OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eustomias bibulbosus

Eustomias bibulbosus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 3.000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central.

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* ↑ McEachran, J.D. I J.D. Fechhelm, 1998. Fishes of the Gulf of Mexico. Volum 1: Myxiniformes to Gasterosteiformes. University of Texas Press, Austin. 1112p.
* ↑ Sutton, T.T. i T.L. Hopkins, 1996. Trophic ecology of the stomiid (Pisces: Stomiidae) fish assemblage of the eastern Gulf of Mexico: strategies, selectivity and impact of a top mesopelagic predator group. Mar. Biol. 127:179-192.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eustomias binghami

Eustomias binghami és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües subtropicals que viu entre 75-1.700 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central (34-22°N, 80-45°W).

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Eustomias binghami». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ McEachran, J.D. I J.D. Fechhelm, 1998. Fishes of the Gulf of Mexico. Volum 1: Myxiniformes to Gasterosteiformes. University of Texas Press, Austin. 1112p.
* ↑ Clarke, T.A., 2000. Review of nine species of North Atlantic Eustomias, subgenus Dinematochirus (Pisces: Stomiidae), with the description of two new species. Copeia (1):96-111.
* ↑ Bigelow, H.B., D.M. Cohen, M.M. Dick, R.H. Gibbs, Jr., M. Grey, J.E. Morrow, Jr., L.P. Schultz i V. Walters, 1964. Fishes of the western North Atlantic. Part four. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.

## Bibliografia

* Clarke, T.A., 2001. Pelagic fishes of the genus Eustomias, subgenus Dinematochirus (Stomiidae), in the Indo-Pacific with the description of twelve new species. Copeia (3):683-699.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Glossanodon lineatus

Glossanodon lineatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels argentínids.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Guichenot A., 1867. Ichthyologie. III. L'Argentine léioglosse, nouveau genre de Salmonoïdes. Ann. Soc. Linn. Départ. Maine-et-Loire v. 9. 15-17.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Matsubara, K., 1943. Ichthyological annotations from the depth of the Sea of Japan, I-VII. Journal Sigenkagaku Kenkyusyo v. 1 (núm. 1): 37-82.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bălți

Bălți és la tercera ciutat de Moldàvia, i la ciutat més gran del nord del país. Durant l'imperi Rus (1812-1917), i més tard sota l'era soviètica (1940-1990) el nom també fou Beltsy, de la seva forma russa. La ciutat es troba 135 km al nord de Chişinău, i és localitzada als marges del riu Răut, un afluent del Dnièster [Nistru], enmig d'una zona de turons, que en l'edat mitjana era coberta de boscos, però que han estat talats des d'aleshores.

## Infraestructures

La ciutat posseeix dos aeroports, l'Aeroport Internacional de Bălți-Leadoveni i l'Aeroport de la Ciutat de Bălți, d'abast regional.

## Ciutats agermanades

* Stri, Ucraïna (des 1980)
* Smòlian, Bulgària (des 1985)
* Larisa, Grècia (des 1986)
* Miercurea-Ciuc, Romania (des 1993)
* Gyula, Hongria (des 1995)
* Orxa, Belarús (des 1996)
* Esmirna, Turquia (des 1997)
* Kaesong, Corea del Nord (des 1997)
* Khmelnitski, Ucraïna (des 1997)
* Lakeland, Florida, EUA (des 1997)
* Vítsebsk, Belarús (des 2002)
* Milet, Grècia (des 2006)

## Consolats

* Consolat de Romania
* Consolat d'Ucraïna

## Enllaços externs

* Pàgina de l'alcalde de Bălţi
* Web page de Bălţi en romanès, anglès, francès: notícies, fotos, vídeos, mapes
* Web page de Bălţi en rus: fotos, mapes Arxivat 2007-02-17 a Wayback Machine.
* Turisme a Bălţi a www.turism.md Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Audric del Vilar

Audric del Vilar fou senyor d'Autvilar i un trobador del segle xii.
Segons la vida de Marcabrú, Audric del Vilar hauria trobat Marcabrú davant la porta de casa seva quan era un nen petit, per això el va considerar un pare. El biògraf podria haver deduït això d'un intercanvi de cançons satíriques entre els dos trobadors que comencen per una d'Audric, Tot a estru (16b.1), a la qual Marcabrú respon amb Seigner n'Audric (293.43). Audric hauria pogut inicialment escriure en resposta a la gap de Marcabrú, D'aisso lau Dieu. L'intercanvi general gira entorn de l'afirmació de Marcabrú que acceptarà pa d'un boig mentre duri. D'altra banda, la mètrica de Marcabrú comparteix la forma d'Audric, el qual podria molt ben ser el seu mestre. Audric, a més, introdueix el sobrenom de Pan-Perdut per a Marcabrú.

