OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arthur Coquard

Arthur Coquard (París, 26 de maig de 1846 – Noirmoutier, 20 d'agost de 1910 fou un compositor i músic francès del romanticisme.
Fou deixeble de Cèsar Franck. Per imposició dels seus pares tingué deixar els estudis musicals per cursar la carrera de dret, fins a doctorar-se (1870), prenent part en la defensa de París. Fou secretari de Martel, senador i exministre de Justícia i va obtenir un destí d'auxiliar en la biblioteca Nacional, que li va permetre recomençar el cultiu de la música. Entrà com a crític teatral en el Monde i després en l'Echo de París; desenvolupà (1892 a 1899) la direcció de les classes de música de l'Escola de Cecs. Fou vicepresident de la Societat de Compositors de Música i de la Societat de la Critica Dramàtica i Musical, va obtenir els premis Bordin el 1891 i Monbinne (Acadèmia de Belles Arts) el 1904.
Es donà conèixer, amb un brillant resultat, estrenant la seva primera obra Le chant des epées (1876), composició inspirada en la tragèdia La Fille de Roland, de Bonnier, en l'Associació Artística, que actuava en el teatre del Châtelet amb un èxit excel·lent; a aquesta composició li seguiren altres orquestrals, com: Héros, Le songe d'Andromaque, Le gaulois captif, la plainte d'Arianne, Cassandre, Hai Luli, Les voix du soir, Jenne d'Arc, Choeurs d'Esther, Cristophe Colomb, Joies et Douleurs, Eté, obres què s'interpretaren en els concerts Colonne, Pasdeloup, Lamoureux amb èxit i a l'estranger; pel teatre escriví:
* Le marí d'un jour (1881), tres actes;
* L'epée du roi (1882), dos actes, el primer degut a Laló;
* La Jacquerie, quatre actes:
* Jahel (1900), quatre actes;
* La troupe Jolicoeur (1902), quatre actes;
També va compondre diferents peces instrumentals i melodies com: Ossian, Impressions pyrénéennes, En Norvège, suite simfonica en quatre parts; Legende, per a violí; Serénade, per a violoncel i diferents fantasies per a clarinet. També cultivà la música religiosa, gènere en el qual compongué Motets, un Tantum ergo, un Ave Maria, un Ave verum i algunes altres obres.
Publicà, a més, els llibres: Berlioz, Histoire de la musique en France (1891), obra premiada per l'Acadèmia, i Notice sur Cèsar Franck.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 15 (ISBN 84 239-4515-4)
# Doryichthys martensii

Doryichthys martensii és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (24 °C-28 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia, Malàisia., Brunei i Tailàndia

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Kottelat, M. i E. Widjanarti, 2005. The fishes of Danau Sentarum National Park and the Kapuas Lakes area, Kalimantan Barat, Indonesia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):139-173.
* ↑ Parenti, L.R. i K.K.P. Lim, 2005. Fishes of the Rajang basin, Sarawak, Malaysia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):175-208.
* ↑ Vidthayanon, C., J. Karnasuta i J. Nabhitabhata, 1997. Diversity of freshwater fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok. 102 p.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.

## Bibliografia

* Dawson, C. E., 1981: Review of the Indo-Pacific doryrhamphine pipefish genus Doryichthys. Japanese Journal of Ichthyology v. 28 (núm. 1): 1-18.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Doug Aitken

Doug Aitken, (Redondo Beach, Califòrnia, 1968) és un artista estatunidenc. Va estudiar a Marymount College, a Palos Verdes (Califòrnia). La seva obra ha sigut exhibida en els museus més importants. Fou un dels artistes convidats a l'entorn de la fira d'Art contemporani Arco 2010, que tenia com a ciutat convidada a Los Angeles.
Aitken intenta reflexionar sobre el temps, la repetició, la rutina i el paisatge, intentant donar un relat genèric sobre el segle xxi.
L'obra d'Aitken abraça des de la fotografia, l'escultura i les intervencions arquitectòniques fins a pel·lícules, so, videoart, instal·lacions i espectacles en viu.

