OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clarias microstomus

Clarias microstomus és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est de Borneo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H.-H. 2001. Clarias microstomus, a new species of clariid catfish from eastern Borneo (Teleostei: Siluriformes). Zool. Studies v. 40 (núm. 2): 158-162.
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Clarotes bidorsalis

Clarotes bidorsalis és una espècie de peix de la família dels claroteids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Juba a Somàlia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kner R., 1855. Über ein neues genus aus der familie der Welse, Siluroidei. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 17 (núm. 2). 313-316.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Pellegrin, J., 1938. Descrizione d'un Siluride nuovo del Giuba, appartenente al genere Clarotes. Bollettino di Pesca, Piscicoltura e Idrobiologia v. 14 (núm. 2): 1-5.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Risch, L.M., 1986. Bagridae. p. 2-35. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Geerinckx, T., L. Risch, E. J. Vreven, D. Adriaens I G. G. Teugels, 2007: Claroteidae (pp. 587-629). A: The Fresh and Brackish Water Fishes of Lower Guinea, West-Central Africa. Vol. 1. (Stiassny et al., 2007).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Risch, L.M., 2003. Claroteidae. p. 60-96. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, Vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Claude Le Jeune

Claude Le Jeune (Valenciennes, 1528 o 1530 – París, 26 de setembre de 1600) fou un compositor francès del Renaixement.
El 1582 era mestre de la música particular del duc d'Anjou i el 1583 compositor de cambra del rei. Fou un dels primers a abraçar el protestanttisme i s'ignora si estava a París durant la nit de Sant Bartomeu. Considerat com un dels continuadors més notables de Janequin, posà música als poemes de Baïf.
Llista les seves obres principals:
* X psaumes de David, a quatre veus (1564);
* Airs à 4 et 5 p. (1595);
* Dodécachorde, 12 salms de dos a 7 veus (1598);
* 150 psaumes à 3 p. (1602-1608 i 1610);
* Le printemps, madrigals de dos à vuit veus (1603);
* Octonaires de vanité, de 3 a 4 veus (1606);
* Psaumes en vers mesurés, de 2 à 8 veus;
* Missa ad placitum 5-6 v. (1607);
* Livre de meslanges, de 4 a 6 veus (1585 i 1612), i Les CL psaumes de David à 4 p. (1613).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1539 (ISBN 84 239-4529-4)
# Claude Sebastien

Claude Sebastien, conegut habitualment amb la forma llatinitzada del seu nom, Claudius Sebastiani, fou un organista francès de mitjan segle xvi, nascut a Metz, Lorena.
És conegut principalment per un llibre rar i singular titulat Bellum musicale, interplani et mensurabilis cantus reges, de principatu musicae provincia obtinendo contendentes (Estrasburg, 1533, 3.ª ed., 1568). L'obra de Sebastien, escrita en to joco-seriós, tracta de les apassionades de l'època sobre la preeminència del cant pla i de la música mesurada. Suposa que la música és un país dividit en moltes províncies, de les que en descriu la situació i les costums. Dos germans regnen, un en la província del cant pla i l'altra en la del cant figurat. Cadascun d'ells es prepara per a la guerra. En auxili del rei del cant pla acudeixen molts països, així com el Papa, els cardenals, bisbes, abats, canonges, i inclús els mateixos luterans. L'exèrcit del rei del cant figurat està constituït per compassos, modus, tempos i prelacions. S'entaula la batalla, i algunes notes reben tantes contusions, que es tornen negres. La victòria fluctua, fins que es decideix pel rei de la música mesurada. Els dos germans es reconcilien i nomenen plenipotenciaris per assentar les bases de la pau, fixant-se llavors els límits dels dos regnes. L'obra que és curiosíssima, acaba per una sèrie de definicions i explicacions de les parts principals de cadascun dels gèneres de la música.

## Referències

* ↑ Sebastiani, C. Bellum musicale, inter plani et mensuralis cantus reges, de principatu in musicae provincia obtinendo, contendentes (en llatí). Paul Messerschmidt, 1563.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 127 (ISBN 84 239-4554-5)
# Claudio Veggio

Claudio Maria Veggio (Piacenza ~1510) fou un compositor i madrigalista italià per a quatre i vuit veus. És conegut solament per dos llibres de magdrigals: Il primo libro di madrigalis a 4 voci, con la gionta de sei altri di Archadelt della misura a breve (Venècia, 15400 i 1544).
No hi ha gaire informació sobre la seva vida, excepte del període a l'entorn de l'any 1540 quan treballava de clavicembalista a la cort del comte Federico Anguissola de Piacenza, a Castell'Arquato. Després va desaparèixer i no es tenen cap notícies.
Un manuscrit seu trobat a l'arxiu de Castell'Arquato és molt important per a la musicologia. Es tracta d'una còpia dels esborranys de les seves composicions, que conté molts de croquis, esborraments i revisions. És un document rar d'aquesta època i un dels manuscrits més ancians que ensenya la manera de compondre d'aleshores. Moltes composicions són transcripcions per a tessitura de cançons perdudes molt probablement d'altres compositors.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 67, pàg. 506 ISBN 84-239-4567-7
* «Claudio Veggio, Ricercar,» a The New Grove Dictionary of Music and Musicians, Ed. Stanley Sadie. 20 vol. Londres, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2

## Enllaços externs

* Recercar del Primo Tono, interpretat per Eliseo Sandretti, 9 d'octubre de 2013 (2013-10-09)
# Clervaux

Clervaux (luxemburguès Klierf, alemany Clerf) és una comuna i vila al nord de Luxemburg, capital administrativa del cantó de Clervaux.
EL 2005, la vila de Clervaux, situada al nord de la comuna, tenia 1.037 habitants.

## Fusió de comunes

L'1 de gener de 2012, la ciutat de Clervaux comprenia les viles de Clervaux (seu), Eselborn, Reuler, Urspelt i Weicherdange, es va fusionar amb els municipis de Heinerscheid i Munshausen.
* Clervaux abans de 2012
* Heinerscheid
* Munshausen
* Clervaux el 2012
Actualment les viles de la comuna són:
* Clervaux (seu)
* Drauffelt
* Eselborn
* Fischbach
* Grindhausen
* Heinerscheid
* Hupperdange
* Kalborn
* Lieler
* Marnach
* Munshausen
* Reuler
* Roder
* Siebenaler
* Urspelt
* Weicherdange
* Mecher

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| Luxemburguesos | 1.242 | 69,35% |
| Forasters | 549 | 30,65% |
| - Portuguesos | 215 | 12,00% |
| - Francesos | 47 | 2,62% |
| - Italians | 8 | 0,45% |
| - Belgues | 82 | 4,58% |
| - Alemanys | 24 | 1,34% |
| - Iugoslaus | 83 | 4,63% |
| - Altres | 90 | 5,03% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 1.791 |
| 01/01/2002 | 1.801 |
| 01/01/2003 | 1.807 |
| 01/01/2004 | 1.796 |
| 01/01/2005 | 1.810 |

## Punts d'interès

* The Family of Man, una famosa exhibició de fotos recollides per Edward Steichen són exposades permanentment al castell de Clervaux.
* Castell de Clervaux
* Castell de Clervaux
* Abadia benedictina
* La vila de Clervaux

## Referències

* ↑ «Memorial A núm. 110 (30 de maig 2011)». Arxivat de l'original el 2013-10-19. [Consulta: 23 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Oficina de turisme de Clervaux
# ATL

ATL és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Chris Robinson el 2006.

## Argument

Narra la història d'uns adolescents que viuen en un barri d'Atlanta. Després d'acabar la secundària, quatre amics s'enfronten a diferents desafiaments sobre que fer de les seves vides. Madurar de cop, treballar o estudiar a la universitat, són algunes de les possibilitats que implica la maduresa. La història recrea vagament la vida de Dallas Austin i Tionne Watkins i les seves experiències en la pista de patinatge del barri on es resolen diferents drames es desenvolupen al voltant de les seves vides.

## Repartiment

* Greg Andrews: Jay
* April Clark: Tondie
* Albert Daniels: Brooklyn
* T.I.: Rashad
* Lauren London: New New
* Jason Weaver: Teddy
* Mykelti Williamson: oncle George

### Rebuda

* Melissa Walters a BlackFilm. com va definir a la pel·lícula com a "sincera, genuïna i agradable.".
* El crític Roger Ebert li va donar tres estrelles en el Chicago Sun-Times, declarant la pel·lícula "calenta" i lloant el guió per l'"afecte no forçat, i genuí pels seus personatges."
* IGN.com va donar a la pel·lícula una qualificació de 5.4, definint com a "magistral" el debut de Robinson
* Ruth Stein del San Francisco Chronicle defineix la pel·lícula com una de les millors del seu gènere, lloant les actuacions dels joves actors, i de l'estrella TI, en particular.
* Neil Genzlinger de The New York Times, va dir que estava sorprès que amb la poca experiència de molts actors, "el més aficionat de tot és el guió". Genzlinger també anomena al guió clixé i predictible, mentre que dona crèdit als joves actors de la pel·lícula. També va ser crític amb Chris Robinson

## Referències

* ↑ «ATL (2006)». Box Office Mojo.
* ↑ Walters, Melissa «març 2006 I blackfilm.com I reviews I film I ATL». BlackFilm.com, 24-03-2006.
* ↑ Ebert, Roger «ATL :: rogerebert.com :: Reviews». RogerEbert.com, 31-03-2006 [Consulta: 24 febrer 2022]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-12-11. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ Gilchrist, Todd «IGN: ATL Review». IGN.com Movies.
* ↑ Stein, Ruthe «Boys to men -- it's a tough transition for these young adults in Atlanta». SFGate.com, 31-03-2006.
* ↑ Genzlinger, Neil «ATL — Movie — Review — The New York Times». The New York Times, 31-03-2006.
Viccionari
# Climent IX

Climent IX (Pistoia, 27 o 28 de gener de 1600 - Roma, 9 de desembre de 1669) va ser papa de l'Església Catòlica entre 1667 i 1669. El seu nom de naixença era Giulio Rospigliosi. Va ser fill de Giacomo Rospigliosi, membre d'una antiga família llombarda, i de la seva esposa Caterina Bisi.
Va fer els primers estudis a Pistoia, al seminari al qual va rebre els ordes menors quan encara no havia complert els catorze anys. Es va traslladar al Collegio Romano, on es va llicenciar en arts liberals. A la Universitat de Pisa es va doctorar en teologia, filosofia i dret civil i canònic el 1623.
El 29 de març de 1644 va ser consagrat bisbe titular de Tars a la capella de Pius V de la Patriarcal Basílica Vaticana. Immediatament després va ser designat nunci a Espanya, càrrec al qual va romandre nou anys. De retorn a Roma el 1653, va dur una vida retirada, interrompuda només pel nomenament de governador de la ciutat per part del Sacre Col·legi Cardenalici durant la seu vacant de 1655. Aquest any el nou papa Alexandre VII el va nomenar Cardenal Secretari d'Estat, càrrec que va ostentar durant dotze anys, fins que ell mateix fou elegit papa.
Les profecies de Sant Malaquies es refereixen a aquest papa com Sidus olorum (L'estrella dels cignes), cita que pel que sembla fa referència que va néixer prop del riu Stellata (stella = estel) i que durant el conclave que el va elegir va ocupar la Cambra dels Cignes al Vaticà.
El compositor bolonyés Francesco Petrobelli li dedicà Musiche sacre concertate con istromenti (Bolonya, 1670), obra de la que se'n va fer una segona edició.

## Nötes

* ↑ Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 44, pàg. 97, ISBN 84-239-4544-8

## Enllaços externs

* Giulio Rospigliosi, Pope Clement IX
* Banca Dati, Giulio Rospigliosi
# Ecsenius isos

Ecsenius isos és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a Vanuatu i Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ McCulloch A. R., 1923. Fishes from Australia and Lord Howe Island. Núm. 2. Rec. Aust. Mus. v. 14 (núm. 2). 113-125.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 «Ecsenius isos» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Bibliografia

* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* McKinney, J.F. i V.G. Springer, 1976. Four new species of the fish genus Ecsenius with notes on other species of the genus (Blenniidae: Salariini). Smithson. Contrib. Zool. 236:1-27.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Edifici al carrer Sant Nicolau 29 d'Alcoi

L'edifici al carrer Sant Nicolau núm. 29, situat a la ciutat d'Alcoi (l'Alcoià), País Valencià, és un edifici residencial d'estil modernista valencià construït l'any 1905, que va ser projectat per l'arquitecte Vicent Pascual Pastor.
La reforma de la façana va ser realitzada per l'arquitecte alcoià Vicent Pascual Pastor en 1905 per a la residència particular d'Antonio Pérez Moltó.
En la façana de l'edifici s'observa el carreu i una decoració de tipus vegetal tallada en la pedra. Criden l'atenció la volada de les balconades i els arcs d'estil neogòtic de l'últim pis i la testera emmerletat, vestigis de tipus medievalista de caràcter romàntic.
La barana de ferro té un traçat curvilini i posseeix una decoració floral, seguint les directrius de l'estil modernista.

## Referències

* 1 2 3 4 Doménech Romá, Jorge. Modernismo en Alcoy, su contexto histórico y los oficios artesanales (en castellano). Editorial Aguaclara, 2010, p. 313-316. ISBN 978-84-613-8233-0.
# Edifici al carrer del Mar, 6 (la Pobla de Montornès)

L'Edifici al carrer del Mar, 6 és una obra de la Pobla de Montornès (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici forma part del nucli històric de la població, i està inclòs en el conjunt BCIL núm. 6 de l'Església i el carrer de les Flors.
Consta de planta baixa i dos pisos.
A l'interior es troben sostres de volta, tres arcades medievals, un celler i una cisterna datada del segle XV.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici al carrer del Mar, 6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Edith Mathis

Edith Mathis (Lucerna, 11 de febrer de 1938 - Salzburg, 9 de febrer de 2025) va ser una soprano suïssa.

## Biografia

Va estudiar a Lucerna i hi va debutar l'any 1956 amb La flauta màgica. A causa del seu agradable físic i la seua veu espurnejant, Edith Mathis prompte va ser una soprano lleugera molt sol·licitada.
Mozart seria una de les seues especialitats, incloent-hi entre les seues interpretacions el personatge de Cherubino de Les noces de Fígaro, Zerlina en Don Giovanni, Despina en Così fan tutte i Pamina en La flauta màgica. Altres papers que ha interpretat han estat Sophie i la Mariscala en Der Rosenkavalier, Agathe i Aennchen en Der Freischütz i Marzelline en Fidelio. Va cantar en l'estrena de Der Zerissene, de von Einem), Der Junge Lord, de (Henze) i Le Roi Berénger de Heinrich Sutermeister.
L'any 1988, cantà el rol d'Agathe d'El caçador furtiu de Carl Maria von Weber al Liceu de Barcelona i el 1990 el de la Mariscala d'El cavaller de la rosa, a Berna.
Des de 1991 Edith Mathis és professora d'interpretació de lieder i oratoris a la Universität für Musik und darstellende Kunst Wien («Universitat per a la música i les arts escèniques») a Viena. Ocasionalment, va impartir cursos en altres llocs del món. També va ser una excel·lent intèrpret d'oratoris, en particular cantates de Johann Sebastian Bach i lieds.

## Discografia

De la seua àmplia discografia, cal destacar:
* Bruckner: misses 1-3, amb Mathis, Schiml, Ochman, Ridderbusch; Stader, Hellman, Haefliger, Borg; Cor i Orquestra de la Radiodifusió Bavaresa, dirigits per Eugen Jochum (DG).
* Telemann: Der getreue Music-Meister, amb Mathis, Toepper, Haefliger, Unger, McDaniel, Cor Bach de Wuerzburg (DG).
A més, ha enregistrat cantates de Bach amb direcció de Karl Richter, entre les que cal esmentar:
* Cantata núm. 140, Wachet auf, ruft uns Die Stimme (Desperteu), amb Mathis, Schreier, Fischer-Dieskau, Cor i orquestra Bach de Múnic (Arxiv).
* Passió segons Sant Mateu, BWV 244, amb Mathis, J. Baker, P. Schreier, D. Fischer-Dieskau, M. Salminen, Cor de la catedral de Regensburg, Cor i Orquestra Bach de Múnic (Arxiv).
Finalment, poden esmentar-se els seus nombrosos enregistraments d'òperes de Mozart per a Philips, en particular les més infreqüents: Apollo et Hyacinthus, amb direcció de Leopold Hager (Integral d'obres de Mozart, vol. 26); Ascanio in Alba, amb direcció de Leopold Hager (Integral d'obres de Mozart, vol. 30); Il sogno di Scipione, amb direcció de Leopold Hager (Integral d'obres de Mozart, vol. 31); Lucio Silla, amb direcció de Leopold Hager (Integral d'obres de Mozart, vol. 32) i Zaide, amb direcció de Bernhard Klee (Integral d'obres de Mozart, vol. 36).

## Referències

* 1 2 3 JRB. «Edith Mathis {». Gran Enciclopèdia de la Música. Grup Enciclopèdia, s.d. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ «Muere a los 86 años la soprano suiza Edith Mathis» (en castellà), 11-02-2025. [Consulta: 14 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Biografia amb fotos Arxivat 2007-10-13 a Wayback Machine. (anglès)
* Biografia Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (alemany)
* Biografia a Musinfo Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Edmond Membrée

Edmund Membrée (Valenciennes, Alts de França, 19 de novembre de 1820 - Voltants de París, 10 de novembre de 18829 fou un compositor francès.
Estudià en el Conservatori de la capital de França i el 1852 representà la seva primera òpera l'Esclave, que fracassà. No assoliren major fortuna les seves òperes restants:
* François Villou (1857),
* La fille de l'orfèvre (1863);
* Les parias (1876),
* La courte échelle (1879).
A més, en deixà altres dues inèdites, Colomba i Freighor. També ca compondre uns cors per a la tragèdia Oedipo roi de Juli Lacroix; les cantates Zingal i Polyphème et Galatée i nombroses melodies, algunes molt dignes d'elogi.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 514. (ISBN 84-239-4534-0)
# Edmond Vergnet

Edmond Vergnet (Montpeller, 1850 - Niça, 1904) fou un cantant francès.
Estudià en el Conservatori de París i començà a donar-se a conèixer en els concerts de la Pépinière i en els de Lamoreux. Després passà al teatre de l'Òpera, on aconseguí repetits èxits amb Roberto il diavolo, amb el que debutà el 1874; La favorita, Faust, Der Freischütz, Hamlet, Don Giovanni, El profeta, etc..
Es feu aplaudir també en el Covent Garden de Londres, en el teatre de la Moneda de Brussel·les, a Montecarlo, en alguns teatres d'Itàlia, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 67, pàg. 1509 (ISBN 8423945677)
# Edmunds Sprūdžs

Edmunds Sprūdžs (Riga, 21 de juny de 1980) és un polític i empresari letó, membre del partit Partit de la Reforma. Va ser nomenat Ministre de Protecció del Medi Ambient i el Desenvolupament Regional l'any 2011.
Va ser elegit diputat del Saeima a l'elecció parlamentària 2011, i candidat del Partit de la Reforma per a primer ministre a les eleccions de 2011. Sprūdžs va ser nomenat Ministre de Protecció del Medi Ambient i el Desenvolupament Regional a l'octubre de 2011 ocupant el càrrec fins a l'1 de desembre de 2013.

## Vegeu també

* Tercer Gabinet Dombrovskis

## Referències

* ↑ «CVK apstiprina 11.Saeimas vēlēšanu rezultātus, pirmā jaunās Saeimas sēde notiks 17.oktobrī» (en letó). Delfi. BNS, 04-10-2011 [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ «ZRP oficiāli izvirza premjera amatam Sprūdžu, finanšu ministra amatam – Dombrovski» (en letó). Delfi, 13-08-2011. [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ «Saeima izsaka uzticību Dombrovska trešajai valdībai» (en letó). Delfi, 25-10-2011. [Consulta: 29 maig 2015].