OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Entomacrodus epalzeocheilos

Entomacrodus epalzeocheilos és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 0-3 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic i el Pacífic.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1859. Description of a new genus of Salarianae, from the West Indies. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 168-169.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Entomacrodus epalzeocheilos». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Allen, G.R. i R.C. Steene, 1988. Fishes of Christmas Island Indian Ocean. Christmas Island Natural History Association, Christmas Island, Indian Ocean, 6798, Austràlia. 197 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Letourneur, Y., P. Chabanet, P. Durville, M. Taquet, E. Teissier, M. Parmentier, J.-C. Quéro i K. Pothin, 2004. An updated checklist of the marine fish fauna of Reunion Island, south-western Indian Ocean. Cybium 28(3):199-216.
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Randall, J.E., J.T. Williams, D.G. Smith, M. Kulbicki, G.M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann, 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.
* ↑ Wass, R.C., 1984. An annotated checklist of the fishes of Samoa. Natl. Ocean. Atmos. Adminis. Tech. Rept., Natl. Mar. Fish. Serv., Spec. Sci. Rept. Fish. (781).

## Bibliografia

* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G., 1967: Revision of the circumtropical shorefish genus Entomacrodus (Blenniidae: Salariinae). Proceedings of the United States National Museum v. 122 (núm. 3582): 1-150, Pls. 1-30.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Entomacrodus williamsi

Entomacrodus williamsi és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,3 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 0-10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia, Papua Nova Guinea i Salomó.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1859. Description of a new genus of Salarianae, from the West Indies. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 168-169.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Springer, V.G. i R.A. Fricke, 2000. Description of two new blenniid fish species: Entomacrodus lemuria from the western Indian Ocean and Entomacrodus williamsi from the western Pacific Ocean. Proc. Biol. Soc. Wash. 113(2):386-396.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.

## Bibliografia

* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G., 1967: Revision of the circumtropical shorefish genus Entomacrodus (Blenniidae: Salariinae). Proceedings of the United States National Museum v. 122 (núm. 3582): 1-150, Pls. 1-30.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Entre amics

Entre amics (títol original en francès, Entre amis) és una pel·lícula francesa dirigida per Olivier Baroux, estrenada el 22 d'abril de 2015. S'ha doblat al català central i al valencià.
Algunes escenes es van rodar als estudis de la Cité du cinéma de Luc Besson a Saint-Denis.

## Repartiment

* Daniel Auteuil: Richard
* Gérard Jugnot: Gilles
* François Berléand: Philippe
* Zabou Breitman: Astrid
* Isabelle Gélinas: Carole
* Mélanie Doutey: Daphné
* Jean-Philippe Ricci: Batistou
* Justine Bruneau de La Salle: Cathalina

## Referències

* ↑ Nicolas Jouenne, «Trois couples sont sur un bateau...», Le Républicain Lorrain, núm. 1542, Groupe Républicain Lorrain Communication, Woippy, 8 abril 2016, p. 16, ISSN 0397-0639
* ↑ «Entre amis (2015) - JP Box-Office». [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ «Entre amics». TV3, 09-09-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ «Entre amics», 30-07-2024. [Consulta: 30 juliol 2024].
# Eonos

Eonos (en grec antic: Οἰωνὸς) va ser un heroi micènic, fill de Licimni.
Va acompanyar Hèracles, el seu cosí, en algunes de les seues expedicions. En la campanya contra Esparta es va aproximar massa al palau del rei Hipocoont i el va atacar un dels seus gossos. El va rebutjar a cops de pedra i el va matar, però llavors els fills d'Hipocoont se li van llançar al damunt i a cops de porra el van matar. Hèracles, enfurismat, va acudir a venjar-lo. De moment no ho va aconseguir, però més tard va matar Hipocoont i els seus fills.

## Notes

* ↑ Licimni, segons Pausànias, era germà d'Alcmena, la mare d'Hèracles.

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, III, 15, 4-5

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, pàg. 77. (El Cangur/Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Epigonus devaneyi

Epigonus devaneyi és una espècie de peix pertanyent a la família dels epigònids.