## Obres rellevants

* 2007- Beautiful and damned
* 2007- Sleepwalkers
* 2004- The moment, exposada el 2010 a Madrid
* 2004- skyliner
* 2002- you exist/you think
* 2002- interiors
* 2002- new skin
* 2002- on
* 2001- thaw
* 2001- new machines/new ocean floor
* 2001- new ocean cycle
* 2001- 1 second expansion
* 2001- windows
* 2001- hysteria (breaths)
* 2000- blow debris
* 2000- i am in you
* 1999- electric earth
* 1999- into the sun
* 1998- eraser
* 1998- these restless minds
* 1998- me amour
* 1998- hysteria
* 1997- diamond sea
* 1997- cathouse
* 1997- moving
* 1996- bad animal
* 1996- rise
* 1996- anchorage
* 1995- monsoon
* 1994- fury eyes
* 1994- autumn
* 1994- dawn
* 1993- superstar (development 3)
* 1993- i'd die for you
* 1992- inflection

## Premis i reconeixements

* 1999- Premi de la 48a Biennal de Venècia

## Referències

* ↑ El País, 21/02/2010. Un día en la vida de una estrella del arte, [Consultat el 21/02/2010] (castellà)
* ↑ Ribas Tur, Antoni «Subhastes, col·leccionistes i plataformes: notes sobre videoart». Bonart [Girona], núm. 115, 5-2009, p.40-43. ISSN: 1885-4389.

## Enllaços externs

* Pàgina web de Doug Aitken (anglès)
* Web oficial (anglès)
# Dougal Dixon

Dougal Dixon (nascut l'any 1947 a Dumfries, Escòcia) és un geòleg escocès, escriptor científic i autor de més de 100 llibres sobre dinosaures, geologia i evolució. Va estudiar geologia i paleontologia a la Universitat de Saint Andrews i és conegut per les seues obres il·lustrades de ficció basades en la possible evolució de les actuals formes de vida.
Actualment viu a Wareham (Dorset, Anglaterra) amb la seua muller Jean i els seus fills Gavin i Lindsay.

## Llibres

* After Man: A Zoology of the Future (1981)
* The New Dinosaurs: An Alternative Evolution (1988)
* The Children's Giant Book of Dinosaurs (circa 1990)
* Man After Man: An Anthropology of the Future (1990)
* The Future Is Wild -en col·laboració amb John Adams- (2003)
* If Dinosaurs Were Alive Today
* Ice Age Explorer (col·lecció de novel·les infantils "Time Machine", núm. 7) (1985)

## Televisió

* Natural History of an Alien -Discovery Channel/BBC- (1998)

## Premis

* Distinguished Achievement Award for Excellence in Educational Journalism by The Educational Press Association of America (1993).
* Helen Roney Sattler Award (1993).
* The Children's Book Council 1994 Outstanding Trade Science Book Award.
* Times Educational Supplement Primary Schoolbook Award (1996).

## Referències

* ↑ Lloc web de Dougal Dixon (anglès)

## Enllaços externs

* Informació sobre Dougal Dixon i la seua obra Arxivat 2008-08-10 a Wayback Machine. (castellà)
* Informació diversa sobre Dougal Dixon Arxivat 2020-10-24 a Wayback Machine. (anglès)
# Doumea typica

Doumea typica és una espècie de peix de la família dels amfílids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: rius costaners entre el Camerun i la conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P.H. i G.G. Teugels, 1986. Amphiliidae. p. 54-65. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Harry, R. R., 1953: A contribution to the classification of the African catfishes of the family Amphiliidae, with description of collections from Cameroon. Revue de Zoologie et de Botanique Africaines v. 47 (núm. 1-2 i 3-4): 177-200; 201-232.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Mve, R.O. i J.D. Mbega, 2003. Noms communs d'espèces importantes de poisson en langue fang, Gabon. p. 243-245. A: M.L.D. Palomares, B. Samb, T. Diouf, J.M. Vakily i D. Pauly (eds.) Fish biodiversity: local studies as basis for global inferences. ACP-EU Fish. Res. Rep. 14:281 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Skelton, P.H., 1992. Amphiliidae. p. 450-467. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Skelton, P. H., 2007: New species of the amphiliid catfish genera Amphilius, Doumea and Phractura and the taxonomy of Paramphilius from west central Africa (Siluriformes, Amphiliidae). Zootaxa Núm. 1578: 41-68.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Drombus ocyurus

Drombus ocyurus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar de la Xina Meridional.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Seale A., 1905. List of fishes collected by Dr. Bashford Dean on the island of Negros, Philippines. Proceedings of the United States National Museum v. 28 (núm. 1407). 769-803.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Drombus palackyi

Drombus palackyi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Seale A., 1905. List of fishes collected by Dr. Bashford Dean on the island of Negros, Philippines. Proceedings of the United States National Museum v. 28 (núm. 1407). 769-803.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Duc d'Atri

El Duc d'Atri fou Antonio Acquaviva (n...? - 1395), un militar italià. Aquest valerós home d'armes que el 1376 dominà la rebel·lió que esclatà a Ascoli contra la Santa Seu. Havent sabut que un tal Antonello della Valle tenia oprimida amb injustícies la població de Teramo, se n'apoderà el 1390, donant mort al referit Antonello.

## Referències

* Tom núm. 2, pàg. 416-17 de l'Enciclopèdia Espasa
# Dues peces per a orgue

Dues peces per a orgue, JW VIII/7 (en txec Dvě Skladby pro varhany), és una composició per a orgue de Leoš Janáček composta el 1884 a Brno.
Les dues parts es titulen Adagio, per tant es coneixen també com a Adagio I per a orgue i Adagio II per a orgue. Janáček va reutilitzar una part per a l'òpera L'inici d'un romanç (JW I/3, núm. 3a). Cada peça dura una mica més de quatre minuts.

## Referències

* 1 2 Knaus, Jakob. «Dades de l'obra» (en alemany). leos-janacek.org. [Consulta: 1r febrer 2029].

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# Duquesnoy (músic)

Charles-François-Honoré Lanctin dit Duquesnoy (Beauvais, 16 de maig de 1758 - Brussel·les, 9 de maig de 1822) fou un compositor i tenor dramàtic francès.
Dotat d'una bella veu de tenor, resolgué dedicar-se a la carrera de cantor dramàtic, pel qual adoptà el nom de Duquesnoy, amb el que fou conegut. Recollí molts aplaudiments en el teatre de Brussel·les, passant el 1799 a Hamburg. Com que a la vegada era un músic excel·lent, el 1814 fou nomenat mestre de capella de Santa Gúdula.
Com a compositor va escriure:
* Almanzor, òpera-ball en dos actes (1787);
* Le mystificateur mystiflé, òpera còmica (1789);
* Le prix des Arts, òpera en un acte (1791), estrenades totes tres a Brussel·les;
* la cantata Le Voeu des Muses reconnaissantes, executada amb molt d'èxit a Hamburg el 1795, i moltes composicions religioses, que s'executaren sota la seva direcció, quan era mestre de capella de Santa Gúdula, entre les que figuren: Beati omnes, Ave salus, Pio Jesu, Landa Sion, In exitu Israel, etc., i diversos motets al Santíssim.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 554 (ISBN 84 239-4529-4)
# Dòlmens del Pla d'Arques

Els dòlmens del Pla d'Arques, o del Coll de Fins, és un conjunt de dos monuments megalítics, un d'ells malauradament desaparegut, del límit dels termes comunals d'Escaró i de Fullà, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.

## Dolmen 1

El Dolmen 1 és el més meridional dels dos del Pla d'Arques. És cosa d'uns 500 metres més al sud que el número 2. Les seves coordenades són les de la fitxa tècnica d'aquest article.
Està situat en el mateix pla de la carena, a prop al nord-est del Roc Colomer.

## Dolmen 2

El Dolmen 2 és el més septentrional dels dos del Pla d'Arques. És cosa d'uns 500 metres més al nord que el número 1. Les seves coordenades són 42° 32′ 46.8″ N, 2° 20′ 35.9″ E﻿ / ﻿42.546333°N,2.343306°E﻿ / 42.546333; 2.343306; la seva altitud, 897 m alt.
Està situat en el mateix pla de la carena.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics dels Pirineus Orientals

## Referències

* ↑ Lloc on es troba el Dolmen 1 del Pla d'Arques, en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Lloc on es troba el Dolmen 2 del Pla d'Arques, en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «46 - Cornellà de Conflent i 72 - Fullà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. 181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012). Girona: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, n. 54, 2013.
* Giralt, Joseph «Notice historique sur la commune de Fuilla». Société agricole, scientifique et littéraire des Pyrénées-Orientales, núm. 50, 1909, pàg. 333-374. (. Perpinyà: Impr. Comet.)
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Cornellà de Conflent i Fullà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# E. S. Engelsberg

E S Engelsberg (Engelsberg, Baviera, 1825 - 1879) fou un músic austríac.
Alt funcionari administratiu a Viena, el seu verdader nom era Eduard Schön, i adquirí notorietat com a autor de certes composicions per a quatre veus d'home, denominades Humoristiche Männer quartete, què, com totes les seves obres musicals, signava amb pseudònim Engelsberg E S. Els més coneguts d'aquests quartets humorístics són els titulats Narrenquadrille, Heini von Steyyer, Der Landtag von Volkenkuchusheim, Ballszenen, Poeten auf der Alm.
Fou deixeble de Storch a Viena, amb el que perfeccionà els estudis musicals, també es distingí com a autor de música de cambra (sonates per a piano, quartets de corda, etc.). també va escriure molta música per a orgue, estudis i obres per a orquestra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 1025 (ISBN 84-239-4574-X)
# Edelmira Calvetó Alsamora

Edelmira Calvetó Alsamora (Barcelona, 1 de juliol de 1884 - Barcelona. 29 de juliol de 1957) fou una aficionada al futbol considerada la primera sòcia del Futbol Club Barcelona.
Quan el de febrer de 1910 es casà amb Pere Ollé Parent, un jornaler nascut a Collbató aficionat barcelonista, començà a acompanyar-lo per assistir als partits del Barça al camp del carrer de la Indústria. I decidí que també volia ser-ne sòcia. Malgrat que els estatuts de 1911 només admetien socis masculins, ella hi insistí i la seva lluita personal ho va fer possibleː l'1 de gener de 1913, sota la presidència de Joan Gamper, es convertí en membre del club blau-grana com a sòcia barcelonista, amb el número 86. Aquest fet la convertia en pionera. L'any 1921, quan es redactaren uns nous estatuts, ja es parlava genèricament de socis, sense fer distinció de sexe.
Vídua des de l'any 1937, Edelmira Calvetó morí a Barcelona el 1959, als 75 anys. Si bé ja feia anys que no anava als partits, encara era sòcia del Barça. Però ni el club ni cap publicació esportiva informaren de la seva defunció. El dia abans de la seva mort es va celebrar una assemblea de compromissaris del club, entre els quals no hi havia encara ni una sola dona.
La gesta d'Edelmira Calvetó fou reconeguda l'any 2011, quan el seu nom fou l'escollit per a denominar el grup de treball que creà la Junta Directiva, a instancies dels seus membres Susana Monje i Pilar Guinovart, per a recuperar la memòria històrica de la dona barcelonista, reivindicar el paper de les sòcies, impulsar el protagonisme femení en el club i reflexionar sobre el paper de la dona en l'esport.

## Referències

* ↑ «Edelmira Calvetó, la pionera que va marcar el camí| FC Barcelona». FC Barcelona. [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ G. Luque, Xavier. «Edelmira Calvetó, la primera socia del Barça» (en castellà). La Vanguardia, 22-01-2020. [Consulta: 26 maig 2022].
* ↑ Fernández Vidal, Maria. «Cant del Barça». La Vanguardia, 20-11-2020. [Consulta: 26 maig 2022].
* ↑ «Grup Edelmira Calvetó» (en castellà). [Consulta: 26 maig 2022].

## Bibliografia

* Revista Sapiens, núm. 190, de desembre de 2017, pàg. 18- (Dipòsit Legal B-42425-2002) (ISSN: 1695-2014)
# Edgar Wollgandt

Edgar Wollgandt (Wiesbaden, 18 de juliol de 1880 - Leipzig, 25 de desembre de 1949) fou un músic alemany.
Estudià en el Conservatori de la seva ciutat natal, destacant en l'ensenyança del violí, que perfeccionà més tard a Frankfurt sota la direcció de Hermann. El 1903 fou designat mestre-director de l'orquestra del Gewandhaus, de Leipzig, i fou director del celebrat Gewandhaus-Quartett, que amb ell componient K. Hermann, K. Wolksche, Julius Klengel. Va actuar diverses vegades en les temporades de Bayreuth com a Kapellmeister.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 10, pàg. 1267 (ISBN 84-239-4580-4)