OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heterobranchus bidorsalis

Heterobranchus bidorsalis és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 150 cm de llargària total i els 30 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: rius Nil i Gàmbia, i també a Burkina Faso, Guinea, Níger i el Senegal.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Ita, E.O. 1984 Kainji (Nigeria). p. 43-103. A J.M. Kapetsky i T. Petr (eds.) Status of African reservoir fisheries. CIFA Tech. Pap. 10: 326 p.

## Bibliografia

* Agnèse, J. F. i G. G. Teugels 2001: Genetic evidence for monophyly of the genus Heterobranchus and paraphyly of the genus Clarias (Siluriformes, Clariidae). Copeia 2001 (núm. 2): 548-552.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G. G., B. Denayer, i M. Legendre 1990: A systematic revision of the African catfish genus Heterobranchus Geoffroy-Saint-Hilaire, 1809 (Pisces: Clariidae). Zoological Journal of the Linnean Society v. 98 (núm. 3).
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Heterobranchus longifilis

Heterobranchus longifilis és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 150 cm de llargària total i els 55 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: rius Nil, Níger, Senegal, Congo i Zambesi. També és present als llacs Tanganyika i Edward, i a les conques costaneres que hi ha entre Guinea i Nigèria.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Eccles, D.H. 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma, Itàlia. 145 p.
* ↑ Skelton, P.H. 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.

## Bibliografia

* Agnèse, J. F. i G. G. Teugels 2001: Genetic evidence for monophyly of the genus Heterobranchus and paraphyly of the genus Clarias (Siluriformes, Clariidae). Copeia 2001 (núm. 2): 548-552.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G. G., B. Denayer, i M. Legendre 1990: A systematic revision of the African catfish genus Heterobranchus Geoffroy-Saint-Hilaire, 1809 (Pisces: Clariidae). Zoological Journal of the Linnean Society v. 98 (núm. 3).
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Heteropneustes longipectoralis

Heteropneustes longipectoralis és una espècie de peix de la família Heteropneustidae i de l'ordre dels siluriformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Müller J., 1840. Arch. Anat. Physiol. v. 1.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Diogo, R., M. Chardon i P. Vandewalle, 2003: On the osteology and myology of the cephalic region and pectoral girdle of Heteropneustes fossilis (Siluriformes: Heteropneustidae), with commens on the phylogenetic relationships between Heteropneustes and the clariid catfishes. Animal Biology. v. 53 (núm. 4): 379-396.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hora, S. L., 1936: Siluroid fishes of India, Burma and Ceylon. II. Fishes of the genus Akysis Bleeker. III. Fishes of the genus Olyra McClelland. IV. On the use of the generic name Wallago Bleeker. V. Fishes of the genus Heteropneustes Müller. Records of the Indian Museum (Calcuta) v. 38 (pt 2): 199-209.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hexosa

En química orgànica, una hexosa és un monosacàrid amb sis àtoms de carboni que tenen la següent fórmula química simplificada C₆H₁₂O₆. Les hexoses es classifiquen segons el seu grup funcional en aldohexoses que contenen un aldehid a la posició C$_1$, i cetohexoses que contenen un grup cetona a la posició 2.

## Aldohexoses

Les aldohexoses tenen quatre centres quirals per a un total de 16 possibles aldohexoses estereoisòmeres (2$^4$). La configuració D/L (levògira o dextrògira) es basa en l'orientació de l'hidroxil a la posició 5, i no es refereix a la direcció de l'activitat òptica. Les vuit D-aldohexoses són:
D'aquests D-isòmers tots, excepte l'altrosa, es troben de manera natural. L-l'altrosa s'ha aïllat del bacteri Butyrivibrio fibrisolvens.

### Hemiacetals cíclics

Des de l'any 1926 se sap que les aldoses de 6 carbonis formen hemiacetals cíclics. El diagrama de sota mostra les formes hemiacetàliques de la D-glucosa i la D-manosa.
    formes hemiacetàliques de la D-glucosa i la D-manosa.
Els carbonis numerats en les formes de cadena oberta corresponen a la mateixa en les formes hemiacetàliques. La formació de l'hemiacetal causa l'asimetria del carboni núm. 1 en la conformació cíclica, quan és simètric en la conformació de cadena oberta. Això significa que tant la glucosa com la manosa (així com la resta d'aldohexoses) tenen dues formes cícliques. En solució ambdues existeixen en equilibri juntament amb la cadena oberta. Aquesta darrera, tanmateix, no cristal·litza, i és per això que les dues formes cícliques poden ser separades quan són cristal·litzades. Així la D-glucosa forma un cristall alfa que té una rotació específica de +112° i un punt de fusió de 146 °C, mentre que el cristall beta posseeix una rotació específica de +19° i un punt de fusió de 150 °C.

