OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 4 luni, 3 saptamini si 2 zile

4 luni, 3 săptămâni şi 2 zile (en català "4 mesos, 3 setmanes, 2 dies") és una pel·lícula romanesa de Cristian Mungiu, estrenada el 2007. Va rebre la Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Canes 2007.

## Argument

La pel·lícula es desenvolupa a Romania en el moment dels últims anys del poder del dirigent Ceauescu. Conta la història d'una estudiant que intenta avortar amb l'ajuda de la seva coarrendatària. La pel·lícula relata també les difícils condicions de vida d'aquest país, la importància del mercat negre, el retard dels salaris, el control de la societat i les mil maneres d'escapar-hi i de sobreviure. És una pel·lícula sobre el control de la feminitat de la protagonista i el seu cos, sigui quin sigui el preu. La pel·lícula sorprèn l'espectador pel desenvolupament de l'acció en menys de 24 hores. Més enllà de la qüestió ètica, el realitzador fa de l'avortament un acte de resistència contra la dictadura. En una atmosfera opressora (l'habitació universitària s'assembla a una presó, els passatgers del cotxe semblen encallats, els llargs passadissos obacs etcètera.), on se sent el pes del control de la societat i de l'Estat sobre els individus, la transgressió continua és l'única sortida per sentir-se lliure.

## Repartiment

* Anamaria Marinca: Otilia
* Laura Vasiliu: Gabita
* Vlad Ivanov: Domnu' Bebe
* Alex Potocean: Adi
* Luminita Gheorghiu: Doamna Radu

## Polèmica

El delicat tema de la pel·lícula,sobre l'avortament, i la seva manera de tractar-lo van disparar diverses polèmiques i controvèrsies.
El Vaticà es va mostrar molt indignat per la sortida de la pel·lícula:
| « | El recurs excessiu de les escenes de sexe ha esgotat el potencial d'atracció (del públic), un nou cop baix s'infligeix a la dignitat de l'espectador, amb aquesta pel·lícula recompensada amb la Palma d'or: un senyal dramàtic d'un retorn a la barbàrie, tant individual com col·lectiu, de les nostres consciències (...). Es parla amb desimboltura de fetus com si es tractés de coses, d'objectes, i no d'éssers humans, cridats a la vida i després martiritzats, pelats i llançats a la galleda d'escombraries | » |

## Premis i nominacions
### Premis

* Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Canes 2007
* Premi del Ministeri d'Educació francès i premi FIPRESCI al Festival Internacional de Cinema de Canes
* Premi del Cinema Europeu a la millor pel·lícula i al millor director 2007

### Nominacions

* Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera per Cristian Mungiu
* César a la millor pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ «4 Luni, 3 Saptamani Si 2 Zile - 4 Months, 3 Weeks And 2 Days» (en anglès). British Board of Film Classification. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ «Les secrets de tournage du film 4 mois, 3 semaines, 2 jours» (en francès). AlloCine. [Consulta: 8 març 2025].

## Enllaços externs

* Lloc oficial francès Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (Bac Films) (francès)
* Lloc oficial anglès Arxivat 2007-05-31 a Wayback Machine. (anglès)
* La pel·lícula s'enduu a Romania la Palma d'or(castellà)
# Josef Gänsbacher

Josef Gänsbacher (Viena, 6 d'octubre de 1829 - Viena, 4 de juny de 1911) va ser un educador musical austríac.
Gänsbacher era fill del compositor i director d'orquestra Johann Gänsbacher. Va estudiar dret a la Universitat de Viena. El 1855 es va llicenciar amb un doctorat en dret. Va prendre classes de cant de Giovanni Gentiluomo i Hollup. Del 1863 al 1904 va estar actiu com a professor de cant a la Gesellschaft der Musikfreunde («Associació d'amics de la música»). A la seva època pertanyia al més respectat professors de cant de Viena. Leopold Demuth, Nikolaus Rothmühl i Marie Wilt es trobaven entre els seus alumnes.
Johannes Brahms li va dedicar la seva Sonata per a violoncel núm. 1 en mi menor, op. 38.
Les restes mortals de Gänsbacher van ser enterrades al cementiri central de Viena, a prop del seu pare.

## Referències

* 1 2 «Gänsbacher Josef». A: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL) (pdf) (en alemany). ol. 1. Viena: Acadèmia de Ciències Austríaca, 1957, p. 389.
* ↑ Budig, Robert S. Ehrengräber am Wiener Zentralfriedhof. Wien: Compress-Verlag, [1995?]. ISBN 3-900607-26-5.