## Referències

* ↑ O Aldric, i també d'altres variants com Anric, Enric, Oldric, Alric, Audrics, Andrics, Audricx i Ardis. "Nandricx" és una contracció de "En Audric" (N'Andricx): vegeu Gaunt, Harvey, et al., 534, núm. 1.
* ↑ Gaunt, Simon; Harvey, Ruth; Marshall, John; Paterson, Linda M.. Marcabru: A Critical Edition. Boydell and Brewer, 2000. ISBN 0-85991-574-3.

## Bibliografia

* Chambers, Frank M. (1985). An Introduction to Old Provençal Versification. Diane Publishing. ISBN 0-87169-167-1
* Gaunt, Simon, and Kay, Sarah, edd. (1999). The Troubadours: An Introduction. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-57473-0
* Gaunt, Simon; Harvey, Ruth; Marshall, John; and Paterson, Linda M. (2000). Marcabru: A Critical Edition. Boydell and Brewer. ISBN 0-85991-574-3

## Vegeu també

* Llista de trobadors

## Enllaços externs

* Sirventès d'Audric del Vilar.
* Seigner n'Audric de Marcabrú.
# Cathorops higuchii

Cathorops higuchii és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al vessant atlàntic de Centreamèrica entre Hondures i Panamà.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Marceniuk, A.P. i C.J. Ferraris, Jr. 2003. Ariidae (Sea catfishes). p. 447-455. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Marceniuk, A. P. i R. Betancur-R. 2008: Revision of the species of the genus Cathorops (Siluriformes: Ariidae) from Mesoamerica and the Central American Caribbean, with description of three new species. Neotropical Ichthyology v. 6 (núm. 1): 25-44.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Catterino Cavos

Cattarino Cavos (Venècia, Itàlia, 30 d'octubre de 1775 - Sant Petersburg, Rússia, 10 de maig de 1840) fou un compositor italià instal·lat a Rússia.
Als 23 anys es traslladà a Rússia, on estrenà poc temps després l'òpera russa Ivan Sussamino (1799), que assolí molt d'èxit i per la qual l'emperador l'anomenà el seu mestre de capella.
A més va escriure 13 òperes amb text rus, entre elles les titulades: Un regnat de 12 hores, Les ruïnes de Babilonia, El Desconegut, El Fènix, El cosac poeta, La filla del Danubi, Els tres geperuts, El príncep invisible, El correu de l'amor, etc.. una en francès, Les trois sultanes, i dues Il convito degli spiriti i Jar plitza en col·laboració amb el seu compatriota Ferdinand Antonolini. El ballet El presoner del Caucas estrenada pel ballarí Mikhaïl Màrkovitx Gabóvitx.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 12, pàg. 712 (ISBN 84-239-4512-X
* ↑ http://composers-classical-music.com/a/AntonoliniFerdinand.htm
# Cau de la Bardissa

El Cau de la Bardissa és un paratge del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
És al nord del sector central del terme de Castellcir, al costat de migdia de les restes de la Tuna, pràcticament a la llera del torrent de Sauva Negra. És un lloc on s'amaguen guilles i teixons.

## Referències

* ↑ Garcia-Pey, 2005.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció "Monografies", núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8.
# Caunos

Segons la mitologia grega, Caunos (en grec antic: Καύνος) va ser un heroi fill de Milet, fundador de la ciutat d'aquest nom, i de la nimfa Ciànea. Hi ha tradicions que diuen que la seva mare és Idòtea, la filla del rei Èurit.
Estimat per la seva germana Biblis amb un amor incestuós, va fugir del seu país i anà a fundar la ciutat de Caune, a Cària. Una altra versió explica que era ell qui estimava Biblis, i que va marxar a l'exili per aquesta raó. Es deia també que s'instal·là a Lícia i allà es casà amb la nimfa Prònoe, amb qui tingué un fill, Egial, que fundà la ciutat de Caune.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 92. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 45. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Cause célèbre

Una cause célèbre (plural: causes célèbres, terme francès per a "causa cèlebre"), és un afer o incident que suscita gran controvèrsia fins i tot al marge del mateix problema, i que genera debat públic. El terme és especialment usat en relació amb casos legals cèlebres. És una frase francesa d'ús comú en anglès. La frase es va originar al volum núm. 37 de Nouvelles Causes Célèbres, publicat el 1763. Cal tenir en compte que el francès antic (anglo-normand) era l'idioma del Dret a Anglaterra, a partir d'uns dos-cents anys després de la conquesta normanda el 1066 (entre 1275 i 1310 aproximadament), fins al 1731. Alguns dels termes en francès antic que es feien servir en aquells moments (Law French o Francès Legal) continuen en ús avui en dia com a paraules franceses pronunciades a l'estil anglès: appeal, attorney, bailiff, bar, claim, complaint, counsel, court, defendant, demurrer, evidence, indictment, judge, judgment, jury, justice, party, plaintiff, plea, plead, sentence, sue, suit, summon, verdict, voir dire…. És cert que moltes d'aquestes paraules d'aparença francesa poden no correspondre's amb les normes del francès modern (per exemple voir a voir dire té un significat completament diferent en francès modern. En aquest cas també, el dire es pronuncia en francès modern "dĭr", amb una i curta, mentre que l'adaptació fonètica a l'anglès ha provocat que es pronunciï "dīre", amb i llarga i accentuant la presència de la e.

## Referències

* ↑ The New Dictionary of Cultural Literacy; tercera edició, 2002.
* ↑ The American Heritage Dictionary of the English Language Arxivat 2008-08-03 a Wayback Machine.; quarta edició, 2000.
* ↑ «The Nature of Legal Language». languageandlaw.org. [Consulta: 7 maig 2010].

## Vegeu també

* George William Gordon
* Sergei Magnitsky
# Cavineño

El cavineño és una llengua que es parla en comunitats disperses prop del riu Beni, a la selva amazònica del nord de Bolívia. Porta aquest nom per la missió franciscana Missió (Jesús de) Cavinas, on els cavineñas van estar confinats a la fi de el segle xviii i on alguns cavineñas encara viuen avui dia (Guillaume, 2012). El terme 'cavineña' és utilitzat per fer referència tant a la llengua com a el grup ètnic.
Des de la promulgació del decret suprem núm. 25894 l'11 de setembre de 2000 el cavineño és una de les llengües indígenes oficials de Bolívia. Va ser inclòs en la Constitució Política promulgada el 7 de febrer de 2009.

## Situació actual

Tot i que el cavineño encara es parla activament i és après per alguns nens, és una llengua en perill d'extinció. Segons les dades proporcionades per Crevels i Muysken (2009:15), el nombre de parlants de quatre a més anys és de 601.

## Classificació

El cavineña pertany a la família tacana, així com l'araona, l'ese ejja, el maropa (reyesano) i el tacana. Dins de la família tacana, Girard (1971:41-48) proposa classificar el cavineña dins el tronc "kavinik" (l'araona, el reyesano i el tacana són classificats en el tronc "takanik", mentre que l'ese ejja és classificat dins del tronc "chamik").

## Bibliografia

* Crevels, Mily (2012). Language endangerment in South America: The clock is ticking. En: Lyle Campbel y Verónica Grondona (eds.) The Indigenous Languages of South America: a comprehensive guide, 167-233. Berlin/Boston: Walter de Gruyter GmbH & Co. KG.
* Crevels, Mily y Muysken, Pieter (2009). Lenguas de Bolivia: presentación y antecedentes. En: Mily Crevels y Pieter Muysken (eds.) Lenguas de Bolivia, tomo I Ámbito andino, 13-26. La Paz: Plural editores.
* Girard, Víctor (1971). Proto-Takanan Phonology [University of California Publications in Linguistics, 70]. Berkeley/Los Ángeles: University of California Press.
* Guillaume, Antoine (2012). Cavineña. En: Mily Crevels y Pieter Muysken (eds.) Lenguas de Bolivia, tomo II Amazonía, 115-154. La Paz: Plural editores. (en prensa)

## Referències

* ↑ Bolivia: Decreto Supremo Nº 25894, 11 de septiembre de 2000
* ↑ Constitución Política de Bolivia
# Cayubaba

El Cayubaba és una llengua extinta genèticament no classificada de l'Amazònia de Bolívia. Els descendents del grup ètnic del mateix nom habiten a la regió de Beni, a l'oest del riu Mamoré, a nord de Santa Ana del Yacuma amb una població de 794 habitants.
Des de la promulgació del decret suprem núm. 25894 l'11 de setembre de 2000 el cayubaba és una de les llengües indígenes oficials de Bolívia. Va ser inclòs en la Constitució Política promulgada el 7 de febrer de 2009.
Com assenyalen Crevels i Muysken (2012), el territori cayubaba forma part de la regió històricament coneguda com Mojos (o Moxos), que cobreix aproximadament 200.000 quilòmetres quadrats del que avui és el departament de Beni. Els cayubabas es dediquen sobretot a l'agricultura tradicional, conreant arròs, yuca, blat de moro, plàtan, canya de sucre, fesol, zapallo, camote, etc. També crien bestiar, encara que en petita escala. La comunitat cayubaba s'organitza a la Subcentral Indígena Cayubaba, que està afiliada a la Central Indígena dels Pobles de Beni (CPIB), i és, per tant, membre de la Confederació de Pobles Indígenes de l'Orient Bolivià (CIDOB).
Com indiquen Crevels i Musken (2012), malgrat totes les propostes temptatives per classificar el cayubaba genèticament (vegeu p. ex. Greenberg, 1987; Kaufman, 1990, 1994; Suárez, 1974), la llengua continua sent considerada fins ara com una llengua aïllada.

## Bibliografia

* Crevels, Mily y Muysken, Pieter (2012). Cayubaba. En: Mily Crevels y Pieter Muysken (eds.) Lenguas de Bolivia, tomo II Amazonía, 341-374. La Paz: Plural editores. (en premsa)
* Greenberg, Joseph H. (1987). Language in the Americas. Stanford: Stanford University Press.
* Kaufman, Terrence (1990). Language history in South America: What we know and how to know more. En: Doris L. Payne (ed.) Amazonian Linguistics: Studies in Lowland South American Languages, 13-73. Austin (TX): University of Texas Press.
* Kaufman, Terrence (1994). The native languages of South America. En: Christopher Moseley y R. E. Asher (eds.) Atlas of the World's Languages,46-76. Londres: Routledge.
* Key, Harold (1961). Phonotactics of Cayuvava. International Journal of American Linguistics 27: 143-50.
* Key, Harold (1962). Fonotácticas del cayuvava [Notas Lingüísticas de Bolivia 4]. Cochabamba: Instituto Lingüístico de Verano.
* Key, Harold (1967). Morphology of Cayuvava [Janua Linguarum, series practica 53]. La Haya: Mouton.
* Suárez, Jorge (1974). South American Indian languages. Encyclopaedia Britannica, 15th edition, 17: 105-112.

## Referències

* ↑ Bolivia: Decreto Supremo Nº 25894, 11 de septiembre de 2000
* ↑ Constitución Política de Bolivia
# Cecilio Acosta

Cecilio Acosta (Portuguesa, 1 de febrer de 1818 - Caracas, 8 de juliol de 1881) va ser un periodista, advocat, filòsof i humanista veneçolà. La seva casa natal, enfront de la plaça central i de l'Església del lloc, constitueix un Museu Històric.
Fill d'Ignacio Acosta i de Juana Margarita Revete Martínez, neix en el si d'una humil família. La seva primera educació va estar a càrrec del prevere Mariano Fernández Fortique. El 1831 ingressa al Seminari Tridentí de Santa Rosa, a Caracas, inicia la carrera sacerdotal i es doctora en teologia i com a advocat de la República. En 1840 abandona i passa per l'Acadèmia de Matemàtiques, on es gradua d'agrimensor. Comença la carrera de filosofia i dret a la Universitat Central de Veneçuela, i després es gradua d'advocat.
Va començar publicant assajos en periòdics del seu país, com La Época i El Centinella de la Pàtria, al voltant de 1846 i 1847.
Entre 1908 i 1909 es van publicar cinc volums d'obres completes, on es mostren els seus variats plantejaments polítics, econòmics, socials i educatius. També va escriure poesia, i és recordat per Blanco Fombona amb la següent asseveració: "[...] Per què mereix especial recordatori Cecilio Acosta? Cecilio Acosta mereix especial record perquè va ser un dels majors prosistes de la llengua castellana en tots els temps, perquè va ser pensador agosarat, gran jurisconsult, mirall de rectitud i paradigma de virtut ciutadana...". A més va ser redactor del codi penal de Veneçuela.
Morí el 21 de juliol de 1881. José Martí li va dedicar un assaig publicat en la Revista Venezolana. que disgustà al president Guzmán Blanco motivo suficient per ser expulsat del país.
Les seves restes descansen, des de 1937, al Panteó Nacional. Crític i defensor de les llibertats polítiques i socials, va deixar escrit en 1868: "... No volem que la tirania, que busca tenebres, tingui adoradors, ni la ignorància, que la serveix, prosèlits."
La Universitat Catòlica Cecilio Acosta és una universitat privada de l'església catòlica, fundada l'any 1983 a la ciutat de Maracaibo, Veneçuela en honor d'aquest destacat escriptor veneçolà.

## Obres

* Cosas sabidas y por saberse o Federación colombiana, tolerancia política, universidades e instrucción elemental y cuestión holandesa (1856). Títol original, Cosas sabidas y cosas por saberse, en la primera edició de 1856.
* Caridad o frutos de la cooperación de todos al bien de todos (1855)
* Estudios de Derecho Internacional (Ed. América, 1917)
* Influencia del elemento histórico-político en la literatura dramática y en la novela (pòstum, 1887)
* Obras completas (1908-1909)
* Obras completas (ed. definitiva, 1981)

## Referències

* ↑ «Cecilio Acosta» (en castellà). efemeridesvenezolanas.com. Arxivat de l'original el 2010-09-28. [Consulta: 3 abril 2016].
* 1 2 3 4 5 «Cecilio Acosta» (en castellà). venezuelatuya.com.
* ↑ en la revista La Enseñanza, núm. 65