OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ernst Friedrich Roesler

Ernst Friedrich Roesler (Rastenberg, Weimar, 1748 - 1800) fou un organista alemany. Fou deixeble del mestre Wolf i organista de Plauen, però a partir de 1798 deixà aquesta plaça i es dedicà a donar concerts d'orgue en diverses ciutats alemanyes. Publicà un llibre de corals, complet, per a ús dels organistes, titulat: Wollstandingen leichtbezifferten Choralbuch, zum besten angehender Orgelspieler.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 1350 ISBN 84 239-4551-0

## Referències

* ↑ http://www.weber-gesamtausgabe.de/de/A006070
# Notiocharis mangrophila

Notiocharis mangrophila és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425).
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Jezek, J., 2000. New and interesting moth flies (Diptera, Psychodidae) from the Australian museums of Perth and Sydney. Casopis Narodhiho Muzea rada prirodovedna 169/1–4:23–33.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Australian Faunal Directory (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Microsynodontis notatus

Microsynodontis notatus és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Gabon.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Glaser, U., 2000. Aqualog Photo Collection 1 - African Catfishes Verlag A.C.S. GmbH. ISBN 3-931702-57-X.
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. 2004. The Microsynodontis (Teleostei: Siluriformes: Mochokidae) of the lower Guinea region, west central Africa, with the description of eight new species. Zootaxa Núm. 531: 1-52.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jānis Bordāns

Jānis Bordāns (Balvi, 21 de juny de 1967) és un polític letó, que va ser Ministre de Justícia de Letònia entre juliol de 2012 i gener de 2014.
Bordāns es va graduar a l'escola secundària de Riga núm. 39 el 1985. El 1992, va obtenir un grau a la Universitat de Letònia, i posteriorment un màster en Dret.
Fou elegit diputat del Saeima el 1994, tot i que va dimitir un any més tard, per treballar com a advocat. Fou nomenat conseller jurídic i secretari parlamentari del Primer Ministre de Letònia el juny de 2010, unes funcions que només va exercir durant cinc mesos.
Posteriorment fou nomenat secretari parlamentari del Ministeri de Justícia el 2011, fins que el 5 de juliol de 2012 fou nomenat nou Ministre de Justícia, dins el tercer Gabinet Dombrovskis després de la marxa del seu predecessor Gaidis Bērziņš. Després de la formació del primer Gabinet Straujuma el 22 de gener de 2014 va cedir el seu lloc a la nacionalista Baiba Broka i va deixar l'executiu.

## Referències

* ↑ «Saeima tieslietu ministra amatā ievēl Jāni Bordānu» (en letó). Delfi.lv. [Consulta: 5 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa al lloc web del a Comissió Central Electoral de Letònia Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine.
* Fitxa al web del Ministeri de Justícia de Letònia Arxivat 2013-04-13 at Archive.is
# Gran Premi d'Espanya de motociclisme de 1968

El Gran Premi d'Espanya de motociclisme de 1968 fou la segona cursa de la temporada 1968 de motociclisme. La cursa es disputà al Circuit de Montjuïc (Barcelona, Catalunya) el dia 5 de maig de 1968.
A la cursa de 125cc, Salvador Cañellas aprofità l'abandonament de les dues Yamaha oficials per a aconseguir la primera victòria d'un català en un Gran Premi, al manillar de la seva Bultaco TSS.

## 500 cc

20 pilots inscrits.

### Arribats a la meta

| Pos. | Pilot | Moto | Temps | Punts |
| 1 | Giacomo Agostini | MV Agusta | 1h 16' 16" 61 | 8 |
| 2 | Jack Findlay | Matchless | +1' 01" 35 | 6 |
| 3 | John Dodds | Norton | +1 volta | 4 |
| 4 | Angelo Bergamonti | Hannah Paton | +1 volta | 3 |
| 5 | Gyula Marsovszky | Matchless | +1 volta | 2 |
| 6 | Rex Butcher | Norton | +1 volta | 1 |
| 7 | Walter Scheimann | Norton | | |
| 8 | Gordon Keith | Monard-Triumph | | |
| 9 | Paul Eickelberg | Norton | | |

### Retirats

| Pilot | Moto |
| Silvio Grassetti | Bianchi |
| Derek Lee | Matchless |
| Ginger Molloy | Bultaco |
| Bruno Spaggiari | Ducati |
| Salvador Cañellas | Bultaco |

## 250 cc

37 pilots inscrits.