## Descripció

* 7 espines i 10 radis tous a l'aleta dorsal.
* Escates grans.
* No té cap espina a l'opercle.
* Sense dents a la llengua.

## Hàbitat

És un peix marí, mesobentònic-pelàgic i batidemersal que viu entre 311 i 347 m de fondària sobre el fons marí principalment.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: les illes Hawaii.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Indice d'ittiologia siciliana; ossia, catalogo metodico dei nomi latini, italiani, e siciliani dei pesci, che si rinvengono in Sicilia disposti secondo un metodo naturale e seguito da un appendice che contiene la descrizione de alcuni nuovi pesci sicilian. Messina. Indice Ittiol. Sicil. . 1-70.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gon, O., 1985. Two new species of the deep-sea cardinalfish genus Epigonus (Perciformes, Apogonidae) from the Hawaiian Islands, with a key to the Hawaiian species. Pacific Science v. 39 (núm. 2): 221-229.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 Abràmov, A.A., 1992. Species composition and distribution of Epigonus (Epigonidae) in the world ocean. J. Ichthyol. 32(5):94-108.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Epigonus parini

Epigonus parini és una espècie de peix pertanyent a la família dels epigònids.

## Descripció

* 6 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal
* No té espines a l'opercle.

## Hàbitat

És un peix marí, mesobentònic-pelàgic i batidemersal que viu entre 200 i 900 m de fondària sobre el fons marí.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Indice d'ittiologia siciliana; ossia, catalogo metodico dei nomi latini, italiani, e siciliani dei pesci, che si rinvengono in Sicilia disposti secondo un metodo naturale e seguito da un appendice che contiene la descrizione de alcuni nuovi pesci sicilian. Messina. Indice Ittiol. Sicil. . 1-70.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Abràmov, A. A., 1987. A new Epigonus species (Perciformes, Epigonidae) from the southern Pacific. Voprosy Ikhtiologii v. 27 (núm. 6): 1010-1013.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Abràmov, A.A., 1992. Species composition and distribution of Epigonus (Epigonidae) in the world ocean. J. Ichthyol. 32(5):94-108.
* ↑ Abràmov, A.A., 1992.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Epinephelus tukula

Epinephelus tukula és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 200 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins al sud del Japó i Queensland (Austràlia).

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Morgans, J. F. C. 1959. Three confusing species of serranid fish, one described as new, from East Africa. Annals and Magazine of Natural History (Series 13) v. 1 (núm. 10) [1958]: 642-656, Pls. 17, 19.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Epiplatys berkenkampi

Epiplatys berkenkampi és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Gabon central.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Epiplatys berkenkampi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Neumann, W. 1978. Ein neuer Epiplatys aus Gabun Epiplatys berkenkampi spec. nov. Aquarien Terrarien v. 25 (núm. 4): 125-127.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Epiplatys chevalieri

Epiplatys chevalieri és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo, República del Congo i República Centreafricana.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Epiplatys chevalieri» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Pellegrin, J. 1904. Cyprinodontidés nouveaux du Congo et de l'Oubanghi. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 1) v. 10 (núm. 5): 221-223.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Epiplatys guineensis

Epiplatys guineensis és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Guinea.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Epiplatys guineensis» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Romand, R. 1994. Epiplatys guineensis, a new species of killifish from Guinea, West Africa (Pisces: Cyprinodontidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 5 (núm. 4): 365-370.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Epiplatys phoeniceps

Epiplatys phoeniceps és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República del Congo.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Epiplatys phoeniceps» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Huber, J. H. 1980. Contribution a l'étude de la morphoespece Epiplatys multifasciatus. Ebauche systematique et description de Epiplatys mesogramma, n. sp., Epiplatys phoeniceps, n. sp. Killi Revue v. 7 (núm. 2) (suppl.): 1-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Epopeu

D'acord amb la mitologia grega, Epopeu (en grec antic Ἐπωπεύς), va ser un rei de Sició, fill d'Àleu (o de Posidó, segons altres versions) i de Cànace.
Va regnar a Sició com a hereu de Còrax, però en morir Bunos, que havia rebut d'Eetes el tron de Corint quan aquest rei marxà a la Còlquida, regnà també en aquella ciutat. Va acollir la princesa tebana Antíope, gràvida de dos fills de Zeus, quan fugia del seu oncle Licos; però fou mort quan sortí a enfrontar-se amb el perseguidor, que atacà Sició. El seu fill Marató, que havia fugit de Sició a causa de la crueltat d'Epopeu, va retornar i va succeir-lo en el tron.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 165. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 49. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Equetus

Equetus és un gènere de peixos de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Equetus iwamotoi (Miller & Woods, 1988)
* Equetus lanceolatus (Linnaeus, 1758)
* Equetus punctatus (Bloch & Schneider, 1801)

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1815. Analyse de la nature, ou tableau de l'univers et des corps organisés. Palerme. Analyse Nature . 1-224.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Naturae, Ed. X. v. 1: i-ii + 1-824.
* ↑ Bloch, M. E. & J. G. Schneider. 1801. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae iconibus cx illustratum. Post obitum auctoris opus inchoatum absolvit, correxit, interpolavit Jo. Gottlob Schneider, Saxo. Berolini. Sumtibus Auctoris Impressum et Bibliopolio Sanderiano Commissum. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae.: i-lx + 1-584, Pls. 1-110.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Schwartz, F. J., 2001: Fishes of the genus Equetus (Family Sciaenidae) in North Carolina. Journal of the Elisha Mitchell Scientific Society v. 117 (núm. 2): 128-131.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# Equus caballus gallicus

Equus caballus gallicus és una subespècie extinta de cavall. Debatuda en tant que subespècie vàlida, les restes que se li atribuieixen han estat trobades a França a dipòsits com el de Solutré a prop de Solutré-Pouilly. Sembla que E. c. gallicus arribà a la regió de Solutré durant la segona meitat de la Würm III, succeint Equus caballus germanicus (el cavall de bosc), que havia viscut en aquesta zona des de la Würm II. La subespècie Equus caballus gallicus fou establerta per l'investigador francès François Prat al 1968 com a una subespècie diferent de Equus caballus germanicus (subespècie establerta al 1884 per Alfred Nehring). Una altra investigadora, Véra Eisenmann, també francesa, postula que les restes atribuides a Equus caballus gallicus no presenten diferències prou importants amb Equus caballus germanicus per constituir una subespècie vàlida a part.

## Referències

* ↑ Véra Eisenmann, «Les Chevaux quaternaires européens (mammalia - perrissodactyla). Taille, typologie, biostatigraphie et taxonomie», Geobios, N° 6, 1991, pp. 747-759 (francès)

## Bibliografia

* Prat F. (1968) – Recherches sur les Équidés pléistocènes en France, tesi de doctorat d'estat en Ciències Naturals, núm. 226, Facultat de Ciències de Bordeus, 4 vol., 696 p., 149 fig., 126 taules (francès)
* Prat F. (1969) – «Le Cheval de Solutré, Equus caballus gallicus Prat, 1968», Soc. Anthropologique du Sud-Ouest, Bordeus, 4, 6 p., 2 fig., 3 taules (francès)
* Enrico Pozzi, Danielle Depracter, Sandra de La Torre. Les Magdaléniens: art, civilisations, modes de vie, environnements (en francès). Éditions Jérôme Millon, 2004, p. 63. ISBN 9782841371440. (francès)
* Langlois, A. (2005) - «Le Cheval du gisement Pléistocène moyen de La Micoque (Les Eyzies-de-Tayac, Dordogne) : Equus mosbachensis micoquii nov. ssp.», Paléo, 17, p. 73-110. (francès)

## Vegeu també

* Cavall de Solutré
# Equíon (fill d'Hermes)

Segons la mitologia grega, Equíon (en grec antic Έχίων), va ser un heroi, fill d'Hermes i d'Antianira.
Va participar en l'expedició dels argonautes que van acompanyar Jàson a la Còlquida, a la recerca del velló d'or, al costat del seu germà bessó Èurit.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Col·lecció: El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 79-80. ISBN 84-297-4146-1.
# Erasmus Widmann

