OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joseph Franz von Lobkowitz

Joseph Franz von Lobkowitz (Roudnice nad Labem i Viena, 7 de desembre de 1772 - Třeboň, 15 de desembre de 1816), conegut com a Príncep Lobkowitz fou un noble nadiu de Bohèmia. Fou un amant de la música i un notable violinista; va ser un mecenes i protector de molts músics, entre els quals destaca Ludwig van Beethoven.

## Biografia

Va néixer a Raudnitz (avui Roudnice nad Labem,a la República Txeca), amb una malaltia congènita al maluc (es creu que una displàsia), que el va obligar a fer servir crosses tota la seva vida. Deia que el seu pare el va obligar a aprendre el violí perquè s'estigués tranquil. Es va fer amic de Beethoven i va ser el segon mecenes, després del príncep Lichnowsky, pel que fa al seu entusiasme i patronatge.
Lobkowitz va donar suport a Daniel Steibelt en el famós duel d'improvisació contra Beethoven, que estava patrocinat pel príncep Lichnowsky, duel que va guanyar merescudament Beethoven. L'esdeveniment va tenir lloc al palau de Lobkowitz, edifici que encara es conserva, situat davant del palau Hofburg a la Michaelerplatz. Hi havia una sala de concerts magnífica al primer pis, una sala luxosa. En aquesta mateixa sala, Beethoven va estrenar el 1804 la seva Simfonia núm. 3 "Heroica". que inicialment estava dedicada a Napoleó i que posteriorment va canviar per Lobkowitz.
També Beethoven li va dedicar les seves Simfonia núm. 5 i Simfonia núm. 6, a més dels Quartets de corda op. 18, el Triple Concert, el Quartet op. 74 i el cicle de lieder An die ferne Geliebte.
Les guerres napoleòniques, al costat de l'altíssim cost de la seva sala de concerts i el manteniment de la seva pròpia orquestra, van portar a la fallida a Lobkowitz, i es va veure forçat a abandonar Viena per fugir dels seus creditors. Beethoven mai el va tornar a veure, i va morir empobrit a Wittingau (avui Trebon, República Txeca).

## Referències

* 1 2 Franz Joseph Maximilian von Lobkowitz Kulturfreunde Lobkowitz Neustadt a.d. Waldnaab, 30 desembre de 2014.
* ↑ Beethoven Encyclopedia, per Paul Nettl. Philosophical Library, Nova York, 1956.
* 1 2 Friedrich Oelenhainz (1745–1804), Franz Joseph Maximilian Fürst von Lobkowitz (1772–1816) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Beethoven-Haus Bonn, accés el 30 desembre de 2014.
* ↑ Family History Arxivat 2012-01-19 a Wayback Machine. Lobkowicz, accessed 31 December 2014.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2006-05-22 a Wayback Machine. a madaboutbeethoven.com
# Amadeu I de Savoia

Amadeu I de Savoia, anomenat Amadeu Coda, (? - 1051) fou comte de Savoia (realment comte de Mauriena, Belley i Chablais, no portant mai el títol de "Savoia" o "Sabàudia") entre 1048 i 1051.

## Família

Fou el fill primogènit del comte Humbert I de Savoia i la seva esposa Ancilla de Lenzbourg, i germà d'Odó de Savoia.
El seu sobrenom deriva del fet que convocat a Verona per l'emperador Enric III del Sacre Imperi Romanogermànic es va negar a entrar a la ciutat fins que no li fou permesa l'entrada del seu seguici (en italià Coda) amb ell.
Es casà vers l'any 1030 amb Adelaida d'Albon, amb la qual tingué tres fills:
* Humbert de Savoia (?-1051)
* Aimone de Savoia (?-1060), bisbe de Belley
* Thietburga de Savoia, que es casà vers el 1053 amb Lluís I de Faucigny i vers el 1080 amb Gerold II de Ginebra.

## Govern

Al morir el seu pare l'any 1048 fou nomenat segon comte de Savoia, consolidant les possessions del seu pare a la Savoia i la Mauriena, fundant així mateix el convent de Le Bourget-du-Lac.
A la seva mort, ocorreguda el 1051, la successió del comtat passà al seu germà Odó I de Savoia per la prematura mort del seu hereu primogènit i la possible conversió religiosa del seu segon fill.

