OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bouhajla

Bouhajla o Bou Hajla (àrab: بوحجلة, Būḥajla) o Sidi Amor Bou Hajla (àrab: سيدي عمر بوحجلة, Sīdī ʿAmr Būḥajla) és una ciutat de Tunísia a la governació de Kairuan, amb aproximadament uns 12.000 habitants. Està situada uns 30 km al sud de la ciutat de Kairuan. És capçalera d'una delegació que està formada per un gran nombre de llogarets i petites ciutats, i té 74.520 habitants.

## Economia

La seva activitat principal és l'agricultura, amb forta presència d'oliveres. Hi ha petits artesans, sobretot dedicats a les estores.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 41 61 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en catorze sectors o imades:
* Bouhajla Centre (41 61 51)
* Bouhajla El Ahouez (41 61 52)
* Jehina Sud (41 61 53)
* Jehina Nord (41 61 54)
* El Ketitir (41 61 55)
* Ouled Achour (41 61 56)
* El Fatah (41 61 57)
* Ouled Fardjallah Nord (41 61 58)
* Ennasr (41 61 59)
* Bir Msikine (41 61 60)
* El Mouisset (41 61 61)
* Bir Bousari (41 61 62)
* Cheraitia Nord (41 61 63)
* Chouamekh (41 61 64)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 41 22).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 97-101. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 155. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Omegophora armilla

Omegophora armilla és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu fins als 146 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud d'Austràlia: des del sud d'Austràlia Occidental fins al sud de Nova Gal·les del Sud i Tasmània.

## Observacions

No es pot menjar, ja que és verinós per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1934. Studies in ichthyology. Núm. 8. Rec. Aust. Mus. v. 19 (núm. 2). 153-163.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Waite, E. R. & McCulloch, A. R., 1915. The fishes of the South Australian Government Trawling Cruise, 1914. Transactions Royal Society of South Australia v. 39: 455-476, Pls. 12-15.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 May, J.L. i J.G.H. Maxwell, 1986. Trawl fish from temperate waters of Australia. CSIRO Division of Fisheries Research, Tasmània. 492 p.
* ↑ Scott, T.D., C.J.M. Glover i R.V. Southcott, 1974. The marine and freshwater fishes of South Australia. A.B. James, Government Printer, Austràlia Meridional. 2a edició. 392 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, G. S. i J. B. Hutchins, 1981: On the validity of the pufferfish genus Omegophora Whitley (Tetraodontiformes: Tetraodontidae) with the description of a new species. Records of the Western Australian Museum v. 9 (núm. 2): 187-201.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hisonotus leucofrenatus

Hisonotus leucofrenatus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Ribeira de Iguape.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1889. Preliminary notes on South American Nematognathi. II. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 2. 28-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de. 1908. Peixes da Ribeira. Resultados de excursão do Sr. Ricardo Krone, membro correspondente do Museu Nacional do Rio de Janeiro. Kosmos, Rio de Janeiro (Rev. Art. Sci. Litt.) v. 5 (núm. 2): 5 unnum. pp.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Puig de les Agudes

El Puig de les Agudes és una muntanya de 1.976 metres que es troba entre els municipis de Llanars, Setcases i Vilallonga de Ter, a la comarca catalana del Ripollès. Al cim hi ha el vèrtex geodèsic número 293079001.
Aquest cim està inclòs en el Repte dels 100 cims de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Puig de les Agudes». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 6 setembre 2020].
* ↑ «Fitxa de senyal geodèsic núm. 293079001» (pdf). Institut cartogràfic i geològic de Catalunya, 2018. [Consulta: 15 març 2021].
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Federico Parisini