### Arribats a la meta

| Pos. | Pilot | Moto | Temps | Punts |
| 1 | Phil Read | Yamaha | 1h 03' 28" 33 | 8 |
| 2 | Heinz Rosner | MZ | +1' 29" 06 | 6 |
| 3 | Ginger Molloy | Bultaco | +1 volta | 4 |
| 4 | Carles Giró | OSSA | +1 volta | 3 |
| 5 | Carles Rocamora | Bultaco | | 2 |
| 6 | Paul Eickelberg | Aermacchi | | 1 |
| 7 | Robert Blanch | Montesa | | |
| 8 | Barry Smith | Derbi | | |
| 9 | Pedro Alvarez | Bultaco | | |
| 10 | Angelo Bergamonti | Aermacchi | | |
| 11 | Brian Smith | Aermacchi | | |
| 12 | Tommy Robb | Bultaco | | |

## 125 cc

32 pilots inscrits.

### Arribats a la meta

| Pos. | Pilot | Moto | Temps | Punts |
| 1 | Salvador Cañellas | Bultaco | 55' 03" 94 | 8 |
| 2 | Ginger Molloy | Bultaco | +29" 19 | 6 |
| 3 | Heinz Rosner | MZ | +1' 47" 02 | 4 |
| 4 | Walter Scheimann | Honda | +1' 49" 87 | 3 |
| 5 | Tommy Robb | Bultaco | | 2 |
| 6 | Pedro Alvarez | Bultaco | | 1 |
| 7 | Joan Bordons | Bultaco | | |
| 8 | Brian Smith | Honda | | |

## 50 cc

20 pilots inscrits.

### Arribats a la meta

| Pos. | Pilot | Moto | Temps | Punts |
| 1 | Hans-Georg Anscheidt | Suzuki | 33' 29" 94 | 8 |
| 2 | Angel Nieto | Derbi | +0" 43 | 6 |
| 3 | Barry Smith | Derbi | +23" 63 | 4 |
| 4 | Paul Lodewijkx | Jamathi | +44" 94 | 3 |
| 5 | Carles Giró | Derbi | +1' 49" 85 | 2 |
| 6 | Francesc Cufí | Derbi | | 1 |
| 7 | Benjamí Grau | Derbi | | |
| 8 | Joan Parés | Derbi | | |
| 9 | Herbert Denzler | Kreidler | | |
| 10 | Josep Maria Mañer | Derbi | | |
| 11 | Manuel Varea | Derbi | | |
| 12 | Jean-Louis Pasquier | Derbi | | |

## Fonts i bibliografia

* El Mundo Deportivo, 5 maig 1968, pàg. 20 - 21 i 6 maig 1968, pàg. 21.
* Resultats dels 500 a autosport.com

## Referències

* ↑ El Mundo Deportivo l'indica amb Cardani, però amb la tricilíndrica milanesa va fer només la prova: vegeu racingmemo.fr.

## Enllaços externs

* Resultats al Web oficial del campionat Arxivat 2014-09-13 a Wayback Machine. (anglès)
* El campionat de 1968 al Web racingmemo.free.fr (francès)
# Gamba roja comuna

La gamba roja comuna o gamba roja vulgar, tifort al País Valencià (Tringa totanus) és un dels limícoles més freqüents a les zons humides dels Països Catalans, sobretot en pas.

## Morfologia

* Fa 28 cm de llargària total.
* El color vermell de les seues llargues potes és molt característic.
* Ambdós sexes són iguals, amb el cos clapejat de negre i gris, la cua ratllada de negre i blanc i el carpó i unes grans franges alars de color blanc de neu, mentre que les puntes de les ales són fosques.
* El bec és vermellós, amb la punta negra.

