OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hasna Begum

Hasna Begum (bengalí: হাসনা বেগম) (Dacca, 24 de febrer de 1935 - Dacca, 1 de desembre de 2020) fou una filòsofa i feminista de Bangladesh. Va ser professora de filosofia a la Universitat de Dhaka fins a la seva jubilació el desembre del 2000.
Es va doctorar en filosofia moral a la Universitat de Monash el 1978, on va treballar amb el filòsof australià Peter Singer. El títol de la seva tesi doctoral va ser «Moore’s Ethics: Theory and Practice». Begum fou una autora prolífica i va traduir nombrosos clàssics filosòfics al bengalí.
Begum va ser degana de la Facultat de Filosofia de la Universitat de Dhaka del 1991 al 1994 i va ser nomenada membre de la Comissió Nacional Universitària el 2010. Va ser membre de la junta de l'Associació Internacional de Bioètica (IAB) del 1997 al 2005, va ser membre del consell editorial de Bioethics i membre del consell editorial de l'Eubios Journal of Asian and International Bioethics.

## Obra publicada

* 3 Books of Poems, un recull de poemes publicats a Poetry Monash entre 1975 i 1978.
* Moore’s Ethics: Theory and Practice, Dhaka University, Dhaka, 1982.
* G. E. Moore’s Principia Ethica, traducció al bengalí, Bangla Academy, Dhaka, 1985.
* J. S. Mill's Utilitarianism, traducció al bengalí, Bangla Academy, Dhaka, 1985 i 2a edició 1997, 3a edició, 4a edició; Indian 1a edició 2016, Kolkata; 5a edició, Dhaka, 2017.
* Rupe Arupe Madonna (Bengali), Dhaka, 1986.
* Morality, Women and Society, un recull d'articles (Bengali), Bangla Academy, Dhaka, 1990.
* Women in the Developing World: Thoughts and Ideals, un recull d'articles, Sterling Publishers, Nova Delhi, India, 1990; 2a edició, Dhaka, 2009. ISBN 978-8120712683
* Madonna Echoes and Vibrations, Academic Publishers, Dhaka, 1996.
* Ethics in Social Practice, Academia Publishers, Dhaka, 2001; 2a edició, Dhaka 2010.
* Women and Other Issues (Bengali), Hakkani, Dhaka, 2002.
* Nicomachean Ethics, traducció al bengalí, Dhaka University, 2006.
* Meyer Katha Mayer Katha Meyeder Katha (Bengali), February 2008, Dhaka.
* On Old Age and Others, Febrer 2008, Dhaka.
* Madhabeer Katha, una novel·la (Bengali), Dhaka, 2009.
* Windows into Living, Academic Publishers, 2011. ISBN 978-9840802708
* Begum Rokeya the Feminist: Thoughts and Ideals, Dhaka, 2011.
* Amar Sonar Harin Chai (After the Golden Deer; Bengali), Memoirs. vol. 1, 2015.
* Darshaniker Galpa (Stories of Philosophers; Bengali), vol. 1, Dhaka, 2016.

## Referències

* ↑ «Moore's ethics : theory and practice».
* ↑ «Hasna Begum». Arxivat de l'original el 2015-04-23. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «New Trust Fund established at DU».
* ↑ «Editorial Board of the Eubios Journal of Asian and International Bioethics». Arxivat de l'original el 2010-09-21. [Consulta: 3 octubre 2020].
# Escut de Vilanova de Sau

L'escut oficial de Vilanova de Sau és un dels símbols oficials d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, una rodeta d'esperó d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

## Disseny

La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color blau (atzur), amb la representació heràldica d'una rodeta d'esperó de color blanc o gris clar (argent).
L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de poble, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb quatre torres merletades, de les quals se'n veuen tres.

## Història

L'Ajuntament va acordar en ple iniciar l'expedient d'adopció de l'escut l'11 d'abril de 2016. Després dels tràmits reglamentaris, l'escut va ser aprovat el 29 de juliol de 2016 i publicat al DOGC número 7184, de 16 d'agost del mateix any. La rodeta d'esperó és el primer senyal que fou usat pel municipi en els seus segells, i que s'ha recuperat amb l'adopció de l'escut.
Anteriorment, l'Ajuntament utilitzava un escut que fou aprovat l'any 1976 per part del Govern Espanyol i que incomplia la normativa catalana, amb el següent blasonament:
       Escut partit. Primer, d'atzur, un xebró d'argent, acompanyat de tres estrelles del mateix metall, dues al cap i la tercera al peu; segon, d'or, l'arbre de sinople. Al timbre, corona reial.
L'arbre era un símbol utilitzat també històricament en segells, encara que més recent que la rodeta d'esperó.