## Notes

* ↑ Altres fonts indiquen que va poder ser a la ciutat de Roma.
# Scopaeocharax

Scopaeocharax és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Scopaeocharax atopodus (Böhlke, 1958)
* Scopaeocharax rhinodus (Böhlke, 1958)

## Referències

* ↑ Weitzman, S. H. & S. V. Fink 1985. Xenurobryconin phylogeny and putative pheromone pumps in glandulocaudine fishes (Teleostei: Characidae). Smithson. Contrib. Zool. Núm. 421: i-iii + 1-121.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Böhlke, J. E. 1958. Results of the Catherwood Foundation Peruvian Amazon Expedition. The descriptions of two new xenurobryconine characids. Copeia 1958 (núm. 4): 318-325.
* ↑ Böhlke, J. E. 1958.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Josef Starzer

Josef Starzer (Viena, 5 de gener de 1728 - Viena, 22 d'abril de 1787) fou un compositor austríac.
Després d'haver estat durant un temps violí solista de la capella de la cort a Viena, el 1760 passà a Sant Petersburg, on fou nomenat violí solista i compositor de la cort. El 1770 tornà a Viena, on entrà de nou en possessió del seu antic càrrec, que desenvolupà fins que la seva creixent obesitat l'obligà a deixar-ho. La seva música és brillant i melodiosa, i ben adaptada a l'acció dramàtica.
Va compondre uns 20 balls escènics, estrenats a Viena i a Sant Petersburg, citem els més famosos: Il Giudizio di Paride; Les Horaces; Le Cid; Moctezuma; Les Muses; La victoire de Flore; L'amore medico i El refugi de la joventut aquest amb la col·laboració de Raupach.
Juntament amb Georg Christoph Wagenseil i Georg Matthias Monn, Starzer fundà el Moviment Preclássic Vienès (Wiener Vorklassik).
També va escriure la música d'algunes comèdies líriques, com Die 3 Pächter i Die Wildschützen; l'oratori La passione de Gesù Cristo; simfonies; música di camera, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1008 (ISBN 84 239-4557-X)
# Gymnotus diamantinensis

Gymnotus diamantinensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels gimnòtids.

## Descripció

* Fa 12,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, pelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tapajós al Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Campos-da-Paz, R., 2002. Gymnotus diamantinensis, a new species of electric knifefish from upper rio Arinos basin, Brazil (Ostariophysi: Gymnotidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 13 (núm. 2): 185-192.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Campos-da-Paz, R., 2003. Gymnotidae (Naked-back knifefishes). P. 483-486. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre EDIPUCRS, el Brasil.

## Bibliografia

* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pomacentrus microspilus

Pomacentrus microspilus és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Fidji.

## Referències

* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G. R. & J. E. Randall. 2005. A new species of damselfish (Pomacentrus: Pomacentridae) from Fiji. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 10 (núm. 3): 95-102.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Joseph François Garnier

Joseph-François Garnier (Làurias, Valclusa, 18 de juny de 1755 - Neuilly-sur-Seine, 31 de març de 1825), fou un oboista i compositor francès.
S'han publicat entre les seves obres més notables: un Concert per a oboè; unes Danses de concert, per a dos oboès, flauta, oboè i fagot; un duetto per a oboè i violí, i un excel·lent Mètode d'oboè, que fou reeditat el primer quart de segle xx.
Malgrat que les seves restes no reposen en la població on va néixer. La seva vila nadiua (Làurias) donà el seu nom a l'Escola de Música de la població, el 25 d'abril de 2010.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 880. (ISBN 84-239-4525-1)
# Scopelengys

Scopelengys és un gènere de peixos pertanyent a la família dels neoscopèlids.

## Descripció

* Cos allargat i moderament prim.
* Perfil dorsal del cap profundament còncau.
* Ulls petits.
* Boca grossa.
* Escates grans i cicloides.
* Absència de bufeta natatòria i fotòfors.

## Hàbitat i distribució geogràfica

Són peixos d'alta mar i batipelàgics que es troben a les aigües tropicals i subtropicals de tots els oceans.

## Taxonomia

* Scopelengys clarkei (Butler & Ahlstrom, 1976)
* Scopelengys tristis (Alcock, 1890)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Marine Species Identification Portal (anglès)
* ↑ Tree of Life (anglès)
* ↑ Butler, J. L. & E. H. Ahlstrom, 1976. Review of the deep-sea fish genus Scopelengys (Neoscopelidae) with a description of a new species, Scopelengys clarkei, from the central Pacific. U. S. Natl. Mar. Fish. Serv. Fish. Bull. v. 74 (núm. 1): 142-150.
* ↑ Alcock, A. W., 1890. Natural history notes from H. M. Indian marine survey steamer 'Investigator,' Commander R. F. Hoskyn, R. N., commanding. -- Núm. 18. On the bathybial fishes of the Arabian Sea, obtained during the season 1889-1890. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 6) v. 6 (núm. 34): 295-311.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Fritzsche, R.A., 1982. Osteichthyes. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill, Nova York: 858-944.
# Josefa Murillo y Bravo de Vela

Josefa Murillo y Bravo de Vela va ser una artista espanyola del segle xix, coneguda tant com a pintora com a actriu de sarsuela. Va néixer a Andalusia, possiblement a Sevilla, al voltant del 1835. Després de demostrar les seves habilitats com a tiple en els teatres de províncies, es va traslladar a Madrid el 1857, on va ser contractada pel Teatro de la Zarzuela. Va interpretar diferents papers en sarsueles amb èxit, com ara El relámpago, Casado y soltero, Amar sin conocer i Entre mi mujer y el negro. També va estrenar altres sarsueles com Azón Visconti i El diabló las carga. Josefa Murillo va ser reconeguda per la seva presència escènica, la seva veu i la seva clara pronunciació, així com per la seva habilitat per interpretar diferents papers amb èxit.

## Referència

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 37, pàg. 524 (ISBN 84-239-4537-5)
# Racó de s'Arena

Es Racó de s'Arena, o Racó de s'Estelella, és una platja verge situada prop de la població de s'Estanyol de Migjorn, al municipi de Llucmajor, a la zona del migjorn de Mallorca. Forma la desembocadura natural del torrent de Garonda i ocupa el lloc entre la costa i el Bassal de Garonda, dins terrenys que pertanyen a la possessió de Garonda i a la de s'Estelella. Generalment està coberta d'una gruixuda capa de posidònia, que impedeix l'accés a la mar als banyistes, i els seus fons marins són variats: hi ha sorra, pedres i algues. L'amplada és variable amb un màxim d'uns 80 m i una llargària d'uns 120 m. Davant d'ella hi ha l'illot de s'Estanyol.
A la dreta d'aquesta platja hi continua una zona de dunes antigues erosionades pel vent on, al fons, hi ha un antic niu de metralladores construït durant la II Guerra Mundial com a defensa davant un desembarcament de tropes aliades, i un poc més lluny, el poblat de pescadors de s'Estelella, amb diversos escars, un varador i cases de pescadors, declarat Bé d'Interès Cultural.

## Referències

* ↑ Ministeri de Medi Ambient Arxivat 2010-09-06 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ «Declaració de Bé d'Interès Cultural, amb categoria de lloc d'interès etnològic, a favor del poblat de pescadors de S'Estalella, S'Estanyol de Llucmajor». BOIB [Palma], núm. 186, 15-12-2007, pàg. 57-60.
# Pomachromis

Pomachromis és un gènere de peixos de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Pomachromis exilis (Allen i Emery, 1973)
* Pomachromis fuscidorsalis (Allen & Randall, 197])
* Pomachromis guamensis (Allen i Larson, 1975)
* Pomachromis richardsoni (Snyder, 1909)

## Referències

* ↑ Allen, G. R. & A. R. Emery. 1973. Pomacentrus exilis, a new species of damselfish from the central-west Pacific. Copeia 1973 (núm. 3): 565-568.
* ↑ Allen, G. R. & J. E. Randall. 1974. Five new species and a new genus of damselfishes (family Pomacentridae) from the South Pacific Ocean. Tropical Fish Hobbyist v. 22 (núm. 9): 36-46, 48-49.
* ↑ Allen, G. R. & H. K. Larson. 1975. Pomachromis guamensis, a new species of damselfish (Pomacentridae) from the Mariana Islands. Micronesica v. 11 (núm. 1): 123-126.
# Joseph Latzel

Joseph Latzel (Niemojów, 1764 - 5 de setembre de 1827) fou un sacerdot i compositor musical alemany.
Estudià la carrera del sacerdoci, ordenant-se el 1790. Ingressà en el convent de la Creu, i, portat pel seu afany per l'art, es dedicà sencerament a la composició. El 1798 fou nomenat director del cor del seu convent i professor de música d'una gran nombre de deixebles, molts dels quals adquiriren després una justa anomenada.
Deixà moltes peces manuscrites, vespres, una missa solemne, molts himnes ofertoris i antífones, quatre Alma, un Regina Coeli i una cantata.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1073 (ISBN 84 239-4529-4)
# Pasquale Sogner

Pasquale Sogner (Nàpols, Campània italiana el 1793 - 28 de desembre de 1842) fou un compositor italià especialitzat a compondre sobretot òperes. Va rebre les primeres lliçons del seu pare Tomasso Sogner i als dinou anys era mestre al cembalo del teatre Imperial de Liorna. Aquest artista estava dotat de gran talent i inspiració, però els vicis, i sobretot la beguda, destruïren el seu organisme i morí després de passar alguns anys sumit en l'idiotisme. Per a diversos teatres de Nàpols va compondre:
* I due creduti (1791, Roma)
* La vedova bizzarra (1809, Liorna)
* Le avventure di Gilotto (1813/14, Florència)
* Maria Stuarda, ossia I carbonari di Scozia (1815, Venezia)
* Amare per finzione (1822, Nàpols)
* Generosità e vendetta (9 de març de 1824, Nàpols)
* La cena alle montagne russe (1832, Nàpols)
* Quattro prigionieri ed un ciarlatano (1832, Nàpols)
* La figlia cameriera del padre (1834, Venezia)
* Marghereta di Fiandra (1835, Nàpols)
* Due consigli di guerra in un giorno
* Guerrino agli alberi del sole.
També va escriure música instrumental.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1458, ISBN 84 239-4556-1
# Cascades Hagoromo

Les cascades Hagoromo (en japonès 羽衣の滝, Hagoromo-no-taki) són unes cascades a l'illa d'Hokkaido, al Japó, que van ser descobertes cap a l'any 1900. Les cascades són les segones cascades més altes del Japó amb un desnivell de 270 m. Tenen una amplada de 80 m.
# Géza Frid

Géza Frid (Máramarossziget, 25 de gener de 1904 – Beverwijk, 13 de setembre de 1989) fou un compositor i pianista hongarès.
Frid va néixer a la regió dels Máramaros d'Hongria (actualment Romania) i estudià piano i composició a Budapest amb Zoltán Kodály i Béla Bartók. El 1929 s'instal·là a Amsterdam i es convertí en ciutadà holandès el 1948.
Frid va donar molts recitals de piano per a tot el món. Itàlia (1926-1951 i 1965), Indonèsia (1948-1949-1951 i 1956), Siam i Egipte (1951), Israel (1962-1965 i 1967), la Unió Soviètica (1963), Sud i Nord-amèrica (1965 i 1967), Turquia (1965), Els Països Baixos (1967), Surinam i les Antilles Neerlandeses (1970), els Estats Units (1970 i 1974), Hongria (1971 i 1974). Durant la Segona Guerra Mundial, Frid restà activament en la Resistència.
Ensenyà música de cambra en el Conservatori de Música d'Utrecht.
El 1976 el seu llibre Oog en oog...(Cara a cara amb...Tolstoi, T. Mann, G. Bomans, B. Mussolini, W. Mengelberg, B. Bartók i M. Ravel), va ser publicat per l'editorial Heuff. El 1984 aparegueren les seves memòries In 80 jaar de Wereld rond publicades per Strengholt. El 1999 Donemus va publicar-li un fullet.
El 1949 rebé el premi de la música de la ciutat d'Amsterdam per Paradou (Fantasia Simfònica), el 1950 el segon premi en el concurs Wereldomroep –KNTV- per Variaties op een Nederlands Volkslied (Variacions sobre el folklore holandès), per a cor i orquestra, i el 1951 el tercer premi al «Concours International pour Quatuor à Cordes» pel seu Quartet de corda núm. 3. El 1954 fou guardonat amb el premi de música de la ciutat d'Amsterdam per Estudis Simfònics, el 1956 el segon premi del Govern del Països Baixos per la Sonata op. 50, per a violí i piano, i el quart premi al «Concours International pour Quatuor à Cordes» pel seu Quartet de corda núm. 4. El 1990 fou guardonat amb el premi Bartók a títol pòstum donat per la Ferenc Liszt Hochschule de Budapest.
# Pomes i peres

Pomes i peres (Pommes et poires) és un quadre de Pierre-Auguste Renoir dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Descripció

