OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Epiplatys huberi

Epiplatys huberi és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Gabon central.

## Referències

* 1 2 «Epiplatys huberi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Radda, A. C. & E. Pürzl. 1981. Aplocheilus (epiplatys) huberi sp. nov., eine neue Hechtlingsart aus Südwest-Gabun. Aquaria v. 28 (núm. 12): 193-199.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Epiplatys mesogramma

Epiplatys mesogramma és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Centreafricana.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Epiplatys mesogramma» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Huber, J. H. 1980. Contribution a l'étude de la morphoespece Epiplatys multifasciatus. Ebauche systematique et description de Epiplatys mesogramma, n. sp., Epiplatys phoeniceps, n. sp. Killi Revue v. 7 (núm. 2) (suppl.): 1-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Erasmo Marotta

Erasmo Marotta (Randazzo, 1565 - Palerm, 6 d'octubre de 1641 $^{(Julià)}$) fou un jesuïta i compositor italià.
Ingressà en la Companyia de Jesús el 1612, i ocupà diversos càrrecs en la seva Orde, entre ells el de rector del Col·legi de Messina. Posà música a Aminte, pastoral de Tasso.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàg. 285. (ISBN 84-239-4533-2)
# Ercole Paganini

Ercole Paganini (Ferrara, 1770 - Novara, 1825) va ser un compositor italià.
Va estudiar al "Conservatori della Pietà dei Turchini" a Nàpols, amb Nicola Sala i Giacomo Tritto, que després es va convertir en professor del mateix conservatori. Després de problemes judicials, va parar al nord d'Itàlia, on va tenir set obres representades amb bon èxit. El 1823 va ser convocat a Novara com a professor de capella a San Gaudenzio i es va dedicar només a la música sacra, en el qual va donar proves més convincents que en les composicions per a l'òpera.

## Òperes

* Olimpia;
* Lisinga;
* La conquista del Messico;
* Le rivali generose;
* I filosofi al cimento;
* Cesare in Egitto;
* Demetrio a Rodi.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 40, pàg. 1467. (ISBN 84-239-4540-5)
# Erik Anthon Valdemar Siboni

Erik Anthon Valdemar Siboni (Copenhaguen, 28 d'agost de 1828 - 22 de febrer de 1892) fou un compositor musical danès, i era fill d'un famós tenor Giuseppe Siboni.
Estudià el piano a Leipzig amb Moscheles i Hauptmann i es va fer aplaudir com a pianista a Londres, Viena, Praga, Nàpols i Sant Petersburg. Va prendre part en la campanya del Schleswig-Holstein el 1848 i després perfeccionà els estudis a Viena sota la direcció de Sechter (1851-53). Des de llavors es dedicà principalment a la composició i es donà conèixer avantatjosament per una Obertura tràgica i un quartet per a piano i instruments d'arc.
Entre les seves d'altres obres hi figuren l'òpera La fugida de Carles el Temerari; les composicions corals Salm 91, Stabat Mater, La batalla de Morat i L'assalt de Copenhaguen; l'obertura de concert Otello; dues simfonies; quartets per a instruments d'arc; un concert per a piano; sonates per a violí i violoncel; peces per a piano a 2 i 4 mans; preludis per a orgue i lieder.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 55.pàg. 1117 (ISBN 84-239-4555-3)
# Erimyzon tenuis

Erimyzon tenuis és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 33 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ Jordan D. S., 1876. Concerning the fishes of the Ichthyologia Ohiensis. Bull. Buffalo Soc. Nat. Sci. v. 3 (núm. 3, art. 8). 91-97.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Erimyzon tenuis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Hugg, D.O., 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. i Steven Hugg, 1278 Turkey Point Road, Edgewater (Maryland), Estats Units.
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, William N., ed., 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. ISBN 0940228475.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P. i J. Cech, 2000. Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall.
* Nelson, J. S., E. J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L. T. Findley, C. R. Gilbert, R. N. Lea i J. D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, els Estats Units.
* Nelson, J. S., 2006. Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p.
* Robins, C. R., R. M. Bailey, C. E. Bond, J. R. Brooker, E. A. Lachner, R. N. Lea i W. B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C. R., R. M. Bailey, C. E. Bond, J. R. Brooker, E. A. Lachner, R. N. Lea i W. B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A., 1985. The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald.
# Ermita de Sant Elm

Sant Elm és una antiga ermita a la ciutat de Sant Feliu de Guíxols construïda damunt una fortificació.
És una petita capella de planta rectangular amb teulada a dos vessants. Destaca exteriorment la façana i uns contraforts, a la paret esquerra, de considerable volum. És una construcció feta en pedra combinat la pedra regular dels murs amb les escairades que reforcen els angles de les cantonades i les pedres polides que emmarquen les obertures, tant finestres com la porta. La façana de gran senzillesa té una porta central amb alguns esglaons, presidida per dues finestres i un escut de Sant Feliu de Guíxols amb data del 1724, a la part superior té una petita obertura circular. A més disposa d'una estança rectangular amb parets poligonals arrodonides, de sostre més baix, a la part dreta de la façana, que és una ampliació de la nau, així com un passadís lateral.