## Vegeu també

* Bandera de Vilanova de Sau
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/1962/2016, de 29 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vilanova de Sau.» (pdf). DOGC núm. 7184. Generalitat de Catalunya, 16-08-2016. [Consulta: 16 agost 2016].
* 1 2 «DOGC 4914, decret 139/2007, de 26 de juny, pel qual es regulen la denominació, els símbols i el registre d'ens locals de Catalunya. Publicat al DOGC 4.914 de 28 de juny de 2007.». Generalitat de Catalunya, 28-06-2007.
* ↑ DECRETO 508/1976, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Vilanova de Sau, de la provincia de Barcelona, para adoptar su escudo heráldico municipal.
# Escut de Vilanova de la Barca

L'escut oficial de Vilanova de la Barca té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, una barca envelada d'argent acompanyada a la punta d'una faixa ondada d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 28 de maig de 1993 i publicat en el DOGC el 14 de juny de 1993.
Armes parlants: s'hi veu una barca sobre un riu. De fet, el poble es va desenvolupar entorn d'un pas de barca sobre el Segre, instal·lat el 1212. Actualment s'ha substituït per un pont sobre el riu.

## Referències

* ↑ «Resolució de 29 de maig de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vilanova de la Barca.» (pdf). DOGC núm. 1757, p. 4189, 14-06-1993. [Consulta: 28 juliol 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià
# Escut de Xaló

L'escut oficial de Xaló té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, partit i migtruncat. Al primer quarter, de sinople, un castell d'or, maçonat de sable i aclarit del mateix esmalt. Al segon quarter, d'atzur, un ca rampant d'argent (pels Català). Al tercer quarter, d'argent, una banda d'atzur carregada de tres flors de lis, també d'argent (pels Valeriola). Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució del 22 de juny de 1993, del conseller d'Administració Pública. Publicat en el DOGV núm. 2.099, del 9 de setembre de 1993.
El castell al·ludeix a la fortalesa medieval del poble, avui desapareguda, mentre que al costat apareixen les armes dels Català de Valeriola, barons de Xaló.
# Escut de Zarra

L'escut de Zarra és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de Zarra (la Vall de Cofrents). Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, partit. Al primer quarter, en camper d'or, un castell d'atzur maçonat i aclarit de sable. Al segon quarter, en camper de gules, cinc petxines d'argent en creu. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució del 20 de gener de 1993, del conseller d'Administració Pública. Publicat en el DOGV núm. 1.976, del 3 de març de 1993.
El castell fa referència a l'antiga fortalesa medieval, d'origen musulmà, mentre que a la segona partició hi ha les armes de l'almirall Bernat de Sarrià, senyor del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Vall de Cofrents-Aiora
* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* ↑ «Resolució de 20 de gener de 1993, del Conseller d'Administració Pública, per la qual aprova l'escut heràldic municipal de l'Ajuntament de Zarra (València)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 1.976, 03-03-1993 [Consulta: 23 juny 2020].
# Escut de l'Alguenya

L'escut de l'Alguenya és el símbol representatiu oficial del municipi valencià de l'Alguenya (Vinalopó Mitjà). Té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric, truncat. Al primer quarter, en camp d'atzur, tres monts d'or heràldics, sobremuntats d'un sol del mateix metall. Al segon quarter, en camp de sinople, tres ceps d'or, ben ordenats. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 2 de juny de 1994, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 2.298, de 28 de juny de 1994.
L'element de la primera partició és un senyal parlant referit a la serra de la Solana, un element del paisatge local. Els ceps al·ludeixen al conreu de la vinya, característic de l'Alguenya.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes del Vinalopó Mitjà.

