OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Haworthia marumiana var. viridis

Haworthia marumiana var. viridis és una varietat de Haworthia marumiana del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia marumiana var. viridis és una planta suculenta perennifòlia. La roseta fa fins a 4 cm, amb nombroses fulles verticals de color verd brillant. Prolifera lentament.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental, concretament se la coneix a l'àrea sud de Prince Albert; als peus de les Muntanyes Swartberg. Hi ha una forma molt interessant al sud de la ciutat a Malvadraai, que també s'assembla a viridis i possiblement arachnoidea. Els elements cap a l'est de les Muntanyes Swartberg són de color verd més fosc amb fulles més curtes, podria haver-hi connexió amb H. vlokii, que creix més a l'est al voltant de Meiringspoort.
En el seu hàbitat, creix a les escletxes de la roca, principalment lloses de roca gresos, al capdamunt de les muntanyes.

## Taxonomia

Haworthia marumiana var. viridis va ser descrita per M.B.Bayer i publicat a Haworthia Revisited: 107, a l'any 1999.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
marumiana: epítet en honor del científic holandès que va treballar en diferents camps, entre els quals la medicina, la botànica, la geologia, la química i la paleontologia, el Dr. Martinus van Marum (1750 – 1837).
var. viridis: epítet llatí que significa "verd".

## Referències

* 1 2 3 4 Jilemicky, Jakub. «Haworthia marumiana var. viridis» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ «Haworthia marumiana var. viridis» (en anglès). World Checklist of Selected Plants Families. (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-11-02. [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Jilemicky, Jakub. «Haworthia marumiana» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 13 juliol 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Imatges de Haworthia marumiana var. viridis
# Charles Constantin

Titus Charles Constantin (Marsella, 7 de gener de 1835 - Pau (Occitània), 27 d'octubre de 1891) fou un director d'orquestra i compositor francès.
El 1865 aconseguí el segon Prix de Rome per la seva cantata David Rizio; fou mestre director dels teatres de París Fantaisies parisiennes (1866), del Athéndée, de la Renaissance (1872), i, per fi, de l'Opera Còmique (1875).
Se li deu la partitura de l'òpera-bufa Dans le forét (1872), d'alguns balls teatrals i de les cantates Rolla i Salut.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 14, pàg. 1469. (ISBN 84-239-4514-6)
# Damer de la valeriana

El damer de la valeriana (Melitaea diamina) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es distribueix pel nord de la península Ibèrica, centre, est i sud-est d'Europa, nord-est Turquia, sud i nord-oest de Rússia, sud de Sibèria, Transbaikal, Amur, Mongòlia, nord-est de la Xina, Corea i Japó. A la península Ibèrica es troba concretament a Galícia, Catalunya, Pirineus i Serralada Cantàbrica.

## Hàbitat

Zones herboses humides amb flors, ocasionalment associades amb boscos. L'eruga s'alimenta de diferents espècies del gènere Valeriana.

## Període de vol i hibernació

A altituds i latituds elevades una generació a l'any entre maig i juliol; al sud dels Alps i Espanya dues, la primera entre maig i juliol i la segona entre agost i setembre. Hiberna com a eruga en nius sedosos.

## Referències

* ↑ «Melitaea diamina» (en castellà). Catalogue of Life. Arxivat de l'original el 2014-02-03. [Consulta: 31 gener 2014].
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 24 gener 2014].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* European Butterflies (anglès)
* Asturnatura (castellà)
# Emile Chevé

Emile Chevé (Douarnenez, Bretanya, 1804 - París, 26 d'agost de 1864) fou un compositor i metge francès pare d'Armand Chevé (1831-1907) que també fou músic i professor. El 1821 entrà en el cos de Sanitat marítima i fou enviat al Senegal, distingint-se durant l'epidèmia de febre groga de 1830. En retornar a França fou nomenat secretari i després inspector general del ministeri de Marina, però a partir de 1830 es dedicà exclusivament a la música, sent un dels més entusiastes propagadors de l'ensenyança d'aquell art per xifra, junt amb el seu cosí Amador París, amb la germana del qual s'havia casat. Sabé suplir perfectament la seva manca de ciència amb l'escalfor de la paraula i la seva eloqüència, que sàvia portar el convenciment a l'ànim del seu auditori, assolint així gran nombre de prosèlits. Fundà la societat coral Galin-París-Chevé i va veure adoptat el seu mètode d'ensenyança en al Cantó de Ginebra també fou professor de música de l'École Spéciale Militaire de Saint-Cyr.

## Publicacions

* Relation des epidémes de flèvre jaune qui ot régné à Gorée et à St. Louis (Senegal), pendant l'hivernage de 1830, (París, 1836).
* Mhétode élémentaire de musique vocale, (París, 1884),
* Méthode élémentaire d'harmonie, en col·laboració amb la seva esposa (París, 1846),
* Exercices élémentaires de lecture musicale à l'usage des ecoles primaires, (París, 1860),
* Simple réponse à M.M. Auber Gounod. Halévy,, etc., (París, 1860),
* Les onze dernières lettres d'Emile Chevé, (París, 1866), i nombrosos fulletons.

## Referències

* ↑ L'union médicale (en francès), 1864, p. 400.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 17, pàg. 209 ISBN 84-239-4517-0
# Kristofer Michael Helgen

Kristofer Michael Helgen (Fridley, Minnesota, 14 de maig del 1980) és un zoòleg estatunidenc. La seva activitat de recerca se centra en els mamífers.
El 2001 es graduà en Biologia per la Universitat Harvard. Durant els seus anys d'estudiant treballà a les col·leccions de mastologia de Harvard i molts museus importants. Viatjà pel sud d'Àfrica i Austràlia per estudiar els mamífers. Entre els seus professors estigueren Donald Griffin, Tim Flannery i Don E. Wilson.
El 2001, es traslladà a Adelaida amb una beca Fulbright i, després, amb una beca de doctorat per estudiar a la Universitat d'Adelaida i el Museu d'Austràlia Meridional. Estudià amb Tim Flannery i Russell V. Baudinette. Participà en expedicions de camp a Borneo, Timor, Vanuatu i diversos llocs de Nova Guinea i col·laborà amb museus de diversos països. La seva tesi versa sobre la sistemàtica i biogeografia dels mamífers de Melanèsia. El 2006 es casà amb la biòloga australiana Lauren Elizabeth Johnston. Es doctorà en Zoologia per la Universitat d'Adelaida el 2007.
Es mudà a Washington DC amb una beca postdoctoral al Museu Nacional d'Història Natural de l'Smithsonian Institution, sota la direcció de Don Wilson.

## Vida professional

És professor de la Universitat George Mason i investigador associat del Museu Americà d'Història Natural, del Museu Berenice Bishop d'Història Natural i Cultural de l'Estat de Hawaii i de la Universitat de Texas Tech. És també explorador emergent de la National Geographic Society, editor de Mammal Species of the World i membre del consell de redacció de ZooKeys. És soci i membre de la junta de la Societat de Mastòlegs Americans.
Ha treballat en més de 60 països i més de 80 museus i ha produït més de 100 publicacions revisades per experts sobre la biologia dels mamífers.

## Referències

* 1 2 3 4 Kristofer Michael Helgen. Atlantic Seaduck Project, USGS Patuxent Wildlife Research Center, Laurel, MD.
* ↑ Kristofer M. Helgen; Mammals Staff. Museu Nacional d'Història Natural de l'Smithsonian Institution.
# Cels Surroca i Salvador

Cels Surroca i Salvador (Talltorta -Bolvir-, Cerdanya, 1843 - Torelló, Osona, 1912) va ésser un metge que signà el Missatge a la Reina Regent (1888) i que dins la Unió Catalanista fou designat delegat a l'Assemblea de Manresa (1892).

## Referències

* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme.Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Rafael Dalmau (editor), col·lecció Camí Ral, núm. 6. Barcelona, abril del 1995. ISBN 84-232-0484-7, plana 251.
* Sola, Fortià Historia de Torelló Barcelona: Gráficas Marina, 1947-1948, 2 vols.
# Ceneu

Ceneu (grec antic: Καινεύς, Kainéus) d'acord amb la mitologia grega, va ser un heroi grec, fill d'Èlat, rei dels làpites.
En néixer era una noia i tenia el nom de Cenis, fins que fou assetjada i forçada per Posidó, que per compensar-la li volgué concedir un desig. Ella va demanar que la convertís en un home invulnerable. El déu hi accedí i la va transformar.
Amb la seva nova forma, Ceneu va prendre part en la lluita contra els centaures i, com que els causava moltes baixes i no el podien ferir amb les armes, els centaures el van enterrar viu sota un munt de troncs d'avet i pedres que el van ofegar. Després de mort, els déus el transformaren una altra vegada en dona, o en un ocell del mateix nom que alguns han identificat amb el flamenc.
Segons una altra tradició, Ceneu, quan va ser transformat en home, es va tornar superbiós i va plantar la seva llança al mig de la plaça pública exigint que tothom adorés la seva arma com una divinitat. Zeus el va castigar enviant-li els centaures que van acabar matant-lo. Ceneu figura en alguns catàlegs dels argonautes. Un fill seu, Coronos, va ser rei dels làpites en temps d'Hèracles.

## Referències

* ↑ Ovidi Nasó, P.; Revisat i traduït per Adela M.ª Trepat i Anna M.ª de Saavedra. Les Metamorfosis, V. III. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1932, p. 33.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 96. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 47. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Central de Cal Gat

La Central de Cal Gat és una central elèctrica de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La central de cal Gat es troba als afores de Sant Joan de les Abadesses. Està formada per dos edificis: un d'ells és l'habitatge (núm. inventari 4273) i l'altre és pròpiament la central. Aquest últim consta de tres turbines de la marca Francis, provinents de Santander, i un transformador.
L'aparell constructiu emprat és la pedra de riu carejada. La coberta és a quatre vents i està feta amb teula àrab.
L'empresa Soldevila y Serra, de Ripoll, va fer-se càrrec de la construcció de la central.

## Referències

* 1 2 3 «Central de Cal Gat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Cephalosilurus apurensis

Cephalosilurus apurensis és una espècie de peix de la família dels pseudopimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 29 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Arichuna (Apure, Veneçuela).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Haseman J. D., 1911. Descriptions of some new species of fishes and miscellaneous notes on others obtained during the expedition of the Carnegie Museum to central South America. Ann. Carnegie Mus. v. 7 (núms. 3-4) (17). 315-328.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Mees, G. F., 1978. Two new species of Pimelodidae from northwestern South America (Pisces, Nematognathi). Zool. Meded. (Leiden) v. 53 (núm. 23): 253-261, Pls. 1-3.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Shibatta, O.A., 2003. Pseudopimelodidae (Bumblebee catfishes, dwarf marbled catfishes). p. 401-405. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ros, C. i W. Ros, 2007. Cephalosilurus apurensis - Ein gefräßiger Lauerräuber, aber nicht ohne Charme. Datz 60(5):38-42.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ceratoglanis pachynema

Ceratoglanis pachynema és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 28 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 63-64.

## Alimentació

Menja insectes i fauna bentònica.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conques dels rius Chao Phraya i Mekong.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Myers G. S., 1938. Notes on Ansorgia, Clarisilurus, Wallago, and Ceratoglanis, four genera of African and Indo-Malayan catfishes. Copeia 1938 (núm. 2). 98.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.
* ↑ Vidthayanon, C., 2005. Thailand red data: fishes. Office of Natural Resources and Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 108 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H., 1999: A review of the southeast Asian catfish genus Ceratoglanis (Siluriformes: Siluridae), with the descriptin of a new species from Thailand. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 51 (núm. 9): 385-395.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# SG-1

    Aquest article és sobre la unitat especial SG-1. Per a la sèrie de televisió, vegeu Stargate SG-1.
L'SG-1 (StarGate team 1) és la unitat principal del comando Stargate en la sèrie de ficció nord-americana Stargate SG-1, essent els seus membres els seus protagonistes.
Els membres originals de l'equip han anat variant durant els anys d'emissió de la sèrie, així com el seu nombre d'efectius. Aquests són:
* El coronel Jack O'Neill, interpretat per Richard Dean Anderson
* El doctor Daniel Jackson, interpretat per Michael Shanks
* La comandanta (posteriorment ascendida a capitana) Samantha Carter, interpretada per Amanda Tapping
* El jaffa Teal'c, interpretat per Christopher Judge
Durant l'absència d'en Daniel Jackson (sisena i setena temporades) aquest és substituït per Jonas Quinn, interpretat per Corin Nemec, així com Cameron Mitchell (Ben Browder) substituirà a Jack O'Neill a partir de la novena temporada.
Al principi de la novena temporada de la sèrie el grup es descompondrà per diversos motius, i no serà fins al cap d'uns quants episodis quan Cameron Mitchell aconseguirà tornar-los a reunir. Cap al final de la sèrie Vala Maldoran (Claudia Black) també s'unirà al grup.