## Cetohexoses

Les cetohexoses tenen 3 centres quirals i, en conseqüència poden formar vuit diferents estereoisòmers(2$^3$). D'aquests, només se sap que poden ocórrer de manera natural els quatre D-isòmers:
Només les hexoses naturals poden ser fermentades pels llevats.

## Mutarotació

Els grups funcionals aldehid i cetona en aquests carbohidrats reaccionen amb grups hidroxil veïns per formar hemiacetals intramoleculars o hemiacetals, respectivament. L'anell resultant és un grup piran, és a dir, una piranosa. L'anell s'obre i es tanca espontàniament, permetent que succeeixi una rotació en l'enllaç entre el grup carbonil i l'àtom de carboni veí, donant dues configuracions diferents (α i β). Aquest procés s'anomena mutarotació. Les hexoses poden formar dihexoses amb una reacció de condensació formant un a 1,6-enllaç glicosídic.

## Altres informacions

Són àcids febles, així com febles electròlits.

## Referències

* ↑ Plantilla:Ref patent
* 1 2 Morrison, Robert Thornton and Boyd, Robert Neilson. Organic Chemistry, 2nd ed.. Allyn and Bacon. Library of Congress catalog 66-25695
# Hieronymus Kradenthaller

Hieronymus Kradenthaller (Ratisbona, 27 de setembre de 1637 - idem. 19 de juliol de 1700) fou un organista i un compositor alemany.
El seu pare Augustin Gradenthaler (Kradenthaller) (1608-1660) va ser un organista i organista de Chramhändler a l'església protestant de Sant Oswald a Regensburg, on el 1543 es va introduir entre la ciutadania de la Reforma i l'actual Protestant-Richstadt-Gymnasium-poeticum amb els seus cantants va ser un centre d'educació musical al sud d'Alemanya. Entre 1656 i 1658 se li va concedir una beca municipal per aprendre les "Composicions i Art Organista" a Nuremberg, on l'organista David Schedlich és considerat el seu possible mestre. Kradenthaller va ser el successor del seu pare i va rebre el 23 de febrer de 1660 la ciutadania de Regensburg.
A Nuremberg publicà la sèrie de col·leccions titulada Deliciae musicae, que contenia cants i melodies amb acompanyament de quatre violins.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 913. (ISBN 84-239-4526-X)
# Hippolyte André Jean Baptiste Chélard

Hippolyte André Jean Baptiste Chélard (París, 1789 - Weimar, 1861), fou un compositor, violista i director francès de l'era del Classicisme.
Tingué per mestres a Fétis, Zingarelli i Paisiello, el 1811 aconseguí el gran Prix de Rome per la seva cantata Ariane. Retornà a París, on poc després presentà, una òpera còmica titulada La casa da vendere, que aconseguí un acollida molt freda. No tingué millor fortuna amb la seva òpera seriosa Macbeth (1827), pel què, ferit en el seu amor propi, la reformà completament i l'envià a Múnic, on es cantà amb gran èxit, al que hi contribuí molt el que s'encarregués de la protagonista la cèlebre Schröder-Devrient.
El 1828 fou nomenat mestre de la capella del rei de Baviera, i l'any següent passà a París amb l'objectiu de presentar la seva òpera La table et le logement, que tampoc agradà, però refosa i representada després a Múnic amb el títol de L'Estudiant, fou un altre gran èxit per al seu autor. El 2832 i 1833 fou director de l'Òpera Alemanya de Londres, i com que no havia pogut sostenir el ritme de vida de Múnic, en acabar aquell contracte lluità amb no pocs obstacles, fins que el 1836 fou nomenat mestre de capella del gran duc de Weimar, sent substituït set anys després per Liszt, el qual el va voler retenir com el seu segon mestre, però l'activitat de l'il·lustre pianista li absorbia tot el temps i Chélard, convençut de que la competència era impossible, es traslladà a París.
A més de les òperes citades, se li deu: Die Herrmannsschlacht, considerada com la seva millor obra; Die Seckaditten, Scheibentoni i Le aquile romane, obra pòstuma estrenada a Milà el 1864. A més, és autor d'una Missa solemne i d'un Cant Grec.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 17, pàg. 142/43. (ISBN 84-239-4517-0)
# Hipòlita

Hipòlita, en grec antic Ἱππολύτη, segons la mitologia grega fou reina de les amazones, identificada sovint amb Antíope. La seva mare era Otrera i era filla d'Ares, com les altres amazones. És considerada la mare d'Hipòlit.
Se li atribueix l'expedició contra Teseu. Intervé en el mite dels treballs d'Hèracles, quan l'heroi li va prendre un cinyell preciós per lliurar-lo a Admete, filla d'Euristeu.
Segons la versió més acceptada, al principi Hipòlita es mostrà disposada a ajudar-lo, però les amazones, instigades per Hera, es rebel·laren contra Hèracles i hi hagué una lluita en la qual va morir la reina.

## Galeria

* Hèracles rep el cinturó de Hipòlita, reina de les Amazones.
* Escultura de Penthesilea i Hipólita, obra d'Emil Wolff a l'Hermitage a Paris.
* Placa petita de l'antiga, Hipolita, S.XVI
* Hèracles lluitant contra les Amazones, detall d'una àmfora de càmera negra àtica, 530 aC al 520 aC, Museu del Louvre, París.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 273. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 118. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461.
* Von Bothmer, Dietrich. Amazons in Greek Art. Clarendon Press:Oxford, 1957. OCLC 1087012253.

## Vegeu també

* Amazonomàquia
* Pentesilea, germana d'Hipòlita i destacada guerrera.
* Valquíria, mitologia escandinava.
* Wonder Women, superheroïna de còmic amb orígens amazònics.
# Hipòtoe

Segons la mitologia grega, Hipòtoe (grec antic: Ἱπποθόη) va ser una heroïna filla de Mèstor (fill de Perseu i Andròmeda) i de Lisídice, filla de Pèlops.
Posidó la va raptar i la va portar a les Illes Equínades. Es va unir amb ella i d'aquesta unió va néixer Tafi, pare de Pterelau, rei dels telèboes.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 274. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 118. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Eugène-Émile Diaz de la Peña

Eugène-Émile Diaz de la Peña (París, 27 de febrer de 1837 - Colleville, Calvados, 12 de setembre de 1901) fou un compositor i director d'orquestra francès. Era fill del famós pintor Narcisse Virgilio Díaz (1807-1876).
El 1852 entrà en el Conservatori de París on tingué per professors a Reber i Halévy. El 1865 donà al teatre Líric una òpera còmica en dos actes, el Roi Candaule. El 1867, en el concurs organitzat per l'Estat per a la composició de tres grans obres, fou premiada la seva partitura; el llibret imposat als concursants tenia per títol la Coupe du roi de Thulé. Els esdeveniments de 1870, i altres circumstàncies diverses, retardaren la presentació d'aquesta obra fins al 1873, sense que l'estrena fos realment esperançador. Des d'aquella data va publicar diverses melodies vocals; el 1875 feu interpretar un Entre'acte inedit, i el 1890 donà a l'òpera còmica una òpera en quatre actes, Benvenuto, que no tingué gaire èxit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 18, 1ª, part. pàg. 890 (ISBN 84-239-4518-9)
# Aphyosemion zygaima

Aphyosemion zygaima és una espècie de peix de la família dels aploquílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: sud de la República del Congo.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion zygaima» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Huber, J. H. 1981. Ichthyology. A new but well-known Aphyosemion species from the southern Congolese Plateau, Aphyosemion zygaima n. sp. Trop. Fish Hobby. v. 29 (núm. 8): 23-30.
# Habitatge al carrer Sant Agustí, 24 (Mataró)

L'Habitatge al carrer Sant Agustí, 24 és una obra modernista de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres de planta baixa i dues plantes pis que forma conjunt amb la casa núm. 26. La planta baixa està aixecada respecte el nivell del carrer. La façana presenta un sòcol amb obertures de ventilació, un portal d'accés i finestra en planta baixa, i un balcó corregut fent partió amb la casa veïna al primer pis. Hi ha un finestral al segon pis. El coronament de l'edifici accentua la sinuositat de l'acroteri. Les obertures són amb arcs carpanells excepte la del segon pis que es tracta d'una finestra geminada amb arc escarser.
Diversos elements florals esculpits ornamenten la façana que presenta un estucat picat a carreu en planta baixa i un estucat lliscat a les plantes superiors. A l'interior destaca l'escala, vidrieres, safareig i els sostres d'algunes sales.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Sant Agustí, 24». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Escut de Tiurana

