OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Pont de Molins

L'escut oficial de Pont de Molins té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un pont de dos ulls d'argent acompanyat al cap d'una mola de molí d'or i a la punta d'una faixa ondada d'atzur rivetada d'argent. Per timbre, una corona de poble.
El pont i la mola de molí són els senyals parlants propis i tradicionals del municipi com a mínim des del segle xix, mentre que la faixa ondada és un afegitó del nou escut oficial, en representació del riu Muga, que és el que passa per sota el pont que dona nom a la localitat. L'escut va ser aprovat el 12 de desembre del 2014 i publicat al DOGC el 5 de gener del 2015 amb el número 6782.

## Bandera

La bandera oficial de Pont de Molins té la següent descripció: "Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, amb el pont de dos ulls blanc de l'escut, d'alçària 5/14 de la del drap i llargària 2/7 de la del mateix drap, centrat en relació amb les vores de l'asta i del vol i posat a 2/7 de la superior; amb la roda de molí groga del mateix escut, de diàmetre 1/7 de la llargària del drap, posada a 1/4 de la vora superior i a 1/21 de la de l'asta, i amb una faixa ondada blau fosc rivetada de blanc de mitja, tres i mitja crestes, de gruix 1/7 de l'alçària del drap, posada a 1/14 de la vora inferior.
Fou aprovada per la Generalitat el 3 de novembre de 2015 i publicada al DOGC el 13 de novembre amb el número 6997.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2924/2014, de 12 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Pont de Molins.» (pdf). DOGC núm. 6782. Generalitat de Catalunya, 05-01-2015. [Consulta: 7 gener 2015].
* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2559/2015, de 3 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Pont de Molins.» ( PDF). DOGC núm. 6997. Generalitat de Catalunya, 13-11-2015. Arxivat de l'original el 7 de maig 2022. [Consulta: 17 novembre 2015].
# Escut de Puig-reig

L'escut oficial de Puig-reig té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat i semipartit: 1r. d'argent, un mont de sinople movent de la punta somat d'una corona reial d'or; 2n. de gules, una creu de Malta (d'argent); i al tercer, d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 7 de juliol de 1987 i publicat al DOGC el 24 del mateix mes amb el número 868.
El mont amb la corona reial són elements parlants referents a l'etimologia del nom del poble, "el puig del rei". Puig-reig fou el centre d'una comanda templera(1187-1312); més endavant la comanda va passar a l'orde de Sant Joan de Jerusalem, fins a 1805; aquest fet es veu reflectit a l'escut per la creu de Malta. Finalment, apareixen les armes reials de Catalunya, que al·ludeixen a la jurisdicció sobre el poble, que originalment pertanyia als vescomtes de Berga, i més tard als comtes de Barcelona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «DECRET 232/1987, de 7 de juliol, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Puig-reig per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 868. Generalitat de Catalunya, 24-07-1987. [Consulta: 26 juny 2010].
# Escut de Rafelguaraf

L'escut de Rafelguaraf és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de Rafelguaraf (Ribera Alta). Té el següent blasonament:
| « | Escut truncat i migpartit. Al primer, d'or, quatre pals de gules. Al segon, de sinople, una alqueria àrab d'argent aclarida d'atzur. Al tercer, d'argent, un taronger de sinople fruitat d'or. Per timbre, una corona reial tancada. | » |

## Història

Aprovat per Ordre del 16 de juny de 1987, de la Conselleria d'Administració Pública. Publicada en el DOGV núm. 642, del 4 d'agost de 1987.
Els quatre pals recorden la seva pertinença al Regne de València, dins la fillola de Xàtiva, i a l'Hospital General de València. A sota, l'alqueria és un senyal parlant al·lusiu al rafel del topònim, que va mantenir tota la seva població musulmana fins a l'expulsió dels moriscos, mentre que el taronger és un símbol del seu principal conreu agrícola.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 194 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Ordre de 16 de juliol de 1987, de la Conselleria d'Administració Pública, per la qual és aprovat l'escut heràldic municipal de Rafelguaraf (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 642, 04-08-1987, pàg. 3.796 [Consulta: 23 desembre 2015].
# Escut de Riells i Viabrea

L'escut oficial de Riells i Viabrea va ser aprovat el 9 d'abril de 1999 i publicat al DOGC el 30 del mateix mes amb el número 2.879. Té el següent blasonament:
Escut caironat partit: 1r de sinople, 2 geminats ondats d'argent en banda; 2n d'argent, una faixa ondada d'atzur, i ressaltant sobre la segona partició una mata arrencada de bruc d'or. Per timbre una corona mural de poble.
La primera partició representa les armes parlants de Riells, nom derivat del llatí "rivulos", riuets. La segona partició són les armes de Viabrea: la riera de Sant Llop darrere una mata de bruc, que tradicionalment ha estat la principal font de l'economia del poble; les escombres que l'Ajuntament de Barcelona utilitzava per escombrar els carrers de la ciutat eren fetes amb bruc de Viabrea.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Selva

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 9 d'abril de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Riells i Viabrea.» ( PDF). DOGC núm. 2879. Generalitat de Catalunya, 30-04-1999. [Consulta: 26 juny 2010].
# Escut de Rubió

L'escut oficial de Rubió té el següent blasonament:
    Escut caironat: de porpra, un castell de gules obert sobremuntat d'un muntant d'argent acompanyat al cap d'una flor de lis d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 12 de febrer de 1996 i publicat al DOGC el 28 del mateix mes amb el número 2174.
L'escut porta el castell del poble (del segle XI) i un muntant i la flor de lis, atributs de la Verge Maria, patrona de la localitat.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 12 de febrer de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Rubió.» (pdf). DOGC núm. 2174. Generalitat de Catalunya, 12-02-1996. [Consulta: 23 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia
# Escut de Rupit i Pruit

L'escut oficial de Rupit i Pruit té el següent blasonament:
    Escut caironat partit: al 1r, de gules, un castell de porpra tancat de sable sobremuntat d'un card de tres flors d'or; al 2n, d'atzur, un cavall amb un cavaller d'argent. Per timbre, una corona de marquès.

## Història

Va ser aprovat el 9 de febrer del 2007 i publicat al DOGC el 23 de febrer del mateix any amb el número 4828.

## Vegeu també

* Bandera de Rupit i Pruit
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/438/2007, de 9 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Rupit i Pruit.» (pdf). DOGC núm. 4828. Generalitat de Catalunya, 23-02-2007. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Sant Andreu Salou

L'escut oficial de Sant Andreu Salou té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, un sautor abscís –o creu de Sant Andreu– esbrancat d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 14 de juny de 1988 i publicat al DOGC l'11 de juliol del mateix any amb el número 1016.
El sautor, o creu de Sant Andreu, és el símbol del patró del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Sant Andreu Salou.» ( PDF). DOGC núm. 1016. Generalitat de Catalunya, 11-07-1988. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Sant Guim de la Plana

L'escut oficial de Sant Guim de la Plana té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, vuit rodelles de sable, una abismada i set en orla rodona. Per timbre una corona mural de poble.
Va ser aprovat el 16 de juny de 1983 i publicat al DOGC el 27 de juliol del mateix any amb el número 348. Les vuit rodelles de sable sobre camper d'or ón les armes dels Sacirera, senyors del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Segarra

## Referències

* ↑ «DECRET 279/1983, de 16 de juny, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Sant Guim de la Plana per adoptar el seu escut heràldic municipal.» ( PDF). DOGC núm. 348. Generalitat de Catalunya, 27-07-1983. [Consulta: 21 juny 2010].
# Escut de Sant Isidre

L'escut de Sant Isidre és un símbol representatiu oficial de Sant Isidre, municipi del País Valencià, a la comarca del Baix Segura. Té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric. En camp d'or, una palmera de sinople, terrassada del mateix color, acostada a la destra d'una roda d'atzur de vuit radis i a la sinistra d'una mangrana de sinople tallada i granada de gules. Al timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 27 d'abril de 1992, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 1.788, de 22 de maig de 1992.
La palmera i la mangrana són elements al·lusius al paisatge de la localitat i als seus cultius, mentre que la roda és un símbol ancestral de civilització i progrés.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià
* Escuts i banderes del Baix Segura

## Referències

* ↑ «Resolució de 27 d'abril de 1992, del conseller d'Administració Pública, per la qual s'aprova l'escut heràldic de l'entitat local menor San Isidro de Albatera (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1.788, 22-05-1992, pàg. 4871 [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 205 [Consulta: 12 setembre 2015].
# Escut de Sant Joan de Moró

L'escut oficial de Sant Joan de Moró té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp de gules, un mur d'or, maçonat de sable i superat d'un agnus Dei d'argent, amb nimbus crucífer d'or i creu de gules, banderola blanca amb creu, també de gules. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 28 de juliol de 1994, del conseller d'Administració Pública, publicada al DOGV núm. 2.348, de 19 de setembre de 1994.
Es tracta d'unes armes parlants, amb el mur que recorda una part del topònim del poble i l'anyell pasqual, símbol de sant Joan Baptista, patró de la localitat.
# Escut de Sant Martí Sarroca

