OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María Francisca de Sales Portocarrero-Palafox y Kirkpatrick

María Francisca de Sales Portocarrero-Palafox y Kirkpatrick (Granada, 29 de gener de 1825 - París, 16 de setembre de 1860) va ser una noble espanyola, IX comtessa de Montijo, entre d'altres títols, Gran d'Espanya i duquessa consort d'Alba i de Berwick.

## Biografia

Nascuda a Granada el 29 de gener de 1825, era filla de Cipriano Palafox y Portocarrero, VIII comte de Montijo, i de María Manuela Kirkpatrick de Closeburn, filla del cònsol estatunidenc de Granada. Germana d'Eugènia de Montijo, esposa de Napoleó III i emperadriu consort dels francesos.
Es va educar entre París i Madrid, juntament amb la seva germana Eugènia. Poc després del seu naixement, a causa de les relacions del seu pare amb els liberals, la família es va traslladar a París, on van tenir contacte assidu amb Stendhal o Prosper Merimée. El 1839 va heretar alguns dels títols nobiliaris del seu pare, entre els quals el de comtessa de Montijo i duquessa de Peñaranda de Duero, ambdós amb Grandesa d'Espanya, mentre que la seva germana n'heretà uns altres.
El 1843 van tornar a Madrid i s'instal·len a un palau de la plaça de l'Ángel, i el 14 de febrer de 1848 es va casar a la capital amb el XV duc d'Alba, Jacobo Fitz-James Stuart, amb qui va tenir 4 fills, dels quals 3 van arribar a la maduresa, Carlos María, María de la Asunción i María Luisa. Des del seu matrimoni va ser coneguda com «Paca Alba». Va tenir una salut molt delicada, raó per la qual va marxar a París per que la veiessin metges francesos, tanmateix, la seva malaltia, probablement una leucèmia, estava molt avançada i no van poder fer res per ella. La comtessa va morir a la capital francesa el 16 de setembre de 1860 als 35 anys.

## Títols

Al llarg de la seva vida va ostentar els següents títols nobiliaris:
* Comtessa de Casarrubios del Monte
* Comtessa de Fuentidueña
* Comtessa de Miranda del Castañar
* Comtessa de Montijo
* Comtessa de San Esteban de Gormaz
* Duquessa de Peñaranda de Duero
* Marquesa de la Algaba
* Marquesa de la Bañeza
* Marquesa de Barcarrota
* Marquesa de Mirallo
* Marquesa de Valdunquillo
* Marquesa de Valderrábano
* Marquesa de Villanueva del Fresno

## Referències

* 1 2 3 4 «María Francisca Palafox Portocarrero y Kirkpatrick» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 23 juliol 2021].
* 1 2 3 4 «Palafox Kirkpatrick, María Francisca (1825-1860)» (en castellà). Portal PARES. Ministeri de Cultura i Esport. [Consulta: 23 juliol 2021].
* 1 2 3 Queralt del Hierro, María del Pilar. «María Manuela Kirkpatrick de Closeburn y Grevigné» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 23 juliol 2021].
* 1 2 Queralt del Hierro, María del Pilar. «María Francisca de Sales Portocarrero Palafox y Kirkpatrick» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 23 juliol 2021].
* ↑ Nicolás-Minué Sánchez, Andrés J. «La baronía de Quinto». Hidalguía, any LV, núm. 331, 2008, pàg. 781-782.
# Parrella ginsburgi

Parrella ginsburgi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ginsburg I., 1938. Eight new species of gobioid fishes from the American Pacific coast. Allan Hancock Pac. Exped. 1932-1940. Los Angeles, v. 2 (núm. 7). 109-121.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Wade, C. B., 1946. New fishes in the collections of the Allan Hancock Foundation. Allan Hancock Pacific Expedition 1932-1940, Los Angeles, v. 9 (núm. 8): 215-228, Pls. 29-32.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., 1995. Gobiidae. Gobios, chanquetes y guasetas. p. 1129-1135. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.

## Bibliografia

* Hoese, D. F., 1973: Gobius lucretiae referred to the gobiid fish genus Parrella with a review of the species. Copeia 1973 (núm. 4): 817-819.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Méliès Cinemes

Els Méliès Cinemes són dues sales d'exhibició cinematogràfica ubicades al carrer de Villarroel, núm. 102 de Barcelona, obertes des del mes de desembre de 1996 pel cineasta Carles Balagué, que n'és el propietari. S'hi projecten films d'autor i de cinema clàssic, sempre en versió original.
El 2 de juny de 2011 van patir un incendi i van haver de tancar temporalment. El gener de l'any següent van reobrir les seves portes amb les dues sales digitalitzades.

## Referències

* ↑ «Un incendi pot sentenciar els cinemes Méliès». Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 4 juny 2011].
* ↑ Serra, Xavi «Els Mélies planten cara a la crisi i tornen a obrir les portes». Diari Ara [Barcelona], 03-01-2012, p.30. ISSN: 2014-010X.

## Enllaços externs

* Pàgina web dels Méliès Cinemes (castellà)
# Gabrielle Ferrari

Gabrielle Ferrari (París, 14 de setembre de 1851 - 4 de juliol de 1921) fou una compositora i pianista francesa.

## Història

Primer va estudiar al Conservatori de Milà i després en el de París, on fou deixebla de Theodore Dubois i Charles Gounod. Des del dotze anys cridà l'atenció del públic com a pianista tot i que després es dedicà a la composició i escrigué una sèrie d'obres notables pel seu colorit i sentiment.

## Obra

Entre les seves composicions s'ha de citar:
* Rapsodie espagnole, per a piano
* Le ruisseau, per a piano
* Hirondelle, per a piano
* Pierre qui roule, per a piano
* Larmes en songe, per a cant
* Chant d'amour, per a cant
* Chant d'exil, per a cant
* Le lazzarone, per a cant
* Les derviches hurleurs, per a cant
* Amarsi, per a cant
* La boucle blonde, per a cant, etc.
També és autora de les òperes:
* Le dernier amour (París, 1895)
* Le tartare (París, 1906)
* Le Cobzar, amb lletra d'una altra dona, Elena Vacaresco, estrenada primer a Montecarlo el (1909) i després a l'Òpera de París el (1912), on assolí un èxit extraordinari.
A més, se li deuen algunes obres per a orquestra.

## Referències

* Volum núm. 23. pàg. 900 de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84-239-4523-5)
# Parrella maxillaris

Parrella maxillaris és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 8-30 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: des del Golf de Califòrnia fins a Panamà.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ginsburg I., 1938. Eight new species of gobioid fishes from the American Pacific coast. Allan Hancock Pac. Exped. 1932-1940. Los Angeles, v. 2 (núm. 7). 109-121.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ginsburg, I., 1938. Eight new species of gobioid fishes from the American Pacific coast. Allan Hancock Pacific Expedition 1932-1940, Los Angeles, v. 2 (núm. 7): 109-121.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.
* ↑ Hoese, D.F., 1995. Gobiidae. Gobios, chanquetes y guasetas. p. 1129-1135. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Hoese, D. F., 1973: Gobius lucretiae referred to the gobiid fish genus Parrella with a review of the species. Copeia 1973 (núm. 4): 817-819.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Llista de peixos del mar de Weddell

Aquesta llista de peixos del mar de Weddell -incompleta- inclou 25 espècies de peixos que es poden trobar al mar de Weddell ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Aethotaxis mitopteryx pawsoni

## B

* Bathyraja maccaini

## C

* Careproctus guillemi
* Careproctus longipectoralis
* Careproctus polarsterni
* Careproctus vladibeckeri
* Cryodraco antarcticus

## D

* Dissostichus mawsoni

## E

* Edentoliparis terraenovae

## G

* Gvozdarus balushkini

## H

* Holcomycteronus brucei

## L

* Lycenchelys xanthoptera

## P

* Pachycara goni
* Pagothenia borchgrevinki
* Paraliparis antarcticus
* Paraliparis balgueriasi
* Paraliparis charcoti
* Paraliparis hureaui
* Paraliparis incognita
* Paraliparis mawsoni
* Paraliparis meganchus
* Pleuragramma antarctica
* Pogonophryne orangiensis
* Pogonophryne scotti

## T

* Trematomus scotti

## Referències

* ↑ Matallanas, J., 1998: Description of Careproctus guillemi n. sp. (Pisces: Scorpaeniformes) from Weddell Sea. Journal of Fish Biology v. 52 (núm. 2): 380-385.
* ↑ Voskoboinikova, O. S. i A. Kellermann, 1993: Gvozdarus balushkini sp. n. from the Weddell Sea (Pisces, Perciformes: Nototheniidae). Zoosystematica Rossica v. 2 (núm. 2): 313-316.
* ↑ Eakin, R. R. i A. V. Balushkin, 1998: A new species Pogonophryne orangiensis sp. nova (Artedidraconidae, Notothenioidei) from the Weddell Sea (Antarctic). Voprosy Ikhtiologii v. 38 (núm. 6): 830-833. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology. Vol. 38 (núm. 9):800-803.)
* ↑ FishBase (actualitzat el 9 d'octubre del 2010) (anglès)

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1991: Studies on the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes) of the Southern Hemisphere. V. Two new species from the Weddell Sea, Antarctica. Cybium v. 15 (núm. 2): 151-158.
* Eakin, R. R., Two new species of Pogonophryne (Pisces, Harpagiferidae) from the Weddell Sea, Antarctica. 1987 Archiv für Fischereiwissenschaft v. 38 (núm. 1/2): 57-74.
* Eakin, R. R. i K.-H. Kock, 1984: Fishes of the genus Pogonophryne (Pisces, Harpagiferidae) collected during cruises of the Federal Republic of Germany (1975-1981) in west Antarctica and in the Weddell Sea. Archiv für Fischereiwissenschaft v. 35 (núms. 1/2): 17-42.
* Matallanas, J., 1999: New and rare snailfish genus Paraliparis from the Weddell Sea with the description of two new species. Journal of Fish Biology v. 54 (núm. 5): 1017-1028.

## Enllaços externs

* Antifreeze glycopeptides and peptides in Antarctic fish species from the Weddell Sea and the Lazarev Sea (anglès)
* Habitat partitioning of dominant high Antarctic demersal fish in the Weddell Sea and Lazarev Sea (anglès)
# Font de les Basses (Castellcir)

La Font de les Basses, o Font del Coco, és una font del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situada a 696 metres d'altitud, a l'esquerra del Torrent Mal, tot i que és la font de la qual es nodria la masia de les Basses, de l'altre costat del torrent. És al nord de la Baga de les Basses i de la masia de la Serradora. El seu accés es fa des de les Basses, travessant el Torrent Mal.
És una font de bassa, però no se n'exhaureix mai la deu. Rep el nom popular del mig coco que hi havia en aquest lloc per tal de poder veure del bassal d'aigua de la surgència de la font.

## Referències

* ↑ Garcia-Pey, 2005.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció "Monografies", núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8

## Enllaços externs

* La Font de les Basses en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Josep Piqueras i Cabanilles

Josep Piqueras i Cabanilles (Gandia, 1819 - València, 1870) fou un músic i compositor valencià.
Als vuit anys entrà d'infant de cor en l'església col·legial de la seva vila nadiua, on hi va romandre fins al 1851 en què va rebre les sagrades ordres i aconseguí un benefici d'organista en l'església parroquial de Beniopa. El 1854 passà amb el mateix càrrec a l'església col·legial de Gandia i el 1858 a la metropolitana de València amb els de segon organista i suplent del mestre de capella, guanyant el 1861 per oposició la plaça de mestre en propietat.
Se li deuen nombroses composicions musicals, totes de caràcter religiós, entre elles: un Invitatorio del ofici de la Virgen, Resposorio, Congratulamini mihi, Beata est Virgo Maria, Sicut cedrus exaltata. Quae est ista; Ornatam monilibus, id. Felix namques es, id. Beatam me dicent, responsoris; Miserere, a gran orquestra i cors; Miserere, amb acompanyament de piano, fagot, violoncel, contrabaix i dos cors; salms Dixit Domino i Laetatus sum, a 6 veus; salm Lauda Jerusalem, Salve, a 3 veus i orgue; Gozos a san Antonio de Pàdua, Sección 2.ª y 3.ª del Jueves Santo, Dolores à la Virgen, a 4 veus i orgue; Miserere, a 4 veus; Missa, Dixit, Laetatus, Lauda, Miserere, Lamentaciones, Himno, Sequentiae, Responsorio, Invitatorio, etc., totes les quals s'executen encara arreu de les capelles de música d'Espanya.
La majoria d'aquestes obres es conserven en l'Arxiu de música de la catedral de València.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 44, pàg. 1270 (ISBN 84-239-4544-8)
# Gadomus magnifilis

Gadomus magnifilis és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 929-1281 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Regan C. T. 1903. On the systematic position and classification of the gadoid or anacanthine fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 11 (núm. 65). 459-466.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# El millor encara ha de venir

El millor encara ha de venir o El millor està per vindre (originalment en francès, Le meilleur reste à venir) és una pel·lícula de comèdia dramàtica francesa del 2019 escrita i dirigida per Matthieu Delaporte i Alexandre de La Patellière. El 24 d'abril de 2022 es va estrenar la versió doblada en català oriental a TV3 sota el nom d'El millor encara ha de venir, mentre que À Punt va emetre-la per primer cop la versió en valencià el 28 d'agost de 2022 sota el títol d'El millor està per vindre.

## Sinopsi

L'Arthur i en César són dos amics de la infància, molt propers malgrat tenir personalitats molt diferents. L'un és bastant bon estudiant, casolà i feliç, malgrat el divorci; l'altre porta una vida desarticulada, però es manté positiu. Després d'un accident, en César utilitza la cobertura de la seguretat social de l'Arthur perquè en Cèsar no en té. L'Arthur descobreix, mentre llegeix els informes mèdics, que al seu amic només li queden uns mesos de vida. L'Arthur es prepara per dir-li-ho, però en Cèsar continua convençut que és l'Artur qui està malalt. Tot i els greus problemes econòmics, en César conduirà aleshores el seu amic en aventures boges per gaudir de la resta de la seva vida.

## Repartiment

* Fabrice Luchini: Arthur Dreyfus
* Patrick Bruel: César Montesiho
* Zineb Triki: Randa Ameziane
* Pascale Arbillot: Virginie, l'exdona de l'Arthur
* Marie Narbonne: Julie, filla de l'Arthur i la Virginie
* Jean-Marie Winling: Bernard Montesiho, pare d'en César
* André Marcon: el capellà
* Thierry Godard: Dr. Cerceau
* Martina Garcia: Lucia
* Sébastien Pierre: senyor Lansky
* Philippe Résimont: Codaven, el director del laboratori
* Rajat Kapoor: Dr. Aman Kapoor
* Marie-Julie Baup: la dona amb el cigarret
* Lilou Fogli: l'empleat al taulell d'emergències

## Rebuda
### Crítica

El web AlloCiné ofereix una valoració mitjana de 2,9 sobre 5 de 24 crítiques i una mitjana de 3,7 sobre 5 del públic.

### Taquilla

A França, va comptar amb 927.601 espectadors a la sala de cinemes des del 28 de gener de 2020 durant les vuit setmanes d'emissió. A tot el món, va recaptar 7.123.834 de dòlars.

## Referències

* ↑ Julliard, Jean-François «Les films qu'on peut voir à la rigueur: Le meilleur reste à venir» (en francès). Le Canard enchaîné [París], núm. 5169, 04-12-2019, pàg. 6. ISSN: 0008-5405.
* ↑ «El millor encara ha de venir». ésAdir. [Consulta: 25 agost 2022].
* ↑ «El millor està per vindre». À Punt, 29-08-2022. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Le meilleur reste à venir» (en francès). JPbox-office.com. [Consulta: 4 maig 2022].
# Font del Conill

La Font del Conill és una font i àrea recreativa que es troba al terme municipal d'Espolla, a l'Alt Empordà. Està situada a uns 2,5 km del nucli urbà, al costat de la riera de l'Orlina.
El paratge on se situa la font fou propietat de la família Mascort, antiga família de propietaris rurals del poble, com també de la Font de la Viuda. Aquesta família se va vendre, com la majoria de la seva propietat a la família Espelt a la dècada de 1980. L'octubre de 1994 la família Espelt-Garriga va fer donació del paratge al municipi d'Espolla i des de llavors és propietat municipal. Aquesta donació va permetre arranjar-la i crear l'àrea recreativa que és avui dia, amb taules i de fusta i d'obra.
La construcció original comptava, a més del brollador de la font amb una taula rodona feta a partir d'una mola de molí i inaugurada el 1950. En aquesta construcció s'hi van col·locar dues inscripcions, una amb el nom de la font i la data de construcció. En l'altra s'hi pot llegir
També hi havia una barraca amb una taula interior. Dins d'aquesta barraca hi ha una inscripció on es va marcar el nivell de les aigües de l'anomenat Aiguat de Sant Aureli del 12 de novembre de 1999.
Seguint el camí que mena a la font i a un quilòmetre d'aquesta s'hi pot visitar el Dolmen del Barranc.

## Bibliografia

* Revista la Verna, Espolla, núm. 2, gener de 1996.
* Eduard Puig i Enric Bassegoda, Espolla. Quaderns de la Revista de Girona, 158. Girona, 2012.
# Gaetano Marinelli

Gaetano Marinelli (Nàpols, Campània, 3 de juny de 1760 - probablement a Porto (Portugal) el 1820) fou un compositor italià.
Estudià en el Conservatori de Loreto, segons opina el marquès de Villarosa, i al voltant de l'any de 1690 restà al servei de l'elector de príncep elector de Baviera.
Va compondre les òperes següents:
* Le tre rivali, ossia il matrimonio inaspettato;
* Gli Ucellatori;
* Il triomfo dell amore;
* Il letterato alla moda;
* La Rochetta in equivoco;
* Lucio Papirio;
* Il villano al governo;
* La vendetta di Medea, estrenada a Venècia el 1792;
* Il concorso delle spose;
* I quattro rivali in amore;
* Alessandro in Efeso;
* L'equivoco fortunato;
* La finta principessa;
* Quinto Fabio;
* La bizarra contadina;
* Gli accidenti inaspettati;
* La villanella semplice;
* Il barone di Sarda fritta;
* L'interesse gobba tutti;
* Issipile;
* Li due fratelli Castracani;
* la morte di Cleopatra.
La cantata Tobia e Sara, i l'oratori Il Baldassaro.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàg. 198 (ISBN 84-239-4533-2)
# Partit Social Liberal Andalús

Partit Social Liberal Andalús (PSLA) fou un partit polític fundat el 1977 d'àmbit regionalista i centrista andalús, fundat i dirigit per Manuel Clavero Arévalo i Antonio José Delgado de Jesús. El 1978 es va integrar en la coalició UCD.

## Bibliografia

* CASTILLO ARENAS. F., "El Partido Social Liberal Andaluz, un `toque regionalista` para la Unión de Centro Democrático" en Ámbitos, Revista de Estudios de Ciencias Sociales y Humanidades de Córdoba, núm. 8, Córdoba, (2002), pp. 136-142.
# María Malla Fábregas

María Malla Fábregas. (Alguaire, Segrià, 20 de maig de 1918 – La Chapelle-Saint-Mesmin, Centre, França, 31 de desembre de 1995) fou una escriptora i poetessa, militant anarquista i anarcosindicalista catalana.
Quan tenia un any la seva família s'instal·là a Castellbell i el Vilar, Bages, Catalunya. Va escriure la seva primera poesia als sis anys i durant la seva infantesa va deixar clares les seves aspiracions com a bibliotecària, tot i que els seus pares preferien que aprengués l'ofici de perruquera.
Durant la seva adolescència es va incorporar a la fàbrica del Borràs, on es va afiliar al sindicat de la CNT. A l'esclatar la Guerra Civil espanyola va militar a les recent creades Joventuts Llibertàries de Castellbel i el Vilar exercint de secretària, tresorera i bibliotecària.
Al 1947 va aconseguir passar a França creuant per Puigcerdà, on es va reunir amb el seu company Clemente Pujol. Al morir el dictador Franco va passar cada estiu a Castellbell i el Vilar (Bages), fins que el 1991 va aconseguir crear una biblioteca popular que a partir de l'any 2000 va ser batejada amb el seu nom.
Va ser molt afeccionada a la lectura i una gran apassionada del teatre, com a dramaturga i com a actriu. Com a escriptora, la seva obra -majoritàriament en castellà- va ser de gènere poètic i també narratiu. Els seus poemes i narracions estan impregnats dels problemes socials del moment.

## Obra
### Poesia

* El último romántico (1989)
* Renacen entre páginas (1991, ISBN 8479540028)
* El grito silencioso (1991, ISBN 8479540745)
* Todo corazón (1993)
* El amor del desamor (1995, ISBN 8478391584)

### Prosa

* Los cuadernos de Mara Mas (1990)
* Mirna Keynes y otros relatos (1992)

### Teatre

* El reinado de la paz, (1979)
* Con ojos de luna (1986)

## Referències

* ↑ «Partida de baptisme núm. 33». Llibre de duplicats de 1918. Arxiu Diocesà de Lleida.
* ↑ Rodrigo, Antonina. María Malla: los sueños incandescentes. Castellbell i el Vilar: Biblioteca de Castellbell i el Vilar, 2000, p. 5.
* ↑ «Maria Malla Fàbregas». Anarcoefemèrides del 2 de maig. Esdeveniments. EstelNegre.org. [Consulta: 19 octubre 2017].
* ↑ «Directori de Biblioteques de Catalunya». [Consulta: 19 octubre 2017].
* ↑ «María Malla Fàbregas – poeta, escritora y militante anarquista». CNT Puerto Real. Arxivat de l'original el 20 d’octubre 2017. [Consulta: 19 octubre 2017].