## Subespècies

* Tringa totanus britannica
* Tringa totanus craggi
* Tringa totanus eurhina
* Tringa totanus meinertzhageni
* Tringa totanus robusta
* Tringa totanus terrignotae
* Tringa totanus totanus
* Tringa totanus ussuriensis

## Reproducció

Construeix els seus nius en colònies mixtes amb altres espècies durant el mes de maig. Vora l'aigua salabrosa, arranja amb herba seca un forat que el mascle o la femella ha fet al fang, amagat per l'herba. A l'abril-juny pon 3-5 ous, que tots dos pares coven al llarg de 23 dies. Els pollets, també vigilants i atesos pels pares, volen al cap de 4 setmanes.

## Alimentació

Mengen insectes, cucs i matèria vegetal.

## Hàbitat

Es pot observar tant a les zones d'aigua dolça com a les salines i salabroses, on s'alimenta de petits invertebrats.

## Distribució geogràfica

Viu a Europa i en una bona part d'Àsia. Als Països Catalans, nidifica al Rosselló, al Delta de l'Ebre, al Delta del Llobregat, a l'Albufera de València, al Baix Vinalopó (Santa Pola) i a Mallorca (tant a l'albufera d'Alcúdia com al salobrar de Campos).

## Costums

És molt freqüent com a ocell de pas, integrat en grans estols, mentre que durant l'època de cria se'ls veu per separat. Als Països Catalans, a l'hivern i com a nidificant es pot considerar escàs.

## Referències

* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, plana 51. ISBN 843150434X
* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 113. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 8473063546

## Enllaços externs

* Estudi de la població d'aquest ocell al Principat de Catalunya. (català)
* Informació sobre la població d'aquest ocell a Portugal. (portuguès)
* Fotografies i enregistraments sonors de gambes roges vulgars. (anglès)
* Descripció i hàbitat d'aquest ocell. (francès)
* Taxonomia d'aquesta espècie. (anglès)
# Peromyscus melanocarpus

Peromyscus melanocarpus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del nord-centre d'Oaxaca (Mèxic), on viu a altituds d'entre 1.500 i 2.500 msnm. Els seus hàbitats naturals són els boscos montans i les selves nebuloses perennifòlies de regions plujoses. Està amenaçat per la desforestació. El seu nom específic, melanocarpus, significa ‘llavor negra’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T.; Vázquez, E.; Arroyo-Cabrales, J.; De Grammont, P.C. Peromyscus melanocarpus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 agost 2016.
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Ernst Linko

Ernst Fredrik Linko (fins al 1906 Lindroth; nascut el 14 de juliol de 1889 a Tampere, mort el 28 de gener de 1960 a Hèlsinki) fou un pianista i compositor finlandès.

## Biografia

Linko es va fer estudiant el 1909 i va estudiar piano amb Sigrid Schnéevoigt i Karl Ekman a l'Escola de Música de Hèlsinki del 1909 al 1911. Del 1911 al 1914 va estudiar composició i teoria musical a Berlín i Sant Petersburg, i del 1924 al 1925 a París. El 1913 va oferir el seu primer concert i després va fer una gira per Europa.
També va treballar com a professor i va ensenyar piano a l'Acadèmia Sibelius, on també va exercir de rector del 1936 al 1959. A més, Linko va ocupar diversos càrrecs de confiança en la indústria musical. El 1920, Linko va fer una gira de concerts als Estats Units juntament amb Wäinö Sola. Linko va enregistrar unes 13 composicions i també va treballar ell mateix com a pianista d'enregistrament.
Entre els estudiants de piano de Lingo es poden esmentar Heikki Aaltoila, Antti Aarnela, Einar Englund, Meri Louhos, Seppo Nummi i Tauno Äikää.
L'esposa d'Ernst Lingo era la cantant Lahja Linko i la seva filla fou cantant d'òpera Liisa Linko-Malmio. El seu germà era el mestre de capella Erkki Linko (1893−1966). El pare dels germans era el director del cor Ernst Lindroth i el seu avi fou l'influent músic Fredamp Lundelin.
Està enterrat al cementiri de Hietaniemi a Hèlsinki.

## Composicions

* Quatre concerts per a piano.
* Sèrie de piano Hommage à Domenico Scarlatti.
* Sonatines per a piano.
* Simfonia Symphonie chévaleresque.

## Referències

* ↑ (suec) Linko, Ernst a Uppslagsverket Finland (edició web, 2012).
* ↑ «Äänitearkisto.fi» (en finès). Arxivat de l'original el 22 d'agost 2016. [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Fono.fi» (en finès). [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Hietaniemen hautausmaa – merkittäviä vainajia» (en finès). Helsingin seurakuntayhtymä (Consorci Parroquial d’Hèlsinki). [Consulta: 12 juliol 2016].
* ↑ Haapanen, Toivo. Suomen säveltaide (en finès). Hèlsinki: Otava, 1940, p. 51–52 [Consulta: 2 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Concert per a piano núm. 2 en mi major, op.10 a YouTube
# Notiocharis phlyctis

Notiocharis phlyctis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* El mascle presenta les membranes alars més fosques a l'extrem de la nervadura, l'edeagus corbat des d'un punt de vista lateral, les antenes de 0,58-0,66 mm de llargària i les ales d'1,45-1,70 mm de longitud i 0,45-0,55 d'amplada.
* La femella és similar al mascle, sense pèls al segment 8 de l'abdomen, els lòbuls apicals dels genitals units a la base, antenes de 0,66-0,70 mm de llargada i ales d'1,57-1,85 mm de llargària i 0,47-0,55 d'amplada.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia: Papua Occidental.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425).
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Papua Insects Foundation (anglès)
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. Pàgs. 166-179. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines. (174).
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Garra quadrimaculata

Garra quadrimaculata és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Etiòpia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C., 1990. Cyprinidae. p. 269-361. A C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum I. Coll. Faune Tropicale núm. XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Peromyscus melanophrys

Peromyscus melanophrys és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Mèxic, on viu a altituds d'entre 100 i 2.600 msnm. Es tracta d'un animal semiarborícola. El seu hàbitat natural són les zones desèrtiques rocoses. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, melanophrys, significa ‘cella negra’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T.; Vázquez, E. Peromyscus melanophrys. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 14 agost 2016.
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Ernst Oswald Spitzner

Ernst Oswald Spitzner (1869 - 1943) fou un compositor alemany nascut a Auerbach l'últim terç del segle xix.
Va estudiar en el Conservatori de Würzburg amb Ritter, Schwendemann i Kliebert, i després va traslladar-se als Estats Units. A Portland va fundar el 1904 la Societat Filharmònica del seu nom. És autor de nombroses obres per a violí, un quartet per a instruments d'arc, peces per a violí i piano, etc.

## Referències

* ↑ «Spitzner, Ernst Oswald». A: Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 876. ISBN 84 239-4556-1.
# Notoraja

Notoraja és un gènere de peixos de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Taxonomia

* Notoraja azurea (McEachran & Last, 2008)
* Notoraja laxipella (Yearsley & Last, 1992)
* Notoraja lira (McEachran & Last, 2008)
* Notoraja ochroderma (McEachran & Last, 1994)
* Notoraja sapphira (Séret & Last, 2009)
* Notoraja sticta (McEachran & Last, 2008)
* Notoraja tobitukai (Hiyama, 1940)

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 McEachran, J.D. & Last, P.R., 2008. New deepwater skates of the genus Notoraja (Rajoidei: Arhynchobatidae) from southern Australia and the eastern Indian Ocean. Pp. 155-172. A: Last, P.R., White, W.T., Pogonoski, J.J. & Gledhill, D.C. (eds.): Descriptions of new Australian skates (Batoidea: Rajoidei). CSIRO marine and atmospheric research paper núm. 021.
* ↑ Yearsley, G. K. & Last, P. R., 1992. Pavoraja (Insentiraja) laxipella, a new subgenus and species of skate (Chondrichthyes: Rajoidei). Copeia 1992 (núm. 3): 839-850.
* ↑ McEachran, J. D. & Last, P. R., 1994. New species of skate, Notoraja ochroderma, from off Queensland, Australia, with comments on the taxonomic limits of Notoraja (Chondrichthyes, Rajoidei). Copeia 1994 (núm. 2): 413-421.
* ↑ Séret, B. & Last, P.R., 2009. Notoraja sapphira sp. nov. (Rajoidei: Arhynchobatidae), a new deepwater skate from the slopes of the Norfolk Ridge (South-West Pacific). Zootaxa, 2153: 24-34.
* ↑ Hiyama, Y., 1940. Descriptions of two new species of fish, Raja tobitukai and Chlorophthalmus acutifrons. Japanese Journal of Zoology v. 9 (núm. 1): 169-173.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# Miguel López de Grez

Miguel López de Grez (Lumbier, 23 d'abril de 1546 - Ròtova, 29 de desembre de 1612) va ser el primer vicari secular de la parròquia de Ròtova. És venerat com a venerable per l'Església catòlica.

## Biografia

Va nàixer al caseriu de Grez (Lumbier, districte de Aoiz) el 23 d'abril de 1546 i es va formar a Lumbier, Sangüesa i Pamplona, i després va estudiar filosofia i teologia en la Universitat de València.
El patriarca Joan de Ribera el va nomenar rector de Palma de Gandia l'any 1582.
Al 1585 la capella local de Ròtova s'estableix en parròquia independent de Palma, si bé sota la mateixa jurisdicció del Monestir de Sant Jeroni de Cotalba. Aquell any el Venerable va prendre possessió de la vicaria de Ròtova, amb els annexos d'Alfauir, Almiserà i Castellonet de la Conquesta, on va estar 27 anys com a vicari.
Se li atribueixen diversos miracles com la curació de malalts, levitacions i aparicions de Crist i de diversos sants.
Va morir el 29 de desembre de 1612. Les memòries escrites pel seu confessor, amic i prior de Sant Jeroni de Cotalba, Gaspar Centol, constitueixen la font biogràfica més important i relaten un multitudinari soterrar a l'església de Ròtova, en olor de santedat, el qual va tenir lloc l'endemà de la seua mort. Les seues restes es van depositar als presbiteris de l'església de Ròtova al 1620.
El poble de Ròtova li va posar el seu nom a un carrer, popularment conegut com a carrer de La Parra.
El procés de beatificació es va desenvolupar en el bisbat de Pamplona cap a 1616 però no es va enllestir a causa de a la intermediació de la Santa Inquisició valenciana prohibint que continuara el procés de beatificació.

## Referències

* 1 2 Bau Burguet, José Venerable Miguel López de Grez, vicario de Ròtova y sus anejos. Imprès conservat a l'arxiu parroquial de Ròtova, 1915.
* 1 2 SOLER MOLINA, ABEL. Ròtova geografia, història i patrimoni. Ajuntament de Ròtova., 2007. ISBN 978-84-606-4150-6.
* ↑ Elizaga, Por Julio Urdin. «El subprior Huarte y el cantabrismo de Dos Santos» (en castellà), 15-05-2017. [Consulta: 25 març 2023].

## Bibliografia

* ALONSO i LÓPEZ, Jesus E. «Sant Jeroni de Cotalba i els pobles silenciosos». A: Miscel·lània Josep Camarena. Gandia: CEIC Alfons el Vell i Ajuntament de Llocnou de Sant Jeroni, 1997, 1997, p. 128-138..
* BAU, José; BURGUET. Venerable Miguel López de Grez, vicario de Ròtova y sus anejos. Imprès conservat a l'arxiu parroquial de Ròtova, 1915.
* CASTILLO, Francisco del. Historia General de nuestro Real Monasterio de San Gerónimo de Gandía. Cotalba. Manuscrit copiat a l’Arxiu de la Catedral de València, 1757.
* CENTOL, GASPAR (Jer.). Relaciones verdaderas que dan personas fidedignas de la vida y virtudes del sieruo de Dios don Miguel Grez cura de Rotona y su anexos en el Reyno de Valencia... / [compuesta por fray Gaspar Centol prior de San Geronymo de Gandia]. Pamplona: Carlos de Labàyen, 1616.
* SOLER MOLINA, Abel; JORDA PLA, Rafael. Ròtova geografia, història i patrimoni. Ròtova: Ajuntament de Ròtova, 2007. ISBN 978-84-606-4150-6.