L'escut oficial de Tiurana té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, dues claus passades en sautor, amb les dents a dalt i mirant cap enfora, la d'or en banda i per damunt de la d'argent, en barra; el peu escacat d'or i de sable. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 15 d'octubre de 1999 i publicat al DOGC el 3 de novembre del mateix any amb el número 3007.
Les claus de Sant Pere són l'atribut del patró de la vila. El peu conté l'escacat del comtat d'Urgell, ja que el castell de Tiurana (del segle xiii) hi pertanyia.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 15 d'octubre de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Tiurana.» (pdf). DOGC núm. 3007. Generalitat de Catalunya, 03-11-1999. [Consulta: 8 maig 2012].
# Tanto monta

«Tanto monta», abreviació de «Tanto monta cortar como desatar» («tant és tallar com desfer»), fou una divisa utilitzada com a mot heràldic pel rei Ferran II d'Aragó, combinada amb el jou i les fletxes. Aquesta frase apareix en nombrosos edificis construïts durant el seu regnat que es va estendre de finals del segle xv a principis del segle xvi.
Aquesta frase popularment s'ha interpretat erròniament en castellà com «Tanto monta monta tanto Isabel como Fernando» com si «monta» signifiqués ‘mana’. En realitat, en la divisa «montar» significa ‘fer-hi’ i es refereix a la llegenda del nus gordià, volent dir que tant hi fa la manera de superar-lo, ja sigui desfent el nus o tallant-lo amb una espasa.
Els escuts es mostraven junts, però no units.

## Referències

* ↑ «Tanto monta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mata, Jordi; Alcoberro, Agustí «10 arguments per rebatre els equívocs històrics més habituals sobre Catalunya» (paper). Sàpiens. Sàpiens Publicacions [Barcelona], núm.127, 3-2013, p.24-35. ISSN: 1695-2014.

## Bibliografia

* "La España de los Reyes Católicos". Joseph Pérez. Arlanza Ediciones, S.A.
* "La Aventura de la Historia" nº 68 (Junio de 2004). Arlanza Ediciones, S.A.
# Calotomus zonarchus

Calotomus zonarchus és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 33 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Hawaii.

## Referències

* ↑ Gilbert C. H. 1890. A preliminary report on the fishes collected by the steamer Albatross on the Pacific coast of North America during the year 1889, with descriptions of twelve new genera and ninety-two new species. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 797). 49-126.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bellwood, D.R. 2001: Family Scaridae. A: Carpenter & Niem 2001. Species identification guide for fishery purposes. Bony fishes part 4. 6: 3468-3492, Pls. VI-XIV.
* Bruce, R.W. i J. E. Randall, 1985. A revision of the Indo-West Pacific parrotfish genera Calotomus and Leptoscarus (Scaridae: Sparisomatinae). Indo-Pacific Fishes (5):32 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jenkins, O. P. 1903. Report on collections of fishes made in the Hawaiian Islands, with descriptions of new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]: 415-511, Pls. 1-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., 1986. Scaridae. p. 706-714. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cal·lírroe (filla d'Aqueloos)

D'acord amb la mitologia grega, Cal·lírroe (en grec antic: Καλλιρρόη) va ser una nimfa, filla del déu-riu Aqueloos.
Es casà amb l'heroi Alcmeó i fou la mare d'Acarnà i d'Amfòter. Després de la mort del seu marit a mans dels fills de Fegeu, va ser estimada per Zeus, a qui va demanar que fes créixer ràpidament els seus fills encara infants perquè poguessin venjar el seu pare. Zeus li ho va concedir, i així va ser venjada. Però Cal·lírroe, com que havia desitjat el collar i el vel d'Harmonia, va provocar les seves desgràcies.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 84. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 41. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Camille Benoit

Camille Benoît (Roanne, Loira, 7 de desembre de 1851 - París, 1 de juliol de 1923) fou un compositor i literat francès.
Estudià música amb al Conservatori de París amb César Franck, i fou conservador del Museu del Louvre.
Entre les seves obres musicals hi figuren el poema simfònic Merlin l'Enchanteur, els drames lírics La Féte des Roses i Cléopatre i el ball Polypheme. A més com a literat és autor, de La Musique et la philosophie modernes, Etudes sur Darwin et Spencer, Souvenirs (1884). Musiciens, poetes et philosophes (1887), i nombrosos articles.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 143. (ISBN 84-239-4508-1)