## Enllaços externs

* «Josef Gänsbacher» (en alemany). Wien Geschichte Wiki. Ajuntament de Viena.
* «Gänsbacher, Josef» (en alemany). Austria-Forum.
# Fundulopanchax gardneri

Fundulopanchax gardneri és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica.

## Referències

* 1 2 «Fundulopanchax gardneri» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1911. Descriptions of new African cyprinodont fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 8 (núm. 44): 260-268.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Parc Natural Vânători-Neamț

El Parc Natural Vânători-Neamț (en romanès: Parcul Natural Vânători Neamţ) es troba al nord-est de Romania, al comtat de Neamţ. És un dels pocs llocs on es pot veure el bisó europeu (Bison bonasus).
El parc natural de Vânători-Neamț (30.818 ha) es va establir el 1999 i l'any següent es declararà zona protegida per la Llei núm. 5 del 6 de març de 2000 (sobre l'aprovació del Pla nacional d'ordenació del territori - Secció III - àrees protegides). És un lloc d’importància comunitària i forma part de l’àrea especial de protecció contra l’avifauna. Inclou tres reserves naturals d’interès nacional: Pădurea de Argint, Codrii de Aramă i la Reserva de bisons i fauna de Carpats Dragoș Vodă.
Hi solien haver urs, tot i que ara només hi ha bisons europeus. El cap dels urs és un símbol heràldic de la província històrica de Moldàvia, tot i que els urs (ara extingits) eren una espècie separada del bisó europeu.

## Referències

* ↑ Legea Nr.5 din 6 martie 2000, publicată în Monitorul Oficial al României, Nr.152 din 12 aprilie 2000 Arxivat 2020-04-24 a Wayback Machine.; consultat el 17 de febrer de 2015
* ↑ Natura2000.mmediu.ro Vânători-Neamț (sit de importanță comunitară) Arxivat 2015-07-09 a Wayback Machine.; consultat el 17 de febrer de 2015
* ↑ Vânători-Neamț (arie de protecție specială avifaunistică) Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.; consultat el 17 de febrer de 2015

## Enllaços externs

* Lloc web de Parc (en romanès)
# Josef Mayseder

Josef Mayseder (Viena, 26 d'octubre de 1789 - 21 de novembre de 1863) fou un violinista austríac.
Estudià amb Joseph Suche i Wranitzky i s'acabà de formà amb Schuppanzigh, i després va ser admès en l'orquestra de l'Òpera de la Cort, on en fou violí solista i mestre de capella. Es distingí com a professor i com a compositor, i mai realitzà cap gira ni viatge artístic, el que no fou obstacle per adquirir gran fama, i el mateix Paganini li dirigí elogis.
Les seves composicions per a violí figuren entre les clàssiques, sent notables, sobre tot, per la seva inspirada melodia i per la cura amb què estan tractats diversos detalls. Les seves obres de música instrumental passen de 60, i entre elles s'hi troben concerts per a violí, poloneses per a violí amb acompanyament d'orquestra o quartets, rondós, sonates per a violí, estudis, duets, variacions, etc.
Entre els seus molts alumnes tingué al morau Heinrich Wilhelm Ernst (1814-1865), l'austríac Miska Hauser.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 33, pàg. 1313 (ISBN 84-239-4533-2)
* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 33, pàg. 1361 (ISBN 84-239-4533-2)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàg. 528, (ISBN 84-239-4520-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa v. 27, pàg. 809, (ISBN 84-239-4527-8)
# Eetes

Eetes (grec antic Αἰήτης, llatí Aeetes), fou un rei mític fill d'Hèlios i de Perseis que inicialment havia rebut del seu pare el regne de Corint, però l'havia deixat pel de la Còlquida, país situat al peu del Caucas, vora el mar Negre. Les seves germanes eren la fetillera Circe, que es relacionà amb Ulisses, i Pasífae, esposa de Minos.
De la seua unió amb l'oceànide Idia varen néixer Medea, Calcíope i Apsirt. A la Còlquida Eetes era rei d'Ea, la capital de la qual era la ciutat de Fasis, a la riba del riu del mateix nom. Quan Frixos, amb la seva germana Hel·le, fugia sobre un moltó amb velló d'or, va arribar a la Còlquida i va ser ben acollit pel rei, que li va concedir la mà d'una de les seves filles, Calcíope. Frixos sacrificà a Zeus el moltó miraculós i donà el velló a Eetes, que el clavà a un roure en un bosc consagrat a Ares. Més endavant, Jàson, que havia rebut de Pèlias l'ordre de portar-li aquell velló d'or, sortí amb els seus a buscar-lo amb la nau Argo. Quan els argonautes, després de moltes aventures, van arribar a Ea, el rei els prometé el velló amb la condició que Jàson superes unes proves, pensant que així es trauria de damunt una sol·licitud inoportuna. Però Jàson ajudat per Medea, filla d'Eetes, aconseguí dominar uns braus monstruosos i superar les altres proves. Eetes li denegà obertament el velló i va voler calar foc a la nau Argo. Jàson es va apoderar per la força del velló i va fugir, enduent-se a Medea. Eetes va sortir a perseguir-los, però Medea, que s'havia emportat el seu germà Apsirt, el va matar i va anant escampant pel mar el seu cos a trossos. Eetes, els anava recollint i es va anar distanciant de la nau Argo, fins que, desanimat, abandonà la persecució. Més endavant Eetes va ser destronat pel seu germà Perses i va ser restablert en el tron per Medea, que havia tornat sense donar-se a conèixer.

## Vegeu també

* Bunos

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 150-151. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana, p. 71. Barcelona: Edicions 62, 1997. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Fundulopanchax puerzli

Fundulopanchax puerzli és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Fundulopanchax puerzli» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Radda, A. C. & J. J. Scheel. 1974. Aphyosemion puerzli nov. spec. und Aphyosemion robertsoni nov. spec, zwei neue Rivulinen aus Kamerun. Aquarium J. v. 4 (núm. 3): 33-41.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Fundulopanchax sjostedti

Fundulopanchax sjostedti és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Nigèria, Camerun i Ghana.

## Referències

* 1 2 «Fundulopanchax sjostedti» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Lönnberg, E. 1895. Notes on fishes collected in the Cameroons by Mr. Y. Sjöstedt. Oefvers. Svensk. Vet. Akad. Förh. 1895 (núm. 3): 179-195.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# El Crit d'Espanya

El Crit d'Espanya va ser un setmanari local català en llengües catalana i castellana de tendència tradicionalista i catòlica de Badalona que va existir entre 1920 i 1921.
Es definien en el seu subtítol com a setmanari tradicionalista, portaveu de la Joventut Jaumina, i defensors dels puntals bàsics tradicionalistes i carlistes: Déu, Pàtria, Rei i Furs. A més es qualificaven de radicals, intransigents, nobles i sincers.
En total van aparèixer vint-i-tres exemplars d'aquest setmanari. La publicitat va oscil·lar sempre al voltant del 25%. Com bé indica el seu subtítol, El Crit d'Espanya va ser una publicació molt combativa, de fet va ser part de polèmiques molt animades amb bona part de les publicacions de la ciutat de Badalona. D'altra banda, es va postular com a ferventment catòlica, es consideraven sotmesos a l'Església Catòlica i a les ensenyances de Jesucrist. A més, va ser defensora del catalanisme, i va criticar tant els partits i organitzacions progressistes com la Unión Monárquica Nacional. El setmanari va ser dirigit per Pere Mongay i Ferrer, i entre els seus col·laboradors hi va haver Josep Calsina, Josep Figueras, J. Minguella, J. Pagès i Miquel Xicart.

## Referències

* 1 2 3 García Pons, 1975, p. 157.

## Bibliografia

* García Pons, Enrique. Historia de la prensa badalonesa (1868-1939). Badalona: Oficina Municipal de Premsa, Departament de Cultura, Ajuntament de Badalona, 1975.
# Fundulopanchax spoorenbergi

Fundulopanchax spoorenbergi és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: a l'àrea fronterera entre el Camerun i Nigèria.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Fundulopanchax spoorenbergi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Berkenkamp, H. O. 1976. Aphyosemion spoorenbergi spec. nov., ein neuer Prachkärpfling aus dem Grenzengebiet von Nigeria/west-Kamerun. Aquarienfreund v. 5 (núm. 7): 123-138.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Josep Antoni de Rubí i de Boixadors

Josep Antoni de Rubí i de Boixadors (Barcelona, 14 de maig de 1669, Brussel·les, 31 de desembre de 1740), el marquès de Rubí, fou un militar català.
El marquès de Rubí fou capità de la Coronela de la ciutat de Barcelona els anys 1705 i 1706, quan fou nomenat ajudant general de Carles III d'Espanya. Va passar a ser coronel del Regiment núm. 3 "La Reina" el 1707 i 1708, comandant d'artilleria coronel general del cos el 1709, amb el que va participar en l'ofensiva de 1710 i va participar en la batalla de Monte de Torrero, a prop de Saragossa.

## Virrei de Mallorca

El 1713 fou nomenat Lloctinent del Regne de Mallorca, i després de la signatura del tractat d'Utrecht, es va negar a lliurar els regne de Mallorca a Felip V d'Espanya, aixecà la Coronela de Mallorca, seguint l'organització militar de Barcelona, i hi vehiculà l'enviament de subministraments durant el setge de 1713-1714.

## Virrei de Sardenya

Mallorca i les Pitiüses van capitular l'11 de juliol de 1715 després de la campanya borbònica iniciada el juny del 1715. El marquès marxa a Viena, on és nomenat el 1717 Virrei de Sardenya per dirigir la retirada de l'illa juntament amb Jaume de Carreras i del Portal, abandonada el mes de novembre per complir amb el tractat d'Utrecht que intercanviava Sardenya pel Regne de Sicília. El 29 d'octubre de 1723, fou ascendit al grau de Feldmarschall, el màxim grau de l'Exèrcit Imperial.

## Virrei de Nàpols

El juny del 1734 va ser nomenat virrei del Regne de Nàpols durant la Guerra de Successió polonesa, però després de la batalla de San Pietro i de la batalla de Guastalla l'ocupació borbònica del Regne de Nàpols i el Regne de Sicília es trobava ja molt avançada i va optar per traslladar-se a Malta.
Els darrers anys de la seva vida va ser governador de la Fortalesa d'Anvers, als Països Baixos Austríacs.
Josep Antoni amb la seva esposa Maria Isabel de Corbera-Santcliment va tenir tres fills: Salvador, Teresa i Maria Francesca, que es casà amb En Francesc Pignatelli i d'Aimeric, germà de la comtessa d'Altham. El primer fill va heretar el títol de Marquès i va poder retornar a Catalunya el 1747.
# Furcina

Furcina és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còtids.

## Taxonomia

* Furcina ishikawae (Jordan & Starks, 1904)
* Furcina osimae (Jordan & Starks, 1904)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Jordan, D. S. & Starks, E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358): 231-335.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Filenis de Samos

Filenis de Samos (llatí Philaenis, en grec, Φιλαινίς) va ser aparentment una cortesana i escriptora grega dels segles IV i III d'abans de l'Era Comuna.
És considerat l'autora d'un manual sobre el festeig i el sexe. El poeta Escrió de Samos va negar que la seva compatriota Filenis fóra realment l'autora d'aquesta obra notable. Breus fragments del manual, incloent-hi les paraules d'introducció, s'han tornat a descobrir entre els Papirs d'Oxirrinc (P.Oxy. 2891). Comença tal com:
| « | Filenis de Samos, filla d'Ocymenes, va escriure el següent per a aquells que vulguen ... vida ... Adaptat de la traducció en el catàleg en línia Oxyrhynchus: A City and its Texts (vegeu sota) | » |
Filenis comença en explicar com fer els primers passos, com utilitzar l'afalac o donar petons, en un estil senzil, molt pràctic. És un tipus d'obra tècnica molt corrent a aquesta època. Es creu que el llibre tractava les arts sexuals de forma sistemàtica, incloent-hi la descripció de posicions sexuals, afrodisíacs, abortius, i cosmètics. El redescobriment demostra que una tradició real de manuals tècnics va servir de base al més literari Ars Amatoria escrit en versos llatins per Ovidi en el tardà segle I aEC.

## Música

El compositor polonès Roman Statkowski va escriure una òpera amb aquest nom Philaenis.

## Referències

* ↑ «Philaenis, The Art of Love: Early second century AD» (en anglès). Exposició en línia: Oxyrhynchus: A City and its Texts, Virtual Exhibition: Scribes and Scholars'. The Egypt Exploration Society, . [Consulta: 26 novembre 2014].
* ↑ William, Smith. «Philaenis». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). 1. Londres: C. Little, and J. Brown, 1870, p. 261.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1013 (ISBN 84 239-4557-X)
# Paria

Les paries (sing. paria) o parias Hispaniae eren un tribut anual i en alguns casos mensual, instituït als segles xi i xii, que els sarraïns de les taifes o emirats de Saraqusta, Làrida, Turtuixa i alguna altra pagaven als comtes catalans, i en concret als de Barcelona, Urgell i Cerdanya, com a indemnització de guerra i reconeixement de domini. Durant els darrers anys del califat de Còrdova i l'època dels regnes de taifes els comtes catalans es van enriquir ocupant els territoris conquistats o cobrant tributs o paries a canvi de protecció. Les paries varen posar en marxa la circulació monetària als comtats catalans, que començaren a encunyar moneda d'or amb el comte de Barcelona Ramon Berenguer I el 1019, imitant el dinar musulmà.

## Òpera

El compositor alemany Albert Gorter (1862-1936) va escriure una òpera amb el mateix nom el 1908)

## Referències

* ↑ «paria». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ Sòria i Ràfols, Ramon. Diccionari Barcanova d'història de Catalunya. Barcanova, 1989. ISBN 978-84-7533-457-8 [Consulta: 5 maig 2012].
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 732 (ISBN 84-239-4526-X)
# El Látigo

El Látigo: semanario electorero-que se ríe alegremente-de las artes de puchero-a mandíbula batiente va ser una publicació satírica reusenca que sortí l'any 1913.

## Història

A la seva salutació, El Látigo es definia sense deixar dubtes: "Al presentar-nos al "palenque" de les lluites periodístiques, enviem la nostra coral salutació a tota la premsa electorera, peró, especialment a n'els nostres benvolguts confrares El Camell, Foment y la veu de les Comares, tres periòdics distints amb una sola ánima reaccionaria patriotera. I els enviem en catalá, no fos que amb la llengua del tirá no ens entenguessin". Les seves intencions eren ben clares: respondre als atacs contra els possibilistes que es publicaven a El Camell, Foment i Les Circumstàncies (La veu de les Comares amb ironia). Va sortir al carrer el 8 de març de 1913, el dia abans de les eleccions municipals, per intentar perjudicar la coalició Unió Republicana Nacionalista. Els articles anaven dirigits contra els personatges locals, ja fossin del Foment Nacionalista Republicà o de la Lliga Regionalista. Algunes persones objecte dels seus atacs es poden identificar, com ara Pau Font de Rubinat i Ramon Vidiella. D'altra banda, tot i que el contingut de la revista se centrava sobretot en les immediates eleccions a diputats provincials, el seu interès real eren les eleccions municipals que s'havien de celebrar el mes de novembre següent.
El seu director era J. Company i Torrell, probablement director de palla, Igual que a El Camell, els articles no anaven signats, però, segons l'historiador i estudiós de la premsa satírica reusenca Marc Ferran, "podríem identificar els seus autors com a redactors de la premsa possibilista local".
El 1887 havia sortit una altra publicació reusenca amb el nom de El Látigo: semanario festivo y satírico.

## Aspectes tècnics

En format foli i de vuit pàgines s'imprimia a la Impremta de Carreras i Vila. Tenia la capçalera tipogràfica. Només se'n coneix un número, del 8 de març de 1913.

## Localització

* A la Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Salutació». El Látigo, Any I, núm. 1, 8-III-1913, pàg. 1.
* 1 2 Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica 1868-1936. Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 65. ISBN 8487873049.
* ↑ Un director de palla era l'individu que, per una compensació monetària, donava el seu nom i signatura com a director a la sol·licitud del permís de premsa. Davant d'una possible repressió es distreia a les autoritats.
* ↑ «El Látigo». Catàleg de la Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 7 maig 2023].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Furcina osimae

Furcina osimae és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 8 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls rocallosos i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó i Corea del Sud.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Starks E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358). 231-335.
* ↑ Jordan, D. S. & Starks, E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358): 231-335.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Cho, S.-H., J.-G. Myoung, J.-M. Kim i J.H. Lee, 2001. Fish fauna associated with drifting seaweed in the coastal area of Tongyeong, Korea. Trans. Am. Fish. Soc. 130(6):1190-1202.
* ↑ Shinohara, G., Y. Sato i K. Matsuura, 2000. Coastal fishes of Ishima Island, Tokushima, Japan. Mem. Nat. Sci. Mus. Tokyo 33:175-186.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB