OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Karl Ludwig Gerok

Karl Ludwig Gerok (Obersontheim (Baden-Württemberg), 27 de gener, 1906 - Murrhardt (Baden-Württemberg), 28 de juny, 1975) va ser un organista i compositor alemany.

## Biografia

Karl Ludwig Gerok va estudiar primer a la Universitat de Música de Stuttgart amb l'organista del monestir Arnold Strebel i després amb Karl Straube a Leipzig.
Des de 1930 va ser organista de la catedral de Halberstadt. Des de 1948 Gerok va ser organista a l'església de Sant Marc a Stuttgart i de 1958 a 1969 organista a la col·legiata de Stuttgart. El posterior director de cor i compositor Edgar Rabsch (1928–1990) i Helmuth Rilling van ser entre els seus estudiants allà.
Durant aquest temps també va ser un col·laborador clau al Llibre coral de Württemberg des de 1953. Des de 1946 va treballar com a professor d'orgue a l'escola de música de l'església d'Esslingen am Neckar i més tard a la Universitat de Música de Stuttgart. Va ser l'autor de l'obra estàndard Course in Organ Improvisation.
Karl Gerok va morir el 28 de juny de 1975 i va ser enterrat al Walterichsfriedhof de Murrhardt.

## Obra
### Composicions

* Preludis corals. A: Karl Gerok (ed.): Romanticisme d'òrgans suabi. Metzlersche Verlagsbuchhandlung, Stuttgart 1969.
* Ulrich Stierle (ed.): Karl Gerok: Petits corals d'orgue. Carus-Verlag, Leinfelden-Echterdingen 2002.

### Llibres de text

* Curs d'improvisació d'orgue. Ed.: Martin Rößler. Hänssler-Verlag, Neuhausen-Stuttgart 1976. (Curs de interpretació d'orgue litúrgic en diverses formes, basat en melodies de l'Himnar de l'Església Evangèlica, edició de 1953.)

## Bibliografia

* Volker Lutz: Memòries de Karl Gerok. A: Württemberg partitures per a música d'església, 2006, núm. 1.
* Karl Ludwig Gerok, organista de la col·legiata d'Stuttgart, etapes de la vida. A: Programa de l'Església de Sant Pere pel seu 100è aniversari
# Pseudotropheus socolofi

Pseudotropheus socolofi és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes. Poden assolir els 6,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: és una espècie de peix endèmica del llac Malawi.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Maréchal, C., 1991. Pseudotropheus. p. 401-415. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París. Vol. 4.

## Bibliografia

* Johnson, D. S. 1974. Three new cichlids from Lake Malawi. Today's Aquarist v. 1 (núm. 3): 38-42.
# Reithrodontomys paradoxus

Reithrodontomys paradoxus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 660 i 750 msnm a Costa Rica i Nicaragua. El seu hàbitat natural són els boscos caducifolis. Podria estar amenaçat per la desforestació i la degradació del seu medi. El seu nom específic, paradoxus, significa ‘paradòxic’ en llatí.

## Referències

* ↑ Reid, F. et al. Reithrodontomys paradoxus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 31 agost 2016.
* ↑ Entrada «Reithrodontomys» d'Animalia (en anglès).
# Simfonia núm. 14 (Weinberg)

La Simfonia núm. 14, op. 117, de Mieczysław Weinberg va ser composta el 1977 i dedicada a Vladímir Fedosséiev, que va dirigir l'estrena al Segon Festival de Tardor de Moscou, el 8 d'octubre de 1980.
A part dels vincles habituals amb Xostakóvitx, en el segon moviment Allegro, segons Tuttle, els contorns melòdics i rítmics recorden més la música de Bartók o Kodály.