Federico Parisini (Bolonya, Itàlia, 1825-1891) fou un compositor i músic bolonyès.
Feu els estudis al Liceo Rossini de la seva ciutat nadiua, del que en fou més tard professor de contrapunt i tenint entre els seus alumnes a Gellio Benvenuto Coronaro un dels germans de la (nissaga de músics). També dirigí un Institut de música religiosa, i a la mort de C. Gaspari li succeí com a bibliotecari del Liceu Filharmònic, sent, a més.
Va compondre tres operetes per a infants, les òperes bufes Il maestro di scuola (1869), I fanciulli venduti (1875), i nombroses peces de música religiosa.
A més, se li deuen, un Tractat d'harmonia (1870) i un Mètode teòric-pràctic de cant coral, i una bibliografia del pare Martini.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom núm. 42, pàg. 167 (ISBN 84-239-4542-1)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 15, pàg. 815. (ISBN 84-239-4515-4)
# Hunfrid de Friül

Hunfrid va ser marcgravi d'Ístria i, segons algunes fonts, duc de Friül des de 799 al voltant de 804, quan un duc de nom Joan governava a Ístria. Va ser el fundador de la família dels Hunfridings. Hunfrid apareix a Ístria com a marchio per primera vegada el 799, el mateix any en què va morir el duc Eric de Friül.
Era un alemany i un compte de (o a) Rhaetia (Rètia), esmentat el 806 i 808. Sobre la base de la seva presència en una llista de personatges al libris memorialis de Reichenau i Sankt Gallen, es presumeix que es va casar amb Hitta (Hidda), una Udalrichinga i, probablement, la neboda o neta de Gerold de Vintzgau i, per tant, una cosina o neboda del predecessor d'Hunfrid a Friül, Eric. Amb base en els mateixos libris memorialis, fou probablement el pare d'Adalbert, el seu successor a Rhaetia, d'Odalric, que es va convertir en comte de Barcelona, a l'altra cantó de l'Imperi, i d'Hunfrid II, que es va convertir en dux super Redicam (duc de la Rètia superior) i ancestre dels posteriors ducs de Suàbia de la casa dels Hunfridings, Burcard I, Burcard II i Burcard III.
Vers el 808 el va succeir Aió.

## Notes

* ↑ L'historiadora de l'edat mitjana de Raetia, Elizabeth Meyer-Marthaler, el considera d'origen franc (Meyer-Marthaler, Rätien im Mittelalter frühen (Zurich: Leeman) 1948

## Referències

* Medieval Lands Project: Nobility of Northern Italy (900–1100) (anglès)
# Pujalt (Marfà)

Pujalt és una masia del terme municipal de Castellcir, a la comarca catalana del Moianès. Pertany a l'enclavament de la Vall de Marfà, tot i no pertànyer a l'antiga parròquia de Sant Pere de Marfà, que tingué ajuntament propi entre el 1812 i el 1827, abans d'unir-se en primera instància amb Santa Coloma Sasserra i després, el 1847, amb Castellcir.
Està situada en el sector central-meridional d'aquest enclavament, prop del límit amb Castellterçol, a llevant de la Closella i al nord-oest del Pedrós. La Font de Pujalt és a prop i a ponent de la masia.
S'hi accedeix des del Pont de la Fàbrega, al límit entre Moià i Castellterçol, aigües avall per la vall del torrent de la Fàbrega, i, deixant el fons de la vall i enfilant-se cap als vessants de migdia de la vall, passa per les masies del Gironès i el Pedrós, per arribar finalment a Pujalt en uns 6 quilòmetres de recorregut per un camí generalment en bon estat.
El mas de Pujalt consta en una donació a Santa Maria de l'Estany del 1108.

## Referències

* ↑ Rodríguez, 2009.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Mesquita de Qaybey

La mesquita de Qaytbey o Kwawand Asla-Bey és una mesquita a el Faium construïda sobre columnes probablement faraòniques de Kiman Faris. Fou construïda pel soldà mameluc Qaybey vers el 1490 en honor de la mare del seu successor Muhammad IV (1496-1498). L'aigua del Bahr Yusef (Canal de Josep) facilita l'ablació a un lloc estratègic a l'interior del temple. Té un gran minbar de Somàlia amb fusta tallada i incrustacions d'ivori.

## Enllaços externs

* Mesquita de Qaybey a touregypt.net
# Federico Polidoro

Federico Polidoro (Nàpols, 1845 - [...?]) fou un literat i compositor italià, del que se'n sap poc de la seva biografia.
Va ser professor d'història i d'estètica musical en el Conservatori de la capital de la Campània, on tingué entre els seus alumnes al seu conciutadà Pietro Floridia. Membre de l'Acadèmia Pontina i corresponsal de la Gazzetta Musicale, de Milà. A la seva vila nadiua donà una sèrie de conferències molt interessants sobre Beethoven i sobre Wagner, que li valgueren molts aplaudiments, proporcionant-li, a més, justa fama de crític musical.
Va publicar: Confutazione dei barbarismi di lingua francese scoperti dell'abate Federico Bethancourt (1873), i Risposta alle invettive di Giuseppe Poerio contro l'opera del professore Leifenitz (1873).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 45, pàg. 1350. (ISBN 84-239-4545-6)
# Yoshida Kenkō

Yoshida Kaneyoshi, conegut com Kenkō (吉田兼好, Yoshida Kenkō, 1283 - 1350) autor japonès i monjo budista caminant. L'any 1340, durant un retir va escriure el seu treball més famós: "Tsurezuregusa" ("Assajos en la peresa"), una de les obres més estudiades de la literatura japonesa medieval escrites durant els períodes Muromachi y Kamakura.

## Vida i treball

Kenkōva néixer l'any 1283, fill d'un funcionari de govern en una família de fe sintoista. El seu nom original era Urabe Kaneyoshi (, Urabe Kaneyoshi (卜部兼好)). Es va convertir en cap de guardes al palau imperial. Més tard, es va retirar de la vida pública, canviant el seu nom a Yoshida Kenkō i fent-se monjo budista i ermità. Les raons d'això són desconegudes, però s'ha conjecturat que va sofrir una decepció amorosa per la filla del prefecte de la província de Iga o que mantenia un duel per la mort de l'emperador Go-Uda.
Encara que va escriure poesia i va participar en alguns concursos de poesia en la cort imperial (la seva participació en 1335 i 1344 està documentada), la fama de Kenkō està basada en la seva obra Tsurezuregusa, "Notes sobre la peresa", una col·lecció de 243 assajos curts, publicats pòstumament. La temàtica dels assajos inclou la bellesa del medi ambient, la transitorietat de la vida, les tradicions, l'amistat, la bellesa de la natura, deplora la vida de la cort per inútil i altres conceptes. A part d'aquesta obra magna Tsurezuregusa, també destaca una altra de les seves obres: "Una tassa de sake sota els cirerers", que és una recopilació de reflexions i assaigs dels seus pensaments, en què parla principalment dels plaers fugaços de la vida.
El Tsurezuregusa va ser popular en el segle i es va considerar un clàssic en el segle xv . És part de l'educació moderna a les escoles japoneses.

## Referències

* ↑ Kenkō, Yoshida. Pensamientos al vuelo (Tsurezuregusa). Traducció: Justino Rodríguez. Madrid: Errata naturae, 2019. ISBN 978-84-17800-12-3.
* 1 2 Keene, Donald. Los placeres de la literatura japonesa (en castellà). Traducció: Julio Baquero. Madrid: Siruela, p. 13. ISBN 978-84-17308-22-3.
* ↑ Nueva Enciclopedia Larousse (en castellà). 2a. Barcelona: Planeta, 1980, p. 5550. ISBN 84-320-4246-3.
# Oost

Oost (en limburguès Oêsj) era una petita senyoria del comtat de Dalhem durant l'antic règim, que es troba en l'actualitat al municipi d'Eijsden-Margraten a la província de Limburg (Països Baixos) a la riba dreta del Mosa.
El nom Oost prové de Santa Augusta, antiga patrona de l'església. Situat en la zona on la frontera lingüística després de l'ocupació romana entre les llengües romàniques i germàniques va moure sovint, la influència del való hi queda en molts topònims. El primer esment escrit Oies data del 1163. Correspon a l'evolució del llatí augustus que donà el català agost, el való awousse, el francès antic aoust o el neerlandès oogst. La paraula només és un homònim amb oost, neerlandès modern per al punt cardinal est. Hi ha autors que no accepten aquesta etimologia.
El primer esment del castell data del 1364. A la fi de la Guerra dels Vuitanta Anys el 1661, després del Tractat de partició amb la Corona de Castella el seu territori va ser cedit als Estats Generals dels Països Baixos. El 1761 els senyors d'Eijsden van adquirir-lo, però quedava sota la jurisdicció del tribunal de 's-Gravenvoeren-Dalhem. Des del 1795 durant un breu temps va ser un municipi que ja el 1828 va ser afegit a Eijsden. El 1831 passà a Bèlgica, però després del Tractat de Londres (1839) Guillem I dels Països Baixos va recuperar Maastricht i la part de Limburg entre de la riba dreta del Mosa i la frontera alemanya. Des dels anys 1950 els va explotar els jaciments de grava entre el castell i el Mosa. El paisatge agrícola típic es va transformar en una sèrie de llacs i estanys, avui utilitzat parcialment per la navegació esportiu.

## Llocs d'interés

* El Castell Oost, propietat privada
* Unes masies senyorials com la Schillingshof i la Sint-Agathahoeve

## Referències

* ↑ van Diepen, L.; Hagens, D «RAPPORT Archeologisch bureau- en verkennend veldonderzoek, door middel van boringen Kasteellaan 1 te Eijsden» (pdf) (en neerlandès). Registratie Ruimtelijke Plannen, 08-08-2006, pàg. 11.
* ↑ Hartman, 1986, p. 120.
* 1 2 «Oost-Maarland» (en neerlandès). Monumenten in Nederland. Limburg. DBNL, 2003. [Consulta: 9 agost 2017].
* ↑ van Hal, Johannes Henricus Maria Mathilde. Eijsden, een vrijheid met Luikse stadsrechten : een rechtshistorische schets van de ontwikkeling van een Minderstadt tussen Maas en Rijn (ca. 1300-ca. 1550). Hilversum: Verloren, 2011, p. 31. ISBN 9789087042455.
* ↑ «Kasteel Oost (Oost-Maarland) - Eijsden-Margraten» (en neerlandès). Ajuntament d'Eijsden-Margraten. Arxivat de l'original el 2017-08-10. [Consulta: 9 agost 2017].

## Bibliografia

* Hartman, J.L.H. «3. Het Maasdal, 2. Oost». A: De reconstructie van een middeleeuws landschap. Nederzettingsgeschiedenis en instellingen van de heerlijkheden Eijsden en Breust bij Maastricht (10-19de eeuw) (pdf) (en neerlandès). Assen: Van Gorcum & Comp, 1986, p. 120-130 (Maaslandse monografieën: núm. 44). ISBN 90 232 2201 6. Arxivat 2019-05-18 a Wayback Machine.
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Oost
# Llista de peixos del riu Kabul

Aquesta llista de peixos de riu Kabul -incompleta- inclou 44 espècies de peixos que es poden trobar al riu Kabul, a l'Afganistan i el Pakistan, ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Amblypharyngodon mola
* Aspidoparia jaya
* Aspidoparia morar

## B

* Bangana ariza
* Bangana dero
* Bangana diplostoma
* Barilius vagra
* Botia javedi

## C

* Carassius auratus auratus
* Channa gachua
* Channa punctata
* Clupisoma naziri
* Colisa fasciata
* Crossocheilus diplochilus
* Crossocheilus latius
* Ctenopharyngodon idella

## D

* Devario devario

## E

* Esomus danricus

## G

* Glyptosternon reticulatum
* Glyptothorax jalalensis

## H

* Hypophthalmichthys molitrix

## L

* Labeo angra
* Labeo dyocheilus
* Labeo gonius
* Labeo pangusia

## N

* Naziritor zhobensis

## O

* Ompok canio
* Ompok pabda

## P

* Paracobitis ghazniensis
* Paraschistura alepidota
* Paraschistura microlabra
* Paraschistura sargadensis
* Puntius conchonius
* Puntius sarana
* Puntius sophore
* Puntius ticto