## Història

La fortificació fou construïda l'any 1203. La capella original es va construir el 1452 i està dedicada a Sant Elm (en llatí Erasmus). El 1696, l'exèrcit francès va destruir l'ermita i les fortificacions. La capella actual data del 1723 quan fou dedicada també a nostra senyora del Bon Viatge. Després de la guerra civil, el 1943 es fa una primera restauració. L'aspecte actual data de la restauració del 1993.
Segons una llegenda controvertida, la vista impressionant de la costa des d'aquest promontori hauria inspirat l'escriptor Ferran Agulló i Vidal a batejar la costa gironina costa brava. L'ajuntament de Sant Feliu va erigir-hi una pedra commemorativa.

## Referències

* ↑ «El mirador de la costa brava». Sàpiens [Barcelona], núm. 122, 11-2012, p. 65. ISSN: 1695-2014.
* ↑ «Capella de Sant Elm». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2012].
* ↑ «Web del patrimoni de la ciutat de Sant Feliu». Arxivat de l'original el 2005-02-13. [Consulta: 30 desembre 2007].
* ↑ «Devoció i Goigs a Sant Elm de Sant Feliu de Guíxols». [Consulta: 2018].
* ↑ «Devoció i Goigs a la Mare de Déu del Bon Viatge de l'ermita de Sant Elm». [Consulta: 2018].
# Ernest Soler i de les Cases

Ernest Soler i de les Cases (Barcelona, 1864 - Barcelona, 1935) fou un pintor, escultor i escriptor català. Era fill del dramaturg Frederic Soler i Hubert (Serafí Pitarra) i d'Albina de las Casas Bergnes, de família d'origen francès entroncada amb Lluís VI i neboda de l'editor Antoni Bergnes de las Casas.
Va pintar temes literaris i religiosos, si bé la seva especialització varen ser els paisatges, les marines i la pintura de gènere. Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserven una bona part de les seves obres, entre les quals destaquen: «Un bateig a Campins», «Un casament a Campins», «Cementiri de Cervelló», «Quadra d'una casa de camp de Cervelló», «Galliner», «Emmotllats de guix», «Pati d'una casa de camp», «Bust d'home», «Retrat d'home jove», Retrat del Rector de la Universitat de Barcelona –i besoncle seu– Antoni Bergnes de las Casas, Retrat de Concepció de las Cases i Prat, «Jesucrist camí del Calvari», «La Verge», «Noia pregant» i un «Autoretrat».
En la seva vessant d'escriptor, va combinar la comèdia (Bon jan qui paga, 1889; La feina d'en Jafà, 1892), la tragèdia (Hidro-mel, publicada el 1892), la sarsuela («La roca de les mentides»), el poema dramàtic («La llar» de 1897 i «Quadros de costums» de 1904). Algunes de les seves composicions varen ser recollides a Lectura Popular.
Després de la seva mort la seva vídua, Rosa Hernan i Lloret, va fer donació d'una bona part de les seves obres a la Generalitat i van ser distribuïdes entre l'Institut del Teatre, els originals de l'obra escrita, el MNAC per l'obra pictòrica i el museu d'Arts Decoratives on varen depositar alguns objectes i mobles que havien estat propietat del seu pare, Pitarra. Dintre de la col·lecció del Museu Abelló, a Mollet del Vallès, també trobem obres de l'artista.

## Referències

* 1 2 Redacció «Ingrés d'obres de Soler de les Cases». Butlletí dels Museus d'art de Barcelona, núm. 71, 4-1937 [Consulta: 5 octubre 2014].
* ↑ Generalitat de Catalunya «Decrets de Cultura». La Vanguardia, 12-12-1936, pàg. 3 [Consulta: 5 octubre 2014].