## Galeria d'Imatges

Actors protagonistes de la sèrie
* Personatge:Jack O'Neill Actor:Richard Dean Anderson
* Personatge:Samantha Carter Actor:AmandaTapping
* Personatge:Daniel Jackson Actor:Michael Shanks
# SM-liiga

L'SM-liiga (Suomen Mestaruus Liiga) és la lliga professional d'hoquei sobre gel a Finlàndia, i una de les més importants del continent europeu.
En aquest moment la disputen 14 equips de diferents ciutats de Finlàndia. A partir de l'any 2000 cap equip pot ascendir o baixar de categoria, tancant així la lliga, en busca del professionalisme absolut de les societats esportives que ja la conformaven. Per tant, el campió de la segona màxima competició, ha de superar uns stàndars aplicats per la direcció de la lliga.

## Equips

L'SM-liiga agrupa aquests 14 equips:
| Club | Ciutat |
| Blues | Espoo |
| HPK | Hämeenlinna |
| Jokerit Hèlsinki | Hèlsinki |
| KalPa | Kuopio |
| Lukko Rauma | Rauma |
| SaiPa | Lappeenranta |
| TPS Turku | Turku |
| HIFK | Hèlsinki |
| Ilves Tampere | Tampere |
| JYP | Jyväskylä |
| Kärpät Oulu | Oulu |
| Pelicans | Lahti |
| Tappara | Tampere |
| Ässät | Pori |

## Drets d'emissió

Des de la temporada 2007-08, els drets d'emissió de la lliga pertanyen al canal privat en obert Nelonen. Canal+ Finlàndia també n'ofereix alguns en la modalitat de PPV.

## Enllaços externs

* Web oficial de la SM-liiga Arxivat 2006-10-09 a Wayback Machine.
# STS-1

L'STS-1 fou el primer vol orbital del transbordador espacial; fou llançat el 12 d'abril del 1981 i tornà a la Terra el 14 d'abril. El transbordador espacial Columbia orbità 37 vegades al voltant de la Terra durant aquesta missió que es perllongà durant 54,5 hores. Fou el primer vol espacial orbital tripulat dels Estats Units des del Projecte de Prova Apollo-Soiuz el 15 de juliol del 1975. L'STS-1 fou una de les poques vegades en què el primer vol d'un vehicle de llançament duia una tripulació, tot i que era la culminació de les proves atmosfèriques del programa del transbordador espacial.

## Tripulació

| Posició | Astronauta | Astronauta |
| Comandant | John W. Young Cinquè vol espacial | John W. Young Cinquè vol espacial |
| Pilot | Robert L. Crippen Primer vol espacial | Robert L. Crippen Primer vol espacial |
Tan Young com Crippen van ser seleccionats com a tripulació STS-1 el març de 1978. Young era l'astronauta més experimentat de la NASA en aquell moment i també era l'únic membre de la seva classe d'astronautes en servei. Va volar dues vegades amb el Gemini i dues en l'Apollo, va caminar damunt la Lluna el 1972 com a Comandant de l'Apollo 16, i es va convertir en Chief of the Astronaut Office el 1974. Crippen, que s'havia unit a la NASA el 1969 després de la cancel·lació del Manned Orbiting Laboratory, era un novell i es convertiria en el seu primer grup d'astronautes per volar a l'espai. Abans de la seva selecció al STS-1, Crippen va participar en el programa Skylab Medical Experiment Altitude Test i també va servir com a comunicador de càpsules per a les tres missions Skylab i el Programa de proves Apollo-Soiuz.
Columbia es va equipar amb EMUs tant per a Young com per a Crippen en cas de passeig espacial d'emergència. Si es produïa un esdeveniment, Crippen sortiria fora de l'òrbita, mentre que Young restava a disposició per si Crippen necessitava assistència.

### Tripulació de reserva

| Posició | Astronauta | Astronauta |
| Comandant | Joe H. Engle | Joe H. Engle |
| Pilot | Richard H. Truly | Richard H. Truly |
| Aquesta tripulació va volar al STS-2. |||

### Tripulació de suport

* Daniel C. Brandenstein (ascens de CAPCOM)
* Henry W. Hartsfield
* Joseph P. Allen (entrada a CAPCOM)

## Referències

* ↑ Evans, Ben. Space Shuttle Columbia: Her Missions and Crews (en anglès). Springer, 2005, p.457. ISBN Springer.
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.«STS-1 Press Kit» p. 36. NASA, 1981. [Consulta: 5 març 2016].
* 1 2 3 STS-1 Transcript. Internet Archive. Retrieved 19 October 2012.

## Per a més informació

* Young, John W.; Crippen, Robert L. (Oct 1981). «Columbia's Astronauts' Own Story: Our Phenomenal First Flight». National Geographic 160 (4): 478–503. ISSN 0027-9358. OCLC 643483454.

## Enllaços externs

* STS-1 video highlights Arxivat 2015-09-05 a Wayback Machine.. NSS.
* NBC News coverage of launch of STS-1.
# Sangam

L'era Sangam o el període Sangam (Tamil: சங்ககாலம், Sangakālam ?) és una època històrica de l'Índia del sud, en concret de la zona anomenada Tamilakam (தமிழகம்) que és la totalitat de les terres on es parlava la llengua tàmil (correspon als moderns estats de Tamil Nadu, Kerala i parts d'Andhra Pradesh, Karnataka i el nord de Sri Lanka o Eelam). Es divideix en tres parts (Antic, mitja i Darrer Sangam) però només el darrer període Sangam ha de ser considerat, ja que els altres dos són purament mitològics. Va des del segle iv aC al II dC. Rep el seu nom de la famosa acadèmia Sangam de poetes i savis de la ciutat de Madurai.
En aquest temps van existir les dinasties Cola, Pandya i Txera (anomenats en conjunt els ventars), a més d'alguns caps velirs independents o feudataris dels anteriors. Aquestes dinasties van patir un eclipsi posteriorment (segles iii a VIII), però van ressorgir més tard. A la seva primera època s'anomena a les dinastia com Sangam (Regnes de Sangam: Cola de Sangam, Pandya de Sangam i Txera de Sangam) per distingir-les de les dinasties d'igual nom i més conegudes que van existir a l'alta edat mitjana (segles IX a XI).

## Bibliografia

* A. L. Basham, The Wonder that was India, Picador (1995) ISBN 0-330-43909-X
* P. T. Srinivasa Iyengar, History of the Tamils from the earliest times to 600 AD, Madras, 1929; Chennai, Asian Educational Svcs. (2001) ISBN 81-206-0145-9.
* History of Mallars per Devendrakula Vellalar Arxivat 2015-02-14 a Wayback Machine.
# Sant Roc de Cantonigròs

L'església parroquial de Sant Roc de Cantonigròs és una església del nucli de Cantonigròs, l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església parroquial orientada al SW i és de planta basilical. Al davant del portal hi ha un atri sostingut per pilars de pedra. La nau central és coronada per un campanar d'espadanya. A la part dreta hi ha la capella fonda, darrere de la qual s'eleva un campanar torre de secció quadrada. Tot ell és bastit de pedra amb finestres d'arc de mig punt que emmarquen les campanes, a dalt de tot s'hi forma una terrassa. Aquest sector del temple és annexionat a la rectoria. L'absis és peraltat i està decorat, al seu interior, amb pilastres estriades i capitells corintis. Al centre s'hi eleva una cúpula sostinguda per petxines. És construïda amb pedra i arrebossada al damunt. L'estat de conservació és bo. Es conserven alguns retaules.

## Història

Aquest temple d'estructura complexa té el seu origen en un petit temple votiu que s'erigí l'any 1854 i que era dedicat a St. Roc, patró de la pesta. L'any 1861 fou ampliat. Al 1877 tingué sacerdot propi i s'erigí amb l'ajuda parroquial. Fins al 1945 no assolí la categoria de parròquia independent. La construcció és tardana d'aquest temple es deu sobretot a que el nucli de Cantonigròs es formà al segle xviii i fins al 1860 no arribà a tenir 17 cases.

## Referències

* 1 2