## R

* Rita rita

## S

* Salmophasia bacaila
* Schistura corica
* Schizothorax edeniana
* Schizothorax esocinus
* Schizothorax labiatus

## T

* Tor putitora
* Triplophysa griffithi

## Referències

* ↑ Mirza, M. R. i S. Syed, 1995: Botia javedi, new species (Pisces: Cobitidae) from the River Kabul, Pakistan. Pakistan Journal of Zoology v. 27 (núm. 4): 378-379.
* ↑ FishBase (actualitzat el 9 d'octubre del 2010) (anglès)

## Enllaços externs

* Pollution and the Kabul River - An Analysis and Action Plan (anglès)
# Puntius disa

Puntius disa és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Lanao (illa de Mindanao, Filipines).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Escudero, P.T., O.M. Gripaldo i N.M. Sahay, 1980. Biological studies of the Glossogobius giurus (Hamilton & Buchanan) and the Puntius sirang (Herre) in Lake Lanao. J. Fish. Aquacult. 1(1):154.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Herre, A. W. C. T. 1932. Five new Philippine fishes. Copeia 1932 (núm. 3): 139-142.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Isabel Maria del Carme Castellví Gordon

Isabel Maria del Carme Castellví Gordon (Madrid, 1867 - Barcelona, 22 de maig de 1949) fou una poetessa i conferenciant d'origen madrileny també coneguda com a Comtessa del Castellà, nom amb què signava els seus escrits.

## Biografia

Anà a viure a Barcelona després de casar-se amb Salvador Armet, comte de Carlet, i des d'aleshores començà a escriure alguns textos en català. El 1905 va participar en el missatge enviat per Maurice Utrillo a les ambaixades russes per demanar la llibertat i l'indult de l'escriptor i revolucionari rus Gorki, juntament amb escriptors castellans com Unamuno, Pío Baroja, Valle-Inclán, Rubén Darío; o catalans com Guimerà, Enric Granados, Ignasi Iglesias o els francesos Anatole France, Zola, entre d'altres. En pro de la defensa de Gorki, va pronunciar una conferència a l'Ateneu de Madrid amb el títol «L'instint literari meravellós de Gorki».
Entrà al món de les lletres catalanes l'any 1907, any que guanyà la Flor Natural als Jocs Florals de Sant Martí de Provençals. També guanyà altres premis en diferents certàmens. L'any 1911 va assistir a l'Assemblea Nacional de Societats i Corporacions americanistes realitzada a la Casa d'Amèrica de Barcelona. Aquell mateix any publicà el llibre de sonets El poema del cisne y la princesa i l'any 1913 publicà una conferència sobre Gertrudis Gómez de Avellaneda, donada al Centro de Cultura Hispano-Americana.
Seguí publicant en castellà i fent conferències entre Barcelona i Madrid, al mateix temps que publicava els seus sonets en revistes catalanes com Feminal o Antologia de poetes catalans. L'any 1909 publicà a Revista Catalana els poemes «Adéu ma casa» i «A mon fill Jordi», entre d'altres. Enric Granados musicà el seu poema «L'aucell profeta». A la Novela Femenina publicà El Donativo (1925?). D'acord amb els valors cristians publicà Urbanidad (1916), un manual d'urbanitat amb l'objectiu d'inculcar regles de conducta des de la infància.

## Referències

* 1 2 3 4 «Isabel Maria del Carme Castellví Gordon». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ De los Ríos, Blanca. «La condesa del Castellá» (en castellà). ABC, 03-06-1949, p. 3 [Consulta: 16 juny 2022].
* ↑ «Una poetissa i la seva obra». Feminal, núm. 53, 27-08-1911, p. 5 i 6 [Consulta: 16 juny 2022].

## Bibliografia

* Albert i Corp, Esteve; Matheu, Roser; Saltor, Octavi [et al.] (eds.) (1975). Les Cinc Branques. Barcelona: Esteve Albert i Corp.
* Arxiu de la Biblioteca de Catalunya. Fons Conxita Badia