En aquesta natura morta sobre fons abstracte de 32 × 41 cm, que L'atelier de Renoir data el 1895, el vigor dels modelats i la precisió dels contorns recorden el període "agre" o lineal de l'artista. La vorada blava del plat i els accents de roig viu de la fruita es combinen amb els reflexos blaus i rosats de les tovalles amb plecs sàviament trencats. És una de les obres de Renoir que mostra una major influència de Paul Cézanne, tant per la seua temàtica i la seua composició força complexa: les estovalles semblen representar una marea atacant el bol de fruita, el qual pareix estar equilibrat amb delicadesa a la vora de la taula. Les estovalles blanques i el bol destaquen enmig del fons verd i marró, el qual es fa ressò dels tons càlids de les fruites. Les pomes i les peres són col·locades les unes sobre les altres en el recipient, però es podrien confondre fàcilment a causa del seu color groc similar. Sembla com si Renoir volgués representar una composició plena de moviment en lloc d'objectes estàtics.
Ací podem veure clarament la capacitat de Renoir per a treure tots els avantatges d'una natura morta, ja que un gran treball d'investigació s'amaga darrere d'aquesta aparent simplicitat. Renoir fou capaç de treballar múltiples variacions emprant diferents objectes i fruites (de fet, hi ha tres natures mortes més de Renoir que s'assemblen a aquesta).

## Referències

* 1 2 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 80-81.
* ↑ L'atelier de Renoir, París, Éditions Bernheim-Jeune, 1931, vol. 1, núm. 54.
* 1 2 3 Museu de l'Orangerie Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Museoteca (francès), (anglès) i (castellà)
* Images d'Art (francès)
# Joseph Legros

Joseph Legros (Monampteuil, 7 de setembre de 1739 – La Rochelle, 20 de desembre de 1793) fou un tenor francès.
Infant de cor en la catedral de Laon, es distingí per la seva bella veu, de manera que el director de l'òpera de París el feu debutar en aquest teatre el 1764 amb l'òpera de Gluck, Orfeu i Eurídice, una de les obres en què assolí més grans èxits. També es dedicà a la composició, i se li deu la música, escrita en col·laboració amb Léopold-Bastien Desormery, d'Hylas et Eglé, obra que es representà a l'òpera parisenca.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1483 (ISBN 84 239-4529-4)
# Passatge Isabel

El Passatge Isabel és un conjunt urbà al barri de Vallcarca i els Penitents del districte de Gràcia de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

El 1836, l'Ajuntament d'Horta, propietari de l'anomenat Camp dels Albes, va decidir urbanitzar-lo, obrint-hi un carrer dedicat a la reina Isabel II i establint en emfiteusi les parcel·les a diversos particulars, a canvi d'una renda anual o cens.
El passatge no tenia sortida fins al 2006, quan es construïren les escales que l'uneixen amb els Jardins de Maria Baldó.

## Descripció

Es tracta d'un passatge de vianants amb cases unifamiliars adossades i jardins a l'altra banda, amb entrada pel carrer de Sant Camil. Hi destaca l'edifici situat al centre, la Villa Esperanza (núm. 8), obra de l'arquitecte Andreu Audet i Puig (1893) i actualment propietat de l'artista Francesc Ruestes.

## Referències

* 1 2 «Conjunt del Passatge Isabel». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Isabel, passatge d'». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Suplement del districte i dels barris» p. 3. Ajuntament de Barcelona, 01-07-2006. Arxivat de l'original el 04-02-2019.
* ↑ Comissió d'Ecologia, Urbanisme, Infraestrectures i Mobilitat: Aprovació de l’acta de la sessió de 16 de novembre de 2021. Ajuntament de Barcelona, 14-12-2021.
# Radulinopsis

Radulinopsis és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còtids.

## Taxonomia

* Radulinopsis derjavini (Soldatov & Lindberg, 1930)
* Radulinopsis taranetzi (Yabe & Maruyama, 2001)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Soldatov, V. K. & G. U. Lindberg, 1930. A review of the fishes of the seas of the Far East. Izv. Tikh. Nauch. Inst. Rybn. Khoz. v. 5: i-xlvii+1-576, Pls. 1-15.
* ↑ Yabe, M. & S. Maruyama, 2001. Systematics of sculpins of the genus Radulinopsis (Scorpaeniformes: Cottidae), with the description of a new species from northern Japan and the Russian Far East. Ichth. Research v. 48 (núm. 1): 51-63.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-09 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)