## Referències

* ↑ «Resolució de 2 de juny de 1994, del conseller d'Administració Pública, per la qual s'aprova l'escut heràldic de l'Ajuntament d'Alagueña (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2298, 28-06-1994, pàg. 7174 [Consulta: 29 novembre 2019].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 29 [Consulta: 12 setembre 2015].
# Escut de l'Esquirol

L'escut oficial de l'Esquirol té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, una cabra de sable; la bordura de peces de sable. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 2 de febrer de 1999 i publicat al DOGC el 4 de març del mateix any amb el número 2840.
Les armes parlants dels Cabrera (una cabra de sable sobre camper d'or, amb bordura de vuit peces de sable) recorda el castell de Cabrera, situat en aquest municipi. El castell fou el centre de la baronia del Cabrerès, que més endavant va esdevenir l'extens vescomtat de Cabrera.

## Vegeu també

* Bandera de l'Esquirol
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 2 de febrer de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Santa Maria de Corcó.» (pdf). DOGC núm. 2840. Generalitat de Catalunya, 04-03-1999. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de la Guàrdia d'Ares

L'escut oficial de la Guàrdia d'Ares té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un mont de sinople movent de la punta, somat d'una torre de porpra tancada de sable i somada d'un mussol d'or.

## Història

Va ser aprovat el 7 d'octubre de 2010 i publicat al DOGC número 5.743 el 27 d'octubre del mateix any.
Als segells usats tradicionalment per l'antic Ajuntament, si més no al segle xix i començament del xx, ja apareixia un castell somat d'un ocell dalt d'un turó. En el nou escut de l'entitat municipal descentralitzada es reprèn aquest senyal en forma de torre que recorda l'antic castell de la Guàrdia, el qual va donar origen al poble, amb d'un mussol dalt de tot que vigila com a senyal parlant referent al topònim de la localitat.
Com és norma en tots els escuts de les entitats municipals descentralitzades, el de la Guàrdia d'Ares no porta corona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Urgell
* Escuts oficials de les entitats municipals descentralitzades de Catalunya

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/3363/2010, de 7 d'octubre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic de l'Entitat Municipal Descentralitzada de la Guàrdia d'Ares.» (pdf). DOGC núm. 5743, 27-10-2010. [Consulta: 27 octubre 2010].
# Escut de la Pobla del Duc

L'escut de la Pobla del Duc és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de la Pobla del Duc (la Vall d'Albaida). Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, truncat i migpartit. Al primer quarter, en camp d'atzur, una església d'argent acostada d'una carrasca de sinople. Al segon quarter, en camp d'or, un bou passant de gules, terrassat de sinople, amb una bordura de gules, carregada de vuit feixos d'or. Al tercer quarter, un faixat d'or i de sable en sis peces. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució del 15 de novembre de 1999, del conseller de Justícia i Administracions Públiques. Publicat en el DOGV núm. 3.648, del 20 de desembre de 1999.
L'església del poble, dedicada a l'Assumpció de Nostra Senyora, i l'arbre són un senyal tradicional dels segells municipals. A sota, les armories dels Borja, ducs de Gandia i antics senyors de la vila, als quals es refereix el topònim de la Pobla del Duc.
# Escut de la Torre de Claramunt

L'escut oficial de la Torre de Claramunt té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, una torre d'atzur oberta acostada de 2 monts floronats de gules. Per timbre, una corona de comte.

## Història

Va ser aprovat el 3 de setembre de 1998 i publicat al DOGC el 9 d'octubre del mateix any amb el número 2741.
El poble es va desenvolupar entorn d'una torre construïda pels senyors de Claramunt el 1070; més tard la família va deixar el seu castell i la torre fou transformada en la seva residència. La corona recorda que la Torre va esdevenir el casal del comtat de Claramunt el 1708. L'escut presenta senyals parlants referents al nom del poble: la torre i les armes dels Claramunt, un mont floronat de gules sobre camper d'or.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 3 de setembre de 1998, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Torre de Claramunt.» (pdf). DOGC núm. 2741. Generalitat de Catalunya, 09-10-1998. [Consulta: 23 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia
# Escut de la Torre de Fontaubella

L'escut oficial de la Torre de Fontaubella té el següent blasonament:
    Escut caironat partit: 1r d'argent, 2n de porpra; ressalta sobre el tot una torre torrejada i oberta de l'un en l'altre. Per timbre, una corona mural de poble.
No obstant això, cal assenyalar que l'ajuntament està emprant una forma diferent de l'aprovada oficialment, en la qual s'han afegit dues branques d'olivera al blasó oficial.