L'escut oficial de Sant Martí Sarroca té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una campana d'or. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 22 de setembre de 1989 i publicat al DOGC l'11 d'octubre del mateix any amb el número 1205.
La campana d'or sobre camper de gules són les armories dels Santmartí, senyors del Castell de Sant Martí Sarroca des del segle x, durant la repoblació de les terres conquerides als musulmans.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Sant Martí Sarroca.» (pdf). DOGC núm. 1205. Generalitat de Catalunya, 11-10-1989. Arxivat de l'original el 16 d’abril 2019. [Consulta: 2 desembre 2012].
# Escut de Sant Martí Vell

L'escut oficial de Sant Martí Vell té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un bàcul de bisbe d'or, en banda, per damunt d'una espasa d'argent guarnida d'or, en barra. Per timbre, una corona de poble.

## Història

Va ser aprovat el 12 de gener del 2010 i publicat al DOGC núm. 5555 del 28 de gener del mateix any; l'expedient d'adopció de l'escut municipal havia estat iniciat per l'Ajuntament el 27 de març del 2008 i va ser aprovat pel Ple el 17 de setembre del 2009.
El bàcul i l'espasa són els atributs –com a bisbe de Tours i antic soldat de l'exèrcit romà– de sant Martí, patró del poble.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/100/2010, de 12 de gener, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Martí Vell.» (htm). DOGC num. 5555, 28-01-2010. [Consulta: 28 gener 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès
* Escut de Masarac
# Escut de Sant Martí de Centelles

L'escut oficial de Sant Martí de Centelles té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat: 1r. d'atzur, un coll d'or movent de la punta amb el cim més alt somat d'un castell d'argent tancat de sable i embanderolat truncat d'or i de gules, i el cim més baix somat d'una església d'argent; 2n. losanjat d'or i de gules. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat l'1 de juny de 1983 i publicat al DOGC el 6 de juliol del mateix any amb el número 342.
Els turons amb el castell de Centelles i la capella dependent de Santa Maria del Castell són el senyal tradicional de l'escut del poble. El losanjat d'or i de gules són les armes dels barons de Centelles, senyors del castell, i els colors d'aquestes armories apareixen també en la bandera que voleia sobre el castell.

## Vegeu també

* Bandera de Sant Martí de Centelles
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «DECRET 237/1983, d'1 de juny, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Sant Martí de Centelles per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 342. Generalitat de Catalunya, 06-07-1983. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Sant Pere de Ribes

L'escut oficial de Sant Pere de Ribes té el següent blasonament:
    Escut caironat partit: al 1r, d'atzur, un castell obert d'or; el 2n, faixat de 8 peces d'or i de gules. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 25 de juliol del 2002 i publicat al DOGC el 8 d'agost del mateix any amb el número 3695.
El poble va néixer al voltant del castell de Ribes, d'origen islàmic, que fou comprat pels bisbes de Barcelona l'any 990; aquest és el castell representat a l'escut. A la segona partició apareix el faixat d'or i de gules tradicional dels escuts d'armes de Sant Pere de Ribes, que no se sap del cert a què fa referència.

## Escuts anteriors

Sant Pere de Ribes ha tingut altres escuts abans que l'actualment vigent.
El primer escut del qual es té constància es troba al Portal de les Ànimes de l'Església Vella. L'església data del 1664.
Els escuts anteriors tenien les quatre faixes a la primera partició (actualment és un faixat de 8 peces d'or i gules) i el castell a la segona. La forma de l'escut també ha variat; el 1929 era caironat, com l'actual.
L'escut anterior a l'actual ha estat l'utilitzat fins al 8 d'agost del 2002, però encara se'n poden veure a la Casa de la Vila, a la vestimenta dels Gegants de Ribes, al ceptrot de la diablessa del Ball de Diables de Ribes i a moltes camises dels balladors dels balls populars de Ribes, tant a la Festa Major de Sant Pau el 25 de gener com a la de Sant Pere el 29 de juny.
* Escut del 1929, aparegut en un programa de la Festa Major
* Versió de l'escut utilitzat fins al 2002

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Garraf

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2274/2002, de 25 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Pere de Ribes.» (pdf). DOGC núm. 3695. Generalitat de Catalunya, 08-08-2002. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Sant Pere de Torelló

L'escut oficial de Sant Pere de Torelló té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, 2 claus passades en sautor amb les dents a dalt i mirant cap enfora, la d'or en banda per damunt de la d'argent en barra; sobremuntades d'una torre d'or oberta. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 4 de desembre del 2000 i publicat al DOGC el 27 de desembre del mateix any amb el número 3292.
Les claus són l'atribut de sant Pere, patró de la vila. La torre és el senyal parlant de Torelló, i al·ludeix al fet que la vila de Sant Pere va pertànyer al municipi de Torelló fins al 1630.

## Vegeu també

* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 4 de desembre de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Pere de Torelló.» (pdf). DOGC núm. 3292. Generalitat de Catalunya, 27-12-2000. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Sant Pol de Mar

L'escut de Sant Pol de Mar és un símbol oficial d'aquest municipi del Maresme i es descriu mitjançant el llenguatge tècnic de l'heràldica amb el següent blasonament:
    «Escut caironat: de gules, amb una espasa revessada d'or i un bordó de pelegrí d'or, amb la carbasseta de pelegrí d'ataronjat, passats en sautor, i ressaltats d'una petxina d'argent; el peu ondat d'argent amb tres faixes ondades d'atzur. Per timbre, una corona de vila.»

## Història

Va ser aprovat l'1 d'agost de 2019 i publicat al DOGC el 7 d'agost del mateix any amb el número 7934.
L'escut oficial incorpora els elements tradicionals de l'espasa, el bordó de pelegrí (amb la carbasseta) i la petxina, que són els atributs de sant Jaume, el patró local, i el peu ondat, amb tres faixes també ondades, que representen la proximitat de la vila al mar. El mar forma part també del topònim, per tant podríem dir que en aquest aspecte es tracta d'un escut parlant.
L'escut que s'utilitzava anteriorment contenia aquests mateixos elements i, a més a més, els quatre pals, que es van desestimar a l'hora d'oficialitzar el nou símbol municipal ja que la localitat no ha tingut mai la condició de vila reial. Tampoc no estava timbrat amb corona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Maresme

## Referències

* ↑ «Resolució PRE/2220/2019, d'1 d'agost, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Pol de Mar.» (pdf). DOGC núm. 7934. Generalitat de Catalunya, 07-08-2019. Arxivat de l'original el 7 d’agost 2019. [Consulta: 7 agost 2019].
# Sister Nivedita

Sister Nivedita (nascuda Margaret Elizabeth Noble; 28 d'octubre de 1867 - 13 d'octubre de 1911) va ser una Irlandesa professora, autora, activista social, fundadora d'una escola i deixebla de Swami Vivekananda. Va passar la seva infància i primera joventut a Irlanda. Va estar promesa amb un jove gal·lès, que va morir poc després del seu compromís.
Sister Nivedita va conèixer a Swami Vivekananda el 1895 a Londres i va viatjar a Calcuta (actual Kolkata), l'Índia el 1898. Swami Vivekananda li va donar el nom de Nivedita (que significa Dedicada a Déu) quan la va iniciar en el vot de Brahmacharya el 25 de març de 1898. Al novembre de 1898, va obrir una escola femenina en la zona de Bagbazar al nord de Calcuta. Volia educar les nenes índies, la majoria de les quals no tenien cap mena d'educació bàsica. Durant l'epidèmia de pesta que va assolar Calcuta en 1899, Nivedita va atendre i va cuidar als pacients més pobres.
Nivedita mantenia una estreta relació la Missió Ramakrishna, que feia poc s'havia creat. A causa de la seva activa contribució en el camp del nacionalisme indi, va haver de desvincular-se públicament de les activitats de la Missió Ramakrishna sota el comandament del llavors president, Swami Brahmananda. Ho va fer per a evitar que la perseguissin les autoritats britàniques de l'Índia. Estava molt unida a Sarada Devi, l'esposa de Ramakrishna i una de les majors influències de la Missió Ramakrishna, i també amb tots els germans deixebles de Swami Vivekananda. Va morir el 13 d'octubre de 1911 en Darjeeling. El seu epitafi diu: "Aquí reposa Sister Nivedita, que ho va donar tot per l'Índia".

## Referències

* ↑ Enciclopedia del Hinduismo. Infobase Publishing, 2007, p. 316-317. ISBN 978-0-8160-7564-5.
* ↑ Barua, Ankur «El cosmopolitismo hindú de Sister Nivedita (Margaret Elizabeth Noble): Un yo irlandés en las corrientes imperiales» (en castellà). Harvard Theological Review, 113, 1, Enero 2020, pàg. 1-23. DOI: 10.1017/S0017816019000324. ISSN: 0017-8160.
* ↑ La sabiduría de Ananda Coomaraswamy: Reflexiones sobre el arte, la vida y la religión de la India. World Wisdom, Inc, 2011, p. 129-. ISBN 978-1-935493-95-2.
* ↑ Nivedita, Sister. Kali the Mother (en anglès). Prabhat Prakashan, 2021.
* ↑ Compiled. Awakening Indians to India (Paperback). Chinmaya Mission, 2008, p. 370-. ISBN 978-81-7597-434-0.
# Escut de Sant Vicenç de Torelló

L'escut oficial de Sant Vicenç de Torelló té el següent blasonament:
    Escut caironat: de porpra, un mont d'or movent de la punta somat d'un castell d'argent obert acostat de 2 sautorets d'or. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 25 de novembre de 1996 i publicat al DOGC el 27 de desembre del mateix any amb el número 2298.
El castell dalt del turó recorda el de Torelló, ja que el poble de Sant Vicenç va pertànyer a aquest municipi fins al 1630. El sautor és l'atribut de sant Vicenç màrtir, patró de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 25 de novembre de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Vicenç de Torelló.» (pdf). DOGC núm. 2298. Generalitat de Catalunya, 27-12-1996. [Consulta: 23 juny 2010].
# Àsia tropical

L'Àsia tropical és la regió de la Terra corresponent a l'Àsia que gaudeix de clima tropical. Aquesta regió inclouria àmplies regions entre la Xina i el subcontinent indi, passant per l'Àsia Sud-oriental. És una zona rica fisiogeogràficament i econònima.
Hi ha 16 països a l'Àsia tropical variant de mida entre els 610 km² de Singapur als 3.000.000 km² de l'Índia. La seva població és predominantment rural. No obstant això, el 1995, un cens va demostrar que una regió amb 6 de les 25 grans ciutats del món. La població és de 1.600 milions d'habitants, probablement per arribar a 2.400 milions en 2025. El clima a l'Àsia tropical és subjecte als patrons estacionals del temps amb dos monsons i la majoria de ciclons tropicals en tres nuclis principals de ciclogènesi (el Golf de Bengala, el nord de l'oceà Pacífic i la Mar de la Xina Meridional). El clima varia al llarg de diversos factors ambientals, com ara: industrialització creixent urbanització de la terra, i el desenvolupament econòmic o la degradació de la terra el contrari, les qüestions ambientals i l'augment de la contaminació

## Referències

* 1 2 3 «Tropical Asia needs to try something new». Arxivat de l'original el 2006-11-10. [Consulta: 13 març 2007].
* 1 2 3 4 5 «Ecologically diverse, Urbanly worse». [Consulta: 13 març 2007].

## Enllaços externs

* http://www.fao.org/docrep/007/ad908e/AD908E01.htm#ch1.3
* http://www.eco-tropicalresorts.com/asia.htm Arxivat 2007-04-10 a Wayback Machine.
* http://apitmid.hawaii.edu/mission.html Arxivat 2005-12-19 at Archive.is
* http://www.ornithology.com/Checklist/asia.html Arxivat 2001-04-20 a Wayback Machine.
# Ctenogobiops

Ctenogobiops és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Ctenogobiops aurocingulus (Herre, 1935)
* Ctenogobiops crocineus (Smith, 1959)
* Ctenogobiops feroculus (Lubbock & Polunin, 1977)
* Ctenogobiops formosa (Randall, Shao & Chen, 2003)
* Ctenogobiops maculosus (Fourmanoir, 1955)
* Ctenogobiops mitodes (Randall, Shao & Chen, 2007)
* Ctenogobiops phaeostictus (Randall, Shao & Chen, 2007)
* Ctenogobiops pomastictus (Lubbock & Polunin, 1977)
* Ctenogobiops tangaroai (Lubbock & Polunin, 1977)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1935. New fishes obtained by the Crane Pacific expedition. Field Museum of Natural History, Publications, Zoölogical Series v. 18 (núm. 12): 383-438.
* 1 2 3 Lubbock, R. & Polunin, N. V. C., 1977. Notes on the Indo-West Pacific genus Ctenogobiops (Teleostei: Gobiidae), with descriptions of three new species. Revue Suisse de Zoologie v. 84 (núm. 2): 505-514, Pls. 1-3.
* ↑ Randall, J. E., K.-T. Shao & J.-P. Chen. 2003. A review of the Indo-Pacific gobiid fish genus Ctenogobiops, with descriptions of two new species. Zool. Studies v. 42 (núm. 4): 506-515.
* 1 2 Randall, J.E., Shao, K.T. & Chen, J.P., 2007. Two New Shrimp Gobies of the Genus Ctenogobiops (Perciformes: Gobiidae), from the Western Pacific. Zoological Studies, 46 (1): 26-34.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)