## Bibliografia

* «Ernest Soler i de les Cases». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ernesto Rosillo Pérez

Ernesto Rosillo Pérez (Alacant, País Valencià, 13 d'octubre de 1893 - Madrid, 1968) fou un compositor del País Valencià.
Va fer els estudis de piano amb Alberdi i els de piano i composició amb Conrado del Campo. Dotat de gran facilitat melòdica i posseïdor de la tècnica apropiada pel gènere que cultivava, va fer representar amb èxit una sèrie de sarsueles i operetes, entre les quals cal citar:
* La serranilla;
* Las delicias de Capua;
* El ultimo ensayo;
* De los cuarenta p'arriba;
* La rubia del Far-West;
* Hoy;
* La granjera de Arles;
* La alegres amazones;
* La mujer de nieve;
* La vaqueria;
* La sangre azul;
* La maja de Oriente, en col·laboració amb el mestre Serrano;
* Lo que cuestan las mujeres;
* Todo el año es Carnaval;
* El rajá de Cochín;
* El viajante en cueros;
* Migeul Strgoff, en col·laboració amb Conrado del Campo;
* El pais de la revista;
* Las campanas de la gloria;
* Colibrí;
* La niña de la Mancha;
* Las pavas;
* Las mimosas;
* La pipa de oro;
* Las faldas, aquesta última amb gran èxit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 419 (ISBN 84-239-4579-0)
* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 415 (ISBN 84-239-4552-9)
# Ernogrammus walkeri

Ernogrammus walkeri és una espècie de peix de la família dels estiquèids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

* Fa 28,8 cm de llargària màxima.
* 50-51 espines a l'aleta dorsal i 2 a l'anal.
* 31-33 radis tous a l'aleta anal.
* 53-55 vèrtebres.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal (entre 1 i 21 m de fondària) i de clima subtropical, el qual viu al Pacífic oriental central: les esquerdes de les roques de les zones litorals i sublitorals del centre i del sud de Califòrnia (els Estats Units), incloent-hi el comtat de San Luis Obispo.

## Observacions

És inofensiu per als humans i, suposadament, nocturn.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan D. S. & Evermann B. W., 1898. The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America north of the Isthmus of Panama. Part III. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 47. i-xxiv + 2183a-3136. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 5 Follett, W. I. & Powell, D. C., 1988. Ernogrammus walkeri, a new species of prickleback (Pisces: Stichaeidae) from south-central California. Copeia 1988 (núm. 1): 135-152. «Enllaç».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ United States of America Endemic Marine Fish Checklist (anglès)

## Bibliografia

* Markevich, A. I. i V. E. Kharin, 2011. A new species of prickleback Ernogrammus zhirmunskii (Acanthopterygii: Perciformes: Stichaeidae) from the Sea of Japan, Russia. Zootaxa, núm. 2814: 59-66.
* Mecklenburg, C. W. i B. A. Sheiko, 2004. Family Stichaeidae (Gill, 1864) - pricklebacks. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (35):36.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
* Discover Life (anglès)
# Ernst Boehe

Ernst Boehe (Múnic, 27 de desembre de 1880 - Ludwigshafen, 16 de novembre de 1938) fou un compositor i director d'orquestra alemany.
Fou deixeble de Ludwig Thuille i de Schwartz. Les seves obres es distingeixen per l'amplitud i elevació de la seva inspiració i per emprà seriositat i adequació dels elements orquestrals. Entre les que cal citar les escenes simfòniques: El viatge i naufragi d'Ulises, executada a Barcelona sota la direcció del mestre José Lassalle en Palau de les Belles Arts: L'illa de Circe, El retorn d'Ulises, Taormina, Obertura tràgica, El lament de Nausika, la cançó Nit tranquil·la i altres.
Boehe vivia a Múnic, i el 1907 dirigí junt amb Walter Courvoisier els concerts simfònics populars.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1292. (ISBN 84-239-4508-1)
# Ernst Frank

Ernst Frank (Múnic, 7 de febrer de 1847 - Oberdobling (Viena) 17 d'agost de 1889) fou un compositor i director d'orquestra alemany.
Va fer els estudis literaris en la Universitat de Múnic i els de piano i composició amb Mortier de Fontaine i Lachner. Vers el 1868 ocupava el lloc de mestre de capella a Wúrzburg, i un any més tard actuava de mestre de cors de l'Òpera Imperial de Viena, d'on passà a desenvolupar el de director de música de la cort de Mannheim, realitzant una gran tasca artística. D'aquest no és el menys meritori haver donat a conèixer al desvalgut i inspirat compositor Goetz, autor de les celebrades òperes Der Widerspänstigen Zähmung (inspirada en Shakespeare) i Francesca von Rimini.
En la jubilació de Bülow en la direcció de l'Òpera de Hannover, fou cridat per a succeir-lo; hi va estar en funcions fins al 1887, any en què va començar a patir la malaltia mental que el portà al sepulcre i hagueren de substituir-lo. Va compondre les òperes Adam de la Halle estrenada a Karlsruhe el 1880; Hero (Berlín, 1884), i Der Sturm (Hannover, 1887); lieder, duets de gran mèrit i algunes obres per a orquestra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 114 (ISBN 84-239-4524-3)
# Ernst Haberbier

Ernst Haberbier (Königsberg avui Kaliningrad, 5 d'octubre de 1813 - Bergen, Noruega, 12 de març de 1869) fou un compositor i pianista alemany.
El 1832 s'establí a Sant Petersburg, on assolí un grandiós èxit com a concertista i com a professor de piano, havent contat entre els seus alumnes a la gran duquessa Alexandra i el pianista danès Asger Hamerik. El 1850 emprengué una gira per l'estranger; morí mentre donava un concert en la població de Bergen. Entre les seves composicions hi figuren uns Estudis-poesies.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 443' (ISBN 84 239-4527-8)
# Ernst Heinrich Leopold Richter

Ernst Heinrich Leopold Richter (Thiergaten, 15 de novembre de 1805 - Steinau de l'Oder, 24 d'abril de 1876) fou un compositor i professor de música alemany.
Primer estudià a Breslau i després a l'Institut Reial de Música religiosa de Berlín, on tingué per mestres en Zelter, i des del 1827 fou professor de música de Breslau (avui Wrocław), càrrec en el qual continuà en ser traslladat aquest establiment a Steinau el 1847.
El seu fill Alfred Richter també fou músic i compositor.

## Obres

* Una Missa; Motets; Salms; Cantates; Cors per a veus d'homes; Lieder; peces per a orgue; una simfonia; El contrabandista, òpera còmica.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg.458 ISBN 84-239-4551-0
# Ernst Kovacic

Ernst Kovacic (Kapfenberg, 12 d'abril de 1943) és un violinista i director d'orquestra austríac.

## Vida i treball

Ernst Kovacic va estudiar violí, piano i orgue a la Universitat de Música i Arts Escèniques de Viena, on va prendre classes de composició. Imparteix classes en aquesta universitat des del 1975. És el guanyador de nombrosos premis importants en competicions internacionals. Kovacic toca un violí de Giovanni Battista Guadagnini des de 1753. Entre altres coses, és conegut pel seu intens compromís amb la nova música, molts compositors contemporanis com Ernst Krenek, Friedrich Cerha, Georg Friedrich Haas, Johannes Maria Staud, Beat Furrer, Robin Holloway, Nigel Osborne, Helmut Eder, Iván Eröd, Kurt Schwertsik, Karlheinz Essl junior, va compondre obres per Kovacic. De 1996 a 1998 Kovacic va ser director artístic de lOrquestra de Cambra de Viena i també va actuar amb nombrosos conjunts Coneguda com la Northern Sinfonia, Britten Sinfonia, Stuttgart Chamber Orchestra, Orquestra de Cambra de Sant Pau, Orquestra de Cambra de Noruega, Klangforum Wien ,Ensemble Modern, la Camerata Salzburg, Camerata Bern o la Deutsche Kammerphilharmonie Bremen. Des del 2007 és director artístic de lOrquestra de Cambra Leopoldinum de Breslau (Wrocław). Des del 2008 és el violinista del Zebra Trio amb Steven Dann i Anssi Karttunen. Juntament amb Beat Furrer lidera els seminaris "Impulse" per a música nova a Graz. És el comissari de diversos festivals, inclòs a brückenmürz a Estíria i festival de Leo a Wroclaw (Polònia).

## Enregistraments (selecció)

* Gira mundial amb Fritz Kreisler (Camerata Salzburg), 2001 a Preiser Records
* Schönberg i Beethoven (Orquestra de Cambra Leopoldinum de Wrocław), 2010 en CD Accord
* Ernst Krenek: Elegia simfònica (Leopoldinum Chamber Orchestra), 2009 amb Capriccio
* Robin Holloway: Ancora (Scottish Chamber Orchestra), 2003 amb NMC
* Jean Sibelius: Early Chamber Music Vol.1, 1994 amb Ondine
* Friedrich Cerha: Concert per a violí, Orquestra Simfònica ORF, Director: Bertrand de Billy col legno 2006
* Bernhard Stevens: Concert per a violí i orquestra i simfonia núm. 2 (BBC Philharmonic Orchestra), 2009 amb Meridian Records
* José Manuel López López: Concert per a piano i orquestra, Concierto para violín y orquesta & Movimentos para dos pianos y orquesta (Deutsches Symphonieorchester Berlin), 2009 a KAIROS Music Production
* Witold Ludoslawski: Opera Omnia 03, 2011 en CD Accord
* The Art of Fugue, 2012 en CD Accord
* Hanna Kulenty; Music 4, (Leopoldinum Chamber Orchestra) 2011 amb Dux
* Ernst Krenek, Treballa per a l'Orquestra de Cambra, Leopoldinum Chamber Orchestra, 2012 Toccata Classics

## Referències

* ↑ https://ikonarts-editionpeters.com/?id=ernst-kovacic/gestió d'artistes ikonarts. Consultat el 14 de febrer de 2012
* ↑ Iván Eröd: Tres peces per a violí
* ↑ http://www.essl.at/works/absence.html

## Enllaços externs

* http://www.essl.at/works/absence.html al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya
# Ernst Lampert

Ernst Lampert (1818 - 1879) fou un músic alemany.
Es distingí com a pianista, com a director d'orquestra i sobretot com a compositor. El 1855 fou nomenat mestre de capella de Gotha.
Va compondre una opereta, Nanon, i l'òpera Didon, diverses obertures, cantates i d'altres obres musicals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 505. (ISBN 84-239-4529-4)
# Ernst Ludwig Gerber

Ernst Ludwig Gerber (Sondershausen, Turíngia, 29 de setembre de 1746 - 30 de juny de 1819) fou un musicògraf, Lexicògraf i compositor alemany.
Primer fou deixeble del seu pare Heinrich Nicolaus, i després aquest l'envià a Leipzig per estudiar Dret, però el jove Ernst s'aficionà més a la música en aquella ciutat i acabà per dedicar-se exclusivament a l'art. Al principi es donà a conèixer com a violoncelista i el 1775 succeí al seu pare com a organista de la cort de Sondershausen.
El principal títol de glòria de Gerber és la seva obra Historisch-biographisches Lexikon der Tonkünstler (1791-92), molt incompleta a causa de la manca de llibres de consulta, ja que el seu autor hagué de limitar-se a la seva llavors poc nombrosa biblioteca particular, però la seva publicació va atraure l'atenció de les persones cultes, que li enviaren nombrosos materials per a una segona edició, que aparegué en quatre volums i en forma de suplement amb el títol de Neues historisch-biographisches Lexikon der Tonkünstler (1812-1814). Aquestes dues obres assoliren gran difusió, devent-se-li, a més, nombrosos articles, així com algunes composicions per a piano i orgue.
La seva biblioteca fou adquirida per la Societat d'Amics de la Música de Viena, que publicà el catàleg el 1804.

## Referències

* ↑ «Gerber, Ernst Ludwig». 1911 Encyclopædia Britannica, Volume 11.
* ↑ «Gerber, Ernst Ludwig su Enciclopedia | Sapere.it» (en italià). [Consulta: 10 febrer 2022].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 1407 (ISBN 84-239-4525-1)
# Ernst Otto Nodnagel

Ernst Otto Nodnagel (Dortmund, 1870 - Berlín, 1909) fou un crític i compositor musical alemany.
Cursà la carrera de Dret i la de música a Heidelberg, perfeccionant-se des de 1890 fins 1892 en els seus coneixements musicals en l'Acadèmia Reial de Berlín. El 1899 fou nomenat professor de cant del Conservatori de Konigsberg (avui Kaliningrad), càrrec que desenvolupà fins al 1903, i es presentà com a cantant en diversos concerts.
Els seus treballs sobre critica musical es publicaren en l'Ostpreussische Ztg., i com a compositor se li deuen: diversos lieder de tendències modernistes: Symbolinen o poemes simfònics (Vom tapfern Schneiderlein i L'adultera); cants amb acompanyament d'orquestra, tals com Neurotika, Impresionen, Abschiedsgesange, etc., que a fer imprimir.
A més dels articles que aparegueren en la mencionada revista: Jeuseits von Wagner und Liszt (1902), Versinpelung der Musikkritk (1903), Stimmbildung und Staat (1903), Ausdem Gemerke (1904), i la novel·la Käthe Elsinger (1905).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 38, pàg. 939. (ISBN 84-239-4538-3)