Erasmus Widmann (Schwäbisch Hall, 1572 - Graz, 1634) fou un compositor i estudiós de la música al Renaixement. Nomenat cantor a Graz vers l'any 1590, tornà el 1599 al seu poble nadiu, on fou preceptor, i el 1602 aconseguí la plaça de mestre de capella dels ducs de Hohenlohe, a Weickersheim. El 1614 passà a Rotenburg com a cantor del Gimnàs, i el 1618 se li donà el mateix lloc en la catedral. Deixà les obres següents:
* Teutsche Gesaenglein, a 4 veus (1607),
* Musikalsche Kurtzweil newer teutscher...Gesänglein (1611),
* Tantz und Curranten, (1611),
* Musikalischer Tugendspiegel mit schönen historischen und politischen Texten, a 4 i 5 veus (1614),
* Un llibre de motets, de 3 a 8 veus (1619),
* Einschön newer ritterlicher Auffzug vom Kampff zwischen Concordia und Discordia (1620),
* Musikalischer Stu dentenmut, a 4 i 5 veus (1622),
* Musikalische Kurzweil in Kanzonen, Intraden, Bellettien, etc., a 4 i 5 veus (1618-22), i un llibre d'antífones, himnes i responsoris (1627).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 202 ISBN 84-239-4570-7
# Eric Jacob Arrhén von Kapfelmann

Eric Jacob Arrhén von Kapfelmann (Suècia, 21 d'octubre de 1790 - [...?], 23 de maig de 1851), fou un compositor musical suec.
Kapfelmann pertanyia a Linköping Genera Arrhenius, en primer lloc es va dedicar a la carrera de Dret, però es va convertir en un professor de música a l'Escola de Guerra a Karlberg en 1824 i es va graduar en 1833 amb el grau Director de Música. Va ser elegit el núm. 293 de la Reial Acadèmia de Música el 27 de maig de 1841.
Entre les seves composicions musicals inclouen quartets masculins, cançons solistes, música de l'església, música per a obres de teatre i una gran simfonia. A més del seu popular Cançó de primavera, representada per primera vegada en la Universitat d'Uppsala el 30 d'abril de 1823. És autor de la Marxa de Carles XII, de melodies populars, de la música per a poesies de Stagnelius, Atterbom, Erik Gustaf Geijer, etc., simfonies, cants religiosos i òperes que no s'arribaren a estrenar mai.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 6, pàg. 406 (ISBN 84-239-4506-5)
# Eric XII Magnusson

Erik Magnusson (1339-1359) conegut també com a Eric XII de Suècia. Duc d'Escània, co-rrei de Suècia de 1356 a 1359. Fill primigeni del rei Magnus II Eriksson de Suècia i Noruega i Blanca de Namur. Fou rival del seu pare, amb el que arribà a governar de manera conjunta. Es casà amb Beatriu de Baviera, filla de Lluís IV de Baviera.
Fou proclamat hereu al tron de Suècia el 1344, i havent cedit Magnus el regne de Noruega al seu fill petit Haakon el 1355, Erik reclamà els seus drets al tron de Suècia (1356) i llità contra el seu pare i el favorit d'aquest Bengt Algotsson (Benedicto, duque de Halland, l'home més poderós del regne, al que derrotà Erik i imposà al seu pare el tractat de Jonkoping de 1357, pel qual va obtenir gran part del regne.
Abandonat Magnus pels seus partidaris, cercà refugi en la cort de Dinamarca, el qual rei, Valdemar III, s'apoderà de diverses fortaleses de l'Ercania i de Lister, i restablí en Magnus en el tron. Reconciliats pare i fill, aquest morí al cap de poc temps, el mateix dia que la seva esposa Beatriu de Brandenburg i els seus dos fills, víctimes segons es va suposar d'un verí subministrat per la seva mare Blanca de Namur; però és més probable que la verdadera causa fos la epidèmia que en aquella època envaí els Estats escandinaus.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàg. 460 (ISBN 84-239-4520-0)