## Història

El 23 de març de 2000, el Ple de l'Ajuntament de la Torre de Fontaubella (Priorat) va adoptar l'acord d'aprovar l'escut heràldic municipal. Fou publicat en el DOGC el 9 d'agost del 2000.
La torre torrejada és el senyal parlant tradicional, al·lusiu al nom de la localitat. De fet, al mig del poble encara hi ha les restes d'una antiga torre de defensa, la Torre del Rafolí, d'origen musulmà.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Priorat

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 18 de juliol de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Torre de Fontaubella.». DOGC núm. 3201. Generalitat de Catalunya, 09-08-2000. [Consulta: 22 desembre 2011].
# Escut de la casa Abadia de Catí

L'Escut de la casa Abadia de Catí, a la comarca de l'Alt Maestrat, és un dels molts escuts i inscripcions que estan catalogats com Bé d'Interès Cultural, dins del nucli antic d'aquesta localitat, el qual és a la vegada catalogat també com a BIC, des de l'any 2004, encara que ja en 1979 va ser declarat Conjunt Històric Artístic. Com a Bé d'Interès Cultural, presenta anotació ministerial núm. R-I-51-0011329, amb data d'anotació 22 de març de 2005, segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.
La localitat de Catí presenta un traçat urbanístic caracteritzat per mantenir pràcticament intacte des d'època medieval, la qual cosa li permet tenir una de les millors mostres d'edificis gòtics de caràcter senyorial. Al llarg dels carrers del seu cas antic ens podem trobar amb excepcionals exemples d'aquest tipus de construccions, algunes de les quals jalonen les seves façanes amb escuts i emblemes que demostraven el poder econòmic, polític o simplement social dels propietaris i habitants d'aquestes. Són exemples d'aquest tipus de construccions, les cases de mercaders com Jerónimo Martí, Matías Roca, Antonio Mateu, Casa Miralles, Casa dels Montserrat i Casa de Joan Espígol entre d'altres. També n'hi ha de caràcter religiós, com aquests que es troben a la Casa Abadia i que són de dos tipus, a l'esquerra de la façana es veu una inscripció en pedra que dona fe de l'ampliació que es dugué a terme en l'església; mentre que a la dreta es pot veure l'escut de la Casa Abadia.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?IdInmueble=1241
* 1 2 http://www.anuariosculturales.es/Monumenta%20CV/PDF%20monumenta%202009/z%20cati1.pdf
* ↑ http://www.catimenu.com/catibic.htm#escuts
* ↑ http://www.laluzdelasimagenes.es/index.php?option=com_k2&view=item&id=769:culla-y-cat%C3%AD-actuar%C3%A1n-como-escenarios-expositivos-en-su-conjunto-en-la-muestra-de-la-luz-de-las-im%C3%A1genes&Itemid=380&lang=es Arxivat 2016-08-16 a Wayback Machine.
# Escut de les Franqueses del Vallès

L'escut oficial de les Franqueses del Vallès té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat i semipartit: 1r de sinople, un llibre obert d'argent i ressaltant sobre una vara de batlle d'or, en pal; 2n d'argent, una creu plena de gules; i 3r d'or, quatre pals de gules. Per timbre, una corona de poble.

## Història

Va ser aprovat l'11 de novembre de 2013 i publicat al DOGC el 19 de novembre del mateix any amb el número 6504.
L'ajuntament ja feia temps que usava com a senyal identificatiu un escut caironat que mostrava un llibre obert sobre una vara de batlle en al·lusió a la concessió, el 1025, de la carta de franquesa al terme per part de Ramon Berenguer III, comte de Barcelona. També s'hi inclouen la creu de Sant Jordi i els quatre pals, símbol de la ciutat de Barcelona, ja que les Franqueses van rebre el títol de carrer de Barcelona el 1384 per part del rei Pere el Cerimoniós.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Notes i referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2402/2013, d'11 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de les Franqueses del Vallès.» (pdf). DOGC núm. 6504. Generalitat de Catalunya, 19-11-2013. [Consulta: 25 novembre 2013].
# Escut del Castell de Guadalest