## Moviments

La Catorzena Simfonia va ser escrita en un sol moviment, tot i que es pot separar segons l'estructura tradicional de quatre moviments sota la superfície:
* Largo –
* Allegro –
* Adagio –
* Moderato

## Referències

* ↑ Skans, Per. «Ressenya del disc» (en anglès). Chandos. [Consulta: 25 març 2020].
* 1 2 Tuttle, Raymond. «Ressenya del disc». Classical. net. [Consulta: 7 juny 2023].
# Narcís Sans Prats

Narcís Sans Prats (Fallines, 1920 — Girona, 1994) fou un fotògraf i realitzador cinematogràfic.
Narcís Sans Prats obrí el seu primer establiment fotogràfic al carrer Ciutadans a finals dels anys 40. Més endavant el traslladà a la que, fins al seu tancament, va ser la seu del negoci Fotografia Sans, al número 2 de la pujada del Pont de Pedra. La seva activitat professional, primer com a fotògraf i després com a fotoreporter, se centrà pràcticament en exclusiva en la ciutat de Girona i també a les comarques gironines. La major part d'aquesta activitat fotogràfica resta reflectida en la premsa escrita, especialment en les planes del diari Los Sitios, posteriorment Diari de Girona, des de mitjans dels anys quaranta fins a principi de la dècada dels vuitanta, quan ja comptava amb un equip de col·laboradors, entre els quals hi havia els seus fills i Pablo García Cortés, més conegut com a Pablito.
Paral·lelament, a mitjans dels anys quaranta començà la seva tasca com a realitzador cinematogràfic i com a col·laborador de Televisió Espanyola. Aquesta col·laboració es concretà l'any 1965 en ser el primer corresponsal de TVE a Girona, fins i tot abans que aquesta figura existís a la demarcació de Barcelona. En aquesta circumstància hi tingué molt a veure el ressò arreu de l'Estat de les impressionants imatges de l'aiguat de Girona, enregistrades el 1962. Així mateix, cal remarcar la seva activitat cinematogràfica per tal de promoure turísticament i desvetllar l'interès pel seu món submarí.
En la seva activitat periodística realitzà reportatges sobre tota mena d'actes i temes i, també, tingué l'oportunitat d'enregistrar imatges de personalitats reconegudes com Salvador Dalí, Josep Pla o Josep Tarradellas. Tanmateix tampoc deixà de banda altres aspectes relacionats amb la fotografia d'encàrrec, com la fotografia publicitària o la fotografia comercial de galeria, és a dir els retrats.

## Bibliografia

* BOADAS i RASET, Joan; CASELLAS i SERRA, Lluís-Esteve; GARCIA, Teresa ... [et al.], Girona: guia de fons en imatge. Girona: Ajuntament de Girona. Centre de Recerca i Difusió de la Imatge (CRDI), 1999, (Guies urbanes; 9). p 47-49.
* BOADAS, Joan; CASELLAS, Lluís-Esteve; FREIXAS, Georgina. “La intervenció sobre grans fons d'imatges: el Fons Narcís Sans de l'Arxiu d'Imatges de l'Ajuntament de Girona com a exemple” a La imatge i la recerca històrica. Ponències i comunicacions. Girona: Ajuntament de Girona, 1996 (Col·lecció Textos i Documents, 7). p. 145-152.
* NARCÍS SANS: 1920 - 1994: fotos. Girona: Ajuntament de Girona, 1996 (Col·lecció Girona en imatges, núm. 10).
* NARCÍS SANS: l'homenatge: Onda Cero, 2006.
* NAVARRETE, Fina, TERRÉ, Laura. Narcís Sans Prats. Girona: Ajuntament de Girona; Rigau Editors. 2008 (Girona Fotògrafs; 2).
# Juan Pérez de Pastrana

Juan Pérez de Pastrana fou un compositor i mestre de cant valencià del segle xv.
Figura com a mestre de cant i també compositor en els Manuals de Concells de la ciutat de València, del qual en la Provisió del 7 de març de 1415, format per importants homens de la ciutat, ab motiu de certes cobles e cantilenes que cantaren en els entremeses de la festivitat del S. S. Rey, reyna é primogenit lur en la solemne rebuda que la ciutat de València feu a Ferran d'Antequera, rei d'Aragó, es diu: e lo dit en Joan Perez Pastrana per haber e arreglat, e donarlos só a les dites cantineles, e haber fadrins que les cantassen, e ferlos ornar e altres treballs... és valorat en la seua llabor i treball en 30 florins d'or.
Eren els dits entremeses els qui ab el nom de misterios es coneix en la història del drama modern, encara que sense la pressió del quefer religiós, (per exemple el drama líric religiós el Misteri d'Elx) representacions del mateix gènero i titul que els intermezzi (interludis) que figuren en els primers tantejos de l'òpera quan la Camerata florentina començà a treballar en l'obstinació que creà el drama liric, actes liric-dramàtics, com es veu, molt anteriors al segle xvi en els quals rudimentàriament estava el germen de la futura opera. Al figurar Pérez de Pastrana com el que va començar a donar só a les coples i cantin-eles dels citats entremeses: bé que se'l pot considerar com el mestre músic concertador i director de la part musical d'estos.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 43, pàg. 706, ISBN 84-239-4543-X
* Músicos Valencianos, autor: Bernardo Adam Ferrero, compositor y director de orquesta valenciano. Ver en Biblioteca de Valencia (antiguo Hospital General)
# Rhinopias filamentosus

Rhinopias filamentosus és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 2,9 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: les illes Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1905. Note on the genera of synanceine and pelorine fishes. Proceedings of the United States National Museum v. 28 (núm. 1394). 221-225.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., Y. Hirosaki i T. Abe, 1973. Two new species of the scorpionfish genus Rhinopias, with comments on related genera and species. Proc. Calif. Acad. Sci. 39(16):285-310.
* ↑ Poss, S.G., 1999. Scorpaenidae. Scorpionfishes (also, lionfishes, rockfishes, stingfishes, stonefishes, and waspfishes). p. 2291- 2352. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
# Karl Mengewein

Karl Mengewein (Zaunröden, 1852 - Gross-lichterfelde, 1908) fou un compositor alemany.
De 1874 fins a 1876 va ser professor del Conservatori Fraudenberg, de Wiesbaden, al mateix temps dirigia la Societat de música sagrada, fou director del cor de l'església de Betlem el 1888, fundant el 1886 un Institut de Música a Berlín.
Va compondre les comèdies líriques Das Alte Lied, Der Liederfex i Liebe und Glück; les cantates, Martin Luther, Frühlingsfeier i Frau Musika; un Rèquiem, l'oratori Johannes der Täufer, motets, Lieder, peces per a violí i piano, etc. A més, se li deuen: Schule der Klaviertechnik, i Die Ausbildung des musikalischen Gehörs (1908).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 34, pàg. 675 (ISBN 84 239-4534-0)
# North Plainfield

North Plainfield és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 21.103 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Plainfield tenia 21.103 habitants, 7.202 habitatges, i 5.084 famílies. La densitat de població era de 2.920,4 habitants/km².
Dels 7.202 habitatges en un 37% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,7% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 29,4% no eren unitats familiars. En el 23,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 36,5% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 9,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.322 $ i la renda mediana per família de 62.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.662 $ mentre que les dones 30.816 $. La renda per capita de la població era de 22.791 $. Aproximadament el 4,4% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Plainfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Plainfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Angelica Aposteanu

Angelica Aposteanu (Bistrița, 21 d'agost de 1954), de casada Chertic, és una ex-remadora romanesa que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la competició del vuit amb timoner del programa de rem. Al seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat del món de rem, en el quatre amb timoner el 1974 i en el dos sense timoner el 1975.

## Referències

* ↑ «Angelica Aposteanu Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 4 octubre 2019].
* ↑ Rudern - Weltmeisterschaften Vierer mit Steuerfrau. sport-komplett.de
* ↑ Rudern - Weltmeisterschaften Zweier ohne Steuerfrau. sport-komplett.de
# Natale Perelli

Natale Perelli (Milà, 24 de desembre de 1817 - Filadèlfia, 1867) fou un tenor i compositor italià del Romanticisme.
Estudià en el Conservatori de Milà i es dedicà a la composició dramàtica, figurant entre les seves produccions les òperes Galeotto Manfredi estrenada el 1839 a Pavia pel cantant Achille de Bassini amb molt bon èxit; Osti et non osti, estrenada a Gènova (la partitura per a piano de la qual fou publicada per la casa Ricordi), i Il contrabandiere, obra que no tingué gens d'èxit, estrenada a Torí el 1842.

## Referències

* ↑ «Natale Perelli». Catalogo Ricordi. ricordicompany.com. Arxivat de l'original el 24 d’abril 2017. [Consulta: 24 abril 2017].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 43, pàg. 628 (ISBN 84-239-4543-X)
# Juan de Arfe y Villafañe

Juan de Arfe y Villafañe (Lleó, 1525 - Madrid, 3 d'abril de 1603) fou un argenter, gravador i cisellador castellà, net de Enrique de Arfe (1475-1545), considerat com l'artista més notable de la família Arfe, el que els seus coetanis anomenaren el Cellini espanyol.
Estudià amb el seu pare; assistí l curs d'anatomia que explicava Cosme de Medina en la Universitat de Salamanca, i a Madrid i Toledo admirà les obres mestres de Berruguete, de Bigarny (el Borgoñón), de Becerra i altres artistes, establint-se a Valladolid. Malgrat la seva joventut, el capítol d'Àvila li com fià la construcció d'una nova custodia de plata, pel preu de 12 ducats per cada marc que emprés; començà aquest treball el 1564, i no l'acabà fins al 1571; cobrà per ell 1.907,403 maravedís, entregant al capítol una de les millors joies artístiques que existeixen a Espanya, guardada curosament en el tresor de la catedral.
A aquesta obra i seguí la custodia de Sevilla, que se li adjudicà per concurs el 1580, acabada el 1587; en aquest gran tabernacle, considerat com la seva obra mestra. Invertí 2.147 marcs (més de 500 quilograms.) de metall preciosos; té 3'36 m. D'altura; presenta la forma d'un templet circular de quatre cossos superposats d'estil grecoromà, primorosa-ment adornat de petites estàtues, baixos relleus i repussats, sent solament de lamentar les destarotades modificacions que en ella introduí el 1668 Juan de Segura; aquesta obra encara es conserva en el tresor de la catedral de Sevilla. Després construí una altra custodia per a Burgos, que pesava 275 lliures, per la que va percebre 235,664 rals, que desgraciadament va ser fossa per les tropes franceses durant la guerra de la Independència; una altra per a Valladolid el 1590, i junt amb el seu gendre Lesmes Fernández del Moral, la de la catedral d'Osma, més petita que les anteriors, però d'un gran valor artístic, i de l'església de San Martín de Madrid.
Felip II de Castella el nomenà assajador de la casa de moneda de Segòvia, però el 1596 el cridà a Madrid per acabar diverses estàtues destinades a El Escorial; li encarregà, a més el 1597, 64 busts de sants de bronze repujat, destinats al mateix monestir.
Entre les seves altres obres cal mencionar: una creu metropolitana per a Burgos (1592); Un gerro i palangana esmaltats, adquirits per Felip III (1599) en 4.050 ducats, etc.Ceán Bermúdez li atribueix un retrat d'Ercilla, gravat en plom, que apareix en la primera edició del poema La Araucana, i l'eclesiàstic Burriel les il·lustracions del llibre Caballero determinado, poema traduït del francès per Hernando de Acuña (Salamanca, 1573).
Escriví i publicà alguns llibres sobre el seu art, entre ells: Descripción de la traza y ornato de la custodia de plata de la santa iglesia de Sevilla (Sevilla, 1587), obra raríssima avui dia; El aquilatador de la plata, oro y piedras preciosas (Valladolid, 1572; Madrid, 1598 i 1678), que constitueix un interessantíssim tractat d'argenteria, joieria i aliatges: De varia commensuración para la Esculptura y Architectura (Sevilla, 1585-1587; Madrid, 1675-1736).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6 (ISBN 84-239-4506-5)
# Rhinopias xenops

Rhinopias xenops és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 15,3 cm de llargària màxima.
* Cap i cos comprimits.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 59-124 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic: les illes Hawaii i la península de Kii (el Japó).

## Costums

És bentònic damunt roques i corall.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1905. Note on the genera of synanceine and pelorine fishes. Proceedings of the United States National Museum v. 28 (núm. 1394). 221-225.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1905. II. The deep-sea fishes of the Hawaiian Islands. A: The aquatic resources of the Hawaiian Islands. Bull. U. S. Fish Comm. v. 23 (pt 2) (for 1903): 577-713, Pls. 66-101.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N. i J.E. Randall, 1975. The scorpaenid fishes of the Hawaiian Islands, including new species and new records (Pisces: Scorpaenidae). Proc. Calif. Acad. Sci. 40(11):265-334.
* ↑ Gilbert, C.H., 1905. The deep-sea fishes of the Hawaiian Islands. p. 575-713. A: D.S. Jordan i. B.W. Evermann (eds.) The aquatic resources of the Hawaiian Islands. U.S. Fish Comm. Bull. 23(2).
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hilas

Hilas (en grec antic Ὕλας), segons la mitologia grega, fou un heroi grec, fill de Tiodamant, rei dels driops, i de Menòdice.
Quan Hèracles lluitava contra els driops, va matar Tiodamant i es va endur el seu fill Hilas, jove d'extraordinària bellesa del que s'havia enamorat. Hilas s'embarcà amb ell en l'expedició dels argonautes. Mentre feien una escala a les costes de Mísia, i Hèracles anava a talar un arbre per substituir un rem que s'havia trencat, fou encarregat d'anar a cercar aigua, a una font del bosc, o potser del riu, (o del llac) Ascani. Les nimfes de l'indret, en veure'l tan bell, se n'enamoraren i el van raptar arrossegant-lo cap al fons de l'estany per donar-li la immortalitat. En no tornar, el van cridar molta estona, sense obtenir resposta. Els argonautes van llevar àncores, i Hèracles abandonà l'expedició per cercar-lo, però malgrat la seua perseverança no el va trobar mai més. Hèracles sospità que els misis l'havien raptat, i va fer ostatges i ordenà a la població que sortissin a buscar-lo, acte que els missis continuaven fent anualment de forma solemne: celebraven una festa on els sacerdots pujaven en processó dalt d'una muntanya i cridaven tres cops el nom d'Hilas.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 268. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 116. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
* Antoní Liberal. Recull de metamorfosis. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2012, p. 177-178. ISBN 9788498592061
# Karl Perron

Karl Perron nascut Karl Pergamenter (Frankenthal, 3 de juny de 1858 – Dresden, 15 de juliol de 1928) fou un cantant d'òpera alemany de la corda de baix-baríton.
Dotat d'una bella veu de baríton, va fer els estudis a Múnic i Frankfurt, de 1880 a 1884 cantà en nombrosos concerts i després fou contractat pel Teatre Oficial de Leipzig, en el que va romandre fins al 1891 en que passà a Dresden. El 1896 prengué part en les representacions wagnerianes de Bayreuth, interpretant els rols d'Amfortas, del Parsifal i de Wotan, de La Walkyria. Per acabar, es retirà el 1913.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 43, pàg. 1073 (ISBN 84-239-4543-X)
# Psychoda alternicula

Psychoda alternicula és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba als Estats Units (Texas, Louisiana, Alabama, Florida i Geòrgia), Mèxic (Yucatán), Nicaragua i Colòmbia.

## Referències

* ↑ Aquatic Invertebrates of Texas Arxivat 2014-03-02 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ S. W. Frost, 1966. Additions to Florida Insects Taken in Light Traps. The Florida Entomologist, vol. 49, núm. 4, pàgs. 243-251. Additions to Florida Insects Taken in Light Traps Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Especies de insectos reportadas para Yucatán Arxivat 2014-09-28 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Insectos en Río Lagartos Bio Reserva Arxivat 2013-01-22 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Colllantes, Francisco «Nuevas citas de especies conocidas de Psychodinae (Diptera: Psychodidae) en Nicaragua». Revista Nicaragüense de Entomología, 1999, pàg. 17-27.
* ↑ Bejarano, E. E., 2006. Lista actualizada de los psicódidos (Diptera: Psychodidae) de Colombia. Folia Entomologica Mexicana 45/1:47–56. (castellà)
* ↑ Quate, L.W., 1955. A revision of the Psychodidae (Diptera) in America, north of Mexico. University of California Publications in Entomology. 10:103-273.
# Aegialomys galapagoensis

Aegialomys galapagoensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de les illes Galàpagos (Equador). Es tracta d'un animal terrestre i solitari. No se sap gaire cosa sobre el seu hàbitat i la seva història natural. Està amenaçat per la introducció de rates negres i ratolins comuns al seu medi. El seu nom específic, galapagoensis, significa ‘de les Galàpagos' en llatí.

## Referències

* ↑ Tirira, D.; Boada, C.; Weksler, M. Aegialomys galapagoensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 setembre 2016.
* ↑ Entrada «Aegialomys» d'Animalia (en anglès).
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :