomento i el Banco de la Probidad per formar el Banco de Fomento y Ultramar que va absorbir els negocis de les tres companyies i, per tant, els béns, deutes i concessions de l'Ultramar. La tasca especulativa del Banco de Ultramar, juntament amb altres problemes, va portar a la fallida poc després al Banco de Fomento y Ultramar.

## Referències

* SAIZ PASTOR, Candelaria.: La participación del sector financiero español en el negocio de la navegación trasatlántica (1827-1851) Arxivat 2010-10-01 a Wayback Machine. en Revista de Historia Contemporánea, núm. 2 1999, pp. 103 - 118.
* BAHAMONDE MAGRO, Ángel.: El horizonte económico de la burguesía isabelina: Madrid, 1856-1866, en Revista de historia contemporánea, núm 3, 2007
* MADRAZO, Santos.: El sistema de comunicaciones en España, 1750-1850, Madrid, 1984, vol. 1, Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos, Ed. Turner, ISBN 8475061133. pp. 361-362.
# Bandera d'Amapá

La bandera d'Amapá és un dels símbols oficials, juntament amb l'escut, de l'estat d'Amapá. Fou creada pel decret núm. 008 de 23 d'abril de 1984 en la qual s'estableix el disseny de la bandera i la de l'escut de l'estat.

## Descripció

El decret estableix que la bandera té una forma rectangular i està feta a partir dels colors blau, verd, groc i blanc, continguts a la bandera Nacional, i negre disposats en tres franges horitzontals. A més busca identificar de manera figurativa el passat del poble Amapá, representat per la figura geomètrica de la fortalesa de São José, que va ser la raó i l'origen de l'evolució de la capital de l'estat, Macapá. La proporció és 7:10.

## Simbolisme

* El camp blau simbolitza la justícia i el cel d'Amapá.
* El verd representa el 90% de la superfície de l'Estat, de bosc autòcton, encara conservat. Així com també l'esperança, el futur, l'amor, la llibertat i l'abundància;
* El groc simbolitza la unió i la riquesa del subsòl;
* El blanc, la puresa i la pau, la voluntat de l'Estat d'Amapá de viure de manera segura i en comunió amb tots aquells que hi viuen, cosa que significa que no es pot garantir la discordança entre el Poder Públic i la població;
* El negre simbolitza el respecte permanent per als que van caure en el passat, en lluites o no, i que a la vida van fer alguna cosa bona pel creixement d'aquesta regió.

## Banderes històriques

* Bandera de l'Estat Independent de Cunani (1886-1887).
* Bandera de la 2a República Independent de Cunani (1887-1891).
* Bandera del Territori Federal d'Amapá (1984-1991).

## Referències

* ↑ «símbolos. Conheça os símbolos do estado» (en portuguès). Portal Guia do Turista. [Consulta: 14 abril 2020].