L'escut oficial del Castell de Guadalest té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric. En camper d'atzur, un castell d'or, maçonat i aclarit de sable, acostat de dues claus d'argent posades en pal; el castell emergeix d'una muntanya del seu color, que descansa sobre ones d'argent i d'atzur. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Ordre del 24 de gener de 1990, de la Conselleria d'Administració Pública. Publicat en el DOGV núm. 1.244, del 14 de febrer de 1990.
Es tracta de l'escut històric de la vila, unes armes parlants que simbolitzen el castell damunt el turó i la seva posició estratègica dominant la vall de Guadalest, regada pel riu homònim. El Castell de Guadalest fou la seu d'un marquesat des de 1543.
# Escut del Fondó dels Frares

L'escut del Fondó dels Frares és el símbol representatiu oficial del Fondó dels Frares, municipi del País Valencià, a la comarca del Vinalopó Mitjà. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, partit. En el primer quarter, en camp d'atzur, una lluna minvant d'argent; bordura d'or amb vuit aspes de gules. En el segon quarter, en camp d'argent, una creu flordelisada i gironada d'argent i sable. En el timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 24 de juny de 1994, del conseller d'Administració Pública. Publicat en el DOGV núm. 2.328, de 17 d'agost de 1994.
La primera partició presenta les armes de l'arquebisbe Ferran de Loaces, fundador del col·legi de Sant Doménec d'Oriola, antic senyor del poble; per això anomenat dels Frares. A la segona partició, l'emblema de l'orde dels Predicadors, al qual pertanyien els frares oriolans.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes del Vinalopó Mitjà.

## Referències

* ↑ «Resolució de 24 de juny de 1994, del Conseller d'Administració Pública, per la qual aprova l'escut heràldic de l'Ajuntament d'Hondón de los Frailes (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2328, 17-08-1994, pàg. 9449 [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 29 [Consulta: 12 setembre 2015].
# Escut del Forcall

L'escut del Forcall és un símbol representatiu oficial del Forcall, municipi del País Valencià, a la comarca dels Ports. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'or, quatre pals de gules. Al tot carregat d'un montfloré d'argent. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou rehabilitat per Resolució de 3 de setembre de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.591, de 19 de setembre de 2003. Es tracta d'un escut històric d'ús immemorial.
L'escut presenta el senyal dels quatre pals, ja que històricament pertanyia a la vila reial de Morella. El mont floronat d'argent fa referència a l'antic nom de la localitat, Puig Blanc, anterior a la seva carta de poblament, atorgada el 2 de maig de 1246.

## Referències

* ↑ «Resolució de 3 de setembre de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual es rehabilita l'escut històric de l'Ajuntament del Forcall (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.591, 19-09-2003, pàg. 23.512 [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2019, p. 113 [Consulta: 10 octubre 2020].

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes dels Ports.
# Escut del Port de la Selva

L'escut oficial del Port de la Selva té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, una barca de sable flotant sobre un peu ondat d'atzur, sobremuntada d'una creu patriarcal patent de sable. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 25 de novembre de 1991 i publicat al DOGC el 9 de desembre del mateix any amb el número 1527.
La barca és un element tradicional de l'escut de la vila, i fa al·lusió al port de pesca, actualment un important centre turístic al nord de la Costa Brava. La creu fa referència al monestir romànic de Sant Pere de Rodes, que s'aixeca als esperons rocosos de Cap de Creus, dins el municipi.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal del Port de la Selva.» ( PDF). DOGC núm. 1527. Generalitat de Catalunya, 09-12-1991. [Consulta: 28 juny 2010].
# Escut del Ràfol de Salem

L'escut del Ràfol de Salem és un símbol representatiu oficial del municipi valencià del Ràfol de Salem (la Vall d'Albaida). Té el següent blasonament:
| « | D'atzur, una cornucòpia o corn de l'abundància d'or, de la qual broten productes hortícoles. Al cap, d'or, quatre pals de gules. Per timbre, una corona reial tancada. | » |

## Història

Ordre del 29 de juliol de 1987, de la Conselleria d'Administració Pública. Publicat en el DOGV núm. 648, del 25 d'agost de 1987.
El corn de l'abundància fa referència a la seva riquesa agrària, amb una agricultura sobretot de secà que ocupa la major part del terme, on predominen les oliveres, els garrofers, els presseguers, la vinya i els ametllers. Els quatre pals al·ludeixen a la seva pertinença al Regne de València.