OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camille Erlanger

Camille Erlanger (París, 25 de maig de 1863 - 24 d'abril de 1919) fou un compositor francès.
De família alsaciana, fou alumne del Conservatori Nacional de Música i de l'il·lustre mestre Léo Delibes; el 1888 guanyà el 1r premi del gran Prix de Rome per la seva cantata Vélléda, a Roma va compondre una vasta partitura de concert, Saint-Jean l'Hospitalier, que el situà entre els millors mestres francesos.
A més, va compondre:
* Oratori, en set parts (1894);
* Kermaria, idil·li de l'Armorica, entres actes i un pròleg, amb lletra de Gheusi (1897);
* Le Juif polonais, conte popular d'Alsàcia, en tres actes i cinc quadres, amb lletra de Cain i Gheusi (Òpera còmica, 1900);
* Poèmes russes, melodies i pàgines simfòniques de vertadera originalitat, sobre un poema de Catulo Mendes;
* La Belle et le Chevalier, La Nuit du loup;
* un Rèquiem;
* Les Fils de l'Etoile, drama musical de cinc actes (1904);
* Les Carèsses, melodies amb lletra de Richepin;
* Aphrodite, drama musical en cinc actes i set quadres (1906:
Erlanger era cavaller de la Legió d'Honor i oficial d'Instrucció pública.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 20, pàg. 497 (ISBN 84-239-4520-0)
# Campionat d'Espanya de motociclisme de velocitat 1977

La temporada de 1977 del CEV, denominat oficialment Campionat d'Espanya de velocitat, fou la 28a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables, celebrades entre el 20 de febrer i el 13 de novembre. Tres de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Cullera (20 de febrer), Tarragona (Trofeu de Sant Magí, 21 d'agost) i Martorelles (11 de setembre).

## Classificació final
### 50cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ricardo Tormo | Bultaco | 72 |
| 2 | Ángel Nieto | Bultaco | 69 |
| 3 | Joaquim Galí | Derbi/Bultaco | 56 |
| 4 | Ramon Galí | Derbi/Bultaco | 49 |
| 5 | Jorge Navarrete | Derbi | 43 |
| 6 | Gaspar Legaz | Kreidler | 42 |
| 7 | Salvador Ventosa | Derbi | 29 |
| 8 | Vicent Ferrer | Derbi | 20 |
| 9 | Xavier Mira | Derbi | 15 |
| 10 | Daniel Mateos | Derbi | 11 |

### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ángel Nieto | Bultaco | 90 |
| 2 | Ángel del Pozo | Ring.-Morbidelli | 72 |
| 3 | Jorge Navarrete | Ring.-Morbidelli | 54 |
| 4 | Pedro Cegarra | Bultaco | 42 |
| 5 | Ricardo Tormo | Bultaco | 39 |
| 6 | Miguel Angel Cortés | Morbidelli | 38 |
| 7 | Agustín Pérez Calafat | Morbidelli | 34 |
| 8 | Francisco Román | Bultaco/Mobylette | 27 |
| 9 | Vicent Ferrer | Morbidelli | 24 |
| 10 | José Navarrete | Yamaha | 23 |

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Benjamí Grau | Derbi | 90 |
| 2 | Francisco Pérez Calafat | Yamaha | 66 |
| 3 | Carlos Morante | Yamaha | 55 |
| 4 | Ángel Nieto | Yamaha | 46 |
| 5 | Andrés Pérez Rubio | Yamaha | 37 |
| 6 | Juan Ramón Aragonés | Yamaha | 34 |
| 7 | Pere Xammar | Bultaco/Yamaha | 27 |
| 8 | Jaume Alguersuari | Yamaha | 21 |
| 9 | Lluís Ricart | Yamaha | 21 |
| 10 | Carlos de San Antonio | Yamaha | 21 |

### 750cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Benjamí Grau | Yamaha | 84 |
| 2 | Francisco Pérez Calafat | Suzuki | 56 |
| 3 | Carlos Morante | Yamaha | 54 |
| 4 | Andrés Pérez Rubio | Suzuki | 38 |
| 5 | Carlos de San Antonio | Yamaha/Suzuki | 36 |
| 6 | Jaume Alguersuari | Yamaha | 31 |
| 7 | Lluís Ricart | Yamaha | 27 |
| 8 | Ángel Nieto | Yamaha | 25 |
| 9 | Alejandro Tejedo | Ducati | 20 |
| 10 | Quique De Juan | OSSA/Yamaha | 15 |

## Categories inferiors
### Trofeu Sènior 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Joaquim Orts | Montesa | 70 |
| 2 | Gregorio Cañizares | Bultaco | 51 |
| 3 | Enrique Triguero | Bultaco | 26 |

### Copa OSSA 250

| Posició | Pilot | Punts |
| 1 | Luis Miguel Reyes | 90 |
| 2 | Daniel Boquet | 60 |
| 3 | Joaquim Folch | 38 |

### Copa Yankee 500

| Posició | Pilot | Punts |
| 1 | Alfons Duran | 94 |
| 2 | Quique De Juan | 93 |
| 3 | Juan Cano | 40 |

## Referències

* Alguersuari, Jaume (Director) «Velocidad - Campeonato de España» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 122, 29-12-1977, p. 47.
# Campionat d'Espanya de motocròs 1959

La temporada de 1959 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 1a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de tres proves puntuables: Vitòria (5 de juliol), Motocròs Ciutat de Manresa (4 d'octubre) i la Casa de Campo de Madrid (29 de novembre).

## Classificació final

Font:

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | José Antonio Elizalde | OSSA | 18 |
| 2 | Juan Elizalde | OSSA | 17 |
| 3 | Pere Pi | Derbi | 13 |
| 4 | Ton Costa | OSSA | 9 |
| 5 | Oriol Puig Bultó | Bultaco | 8 |
| 6 | Salvador Sala | OSSA | 3 |
| 7 | Manuel Esteban | Montesa | 2 |
| 8 | Josep Roca | OSSA | 1 |
| 9 | Nacho Medina | Montesa | 1 |

### Superior a 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Andreu Basolí | Derbi | 18 |
| 2 | Josep Antoni Maseras | Sanglas | 14 |
| 3 | Toni Palau | Derbi | 8 |
| 4 | Josep Rajà | Sanglas | 7 |
| 5 | Ramon Franch | Roa | 4 |
| 6 | Josep Salvà | Derbi | 3 |
| 7 | Casimiro Pío | ? | 2 |

## Sistema de puntuació

El sistema de puntuació era el mateix que es feia servir aquell any per al Campionat del món de velocitat:
| Posició | 1r | 2n | 3r | 4t | 5è | 6è |
| Punts | 8 | 6 | 4 | 3 | 2 | 1 |

## Referències

* ↑ «Alava 1959» (en francès). motocross-history.com, 06-10-2014. [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ Rivadulla, Virgilio H. (Director) «El Moto Cross de Manresa» (en castellà). Motociclismo. Macan SL [Madrid], núm. 128, 11-1959, p. 23-25.
* ↑ «El I Motocross Ciudad de Manresa del Biela Club Manresa» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 07-10-1959. [Consulta: 27 maig 2014].
* 1 2 «J. A. Elizalde y Andrés Basolí, campeones españoles de Moto-Cross» (PDF) (en castellà). ABC Hemeroteca p. 75. ABC, 01-12-1959. [Consulta: 24 febrer 2018].
* ↑ «Campeonatos España de Moto-Cross» (en castellà). España Motociclista [Madrid], núm. 101, 12-1959, p. 11-15.
* ↑ Orengo, Joan Carles «Derbi 350 Motocross 1959. La primera campeona» (en castellà). Moto Verde. Motor Press Ibérica [Madrid], núm. 478, 5-2018, p. 190-192.

### Bibliografia

* Pi, Pere. «62. Els rivals del motocròs». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 103-105. ISBN 9788461590353.
* Veiga, Dimas; Alguersuari, Paco «Brillantísimo éxito del I Moto-Cross Ciudad de Manresa» (en castellà). España Motociclista [Madrid], núm. 98, 10-1959.
* Museu de la Moto de Bassella «Campionat d'Espanya Moto-Cross 1959». Derbi 350cc campiona [Bassella i Mollet del Vallès], 24-02-2018.
# Campionat d'Espanya de motocròs 1973

La temporada de 1973 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 15a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola.

## Classificació final
### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | José Angel Mendívil | Bultaco | ? |
| 2 | Ignasi Bultó | Bultaco | ? |
| 3 | Domingo Gris | Bultaco | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jorge Capapey | Bultaco | ? |
| 2 | José Angel Mendívil | Bultaco | ? |
| 3 | Domingo Gris | Bultaco | ? |
| 4 | ? | ? | ? |
| 5 | ? | ? | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | Domingo Illa | Montesa | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

## Referències

* ↑ «Domingo Illa: El más veterano» (en castellà). SOLO MOTO. Solo Moto [Barcelona], núm. 205, 07-09-1979, p. 11-13.

### Bibliografia

* Pi, Pere. «62. Els rivals del motocròs». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 103-105. ISBN 9788461590353.
# Francesc Mulet Jiménez

Francesc Mulet Jiménez (Valldemossa, 1972) és un polític mallorquí, que des del 30 de maig de 2009 fins al 19 de maig de 2010, i de juny de 2011 a juny de 2012 va ser el batle de Valldemossa, a conseqüència de l'acord de govern signat entre La Valldemossa que Volem, el Grup Independent de Valldemossa, i Unió Mallorquina de Valldemossa.

## Activitat política

L'any 2003 fou el cap de llista d'Unió Mallorquina i va assumir el càrrec de regidor juntament amb Gaspar Mas. Tot i que en aquella legislatura el PPIB només tenia quatre d'un total de nou regidors, no va ser possible que les altres forces (La Valldemossa que Volem, amb dos regidors, i el Grup Independent de Valldemossa, amb un) arribassin a un pacte de govern, de manera que els populars ostentaren la batlia en minoria.
A les eleccions de 2007 Xisco Mulet va repetir com a candidat a la batlia, i va ser l'únic regidor electe d'UM. Arran del pacte amb La Valldemossa que Volem i el Grup Independent de Valldemossa, el 30 de maig de 2009 fou nomenat batle en substitució de Jaume Vila Mulet, pel termini d'un any. Després d'aquest període deixà el càrrec a Nadal Torres Bujosa, representant del Grup Independent de Valldemossa. Al marge d'això, Xisco Mulet ostentà com a regidor la responsabilitat de les àrees de joventut, cultura i festes.
L'any 2011, UM de Valldemossa es va presentar a les eleccions municipals com a Convergència per les Illes, també amb Mulet com a cap de llista. Tot i que només aconseguí un únic regidor, la reedició del pacte amb els tres grups va permetre que l'onze de juny de 2011 Xisco Mulet assolís novament la batlia durant el primer any de la legislatura.

## Referències

* 1 2 «Relevo en el Ajuntament» (en castellà). Última Hora, 21-05-2010. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Noelle Estaràs (PP): ´Me sorprende la pataleta; el pacto no está tan unido como quieren vender´» (en castellà). Diario de Mallorca, 16-06-2012. [Consulta: 10 abril 2013].
* ↑ Diari de Balears Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., 31/05/2009.
* ↑ Diari de Balears Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., 23/05/2010.
* ↑ Diario de Mallorca, 9/06/2011
# Campionat d'Espanya de trial 1978

La temporada de 1978 del Campionat d'Espanya de trial fou l'11a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables. 5 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Trial d'Olot, Trial de Torelló, Trial de València, Trial d'Ibi i Trial de Cambrils (la darrera prova, el 12 de novembre). El Trial de Reis, disputat el 29 de gener, puntuava només per al Trofeu Sènior.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Gorgot | Bultaco | 94 |
| 2 | Manuel Soler | Bultaco | 84 |
| 3 | Jaume Subirà | Montesa | 79 |
| 4 | Albert Juvanteny | OSSA | 63 |
| 5 | Miquel Cirera | Montesa | 58 |
| 6 | Joaquim Abad | OSSA | 35 |
| 7 | Martí Terra | Bultaco | 26 |
| 8 | Josep Jo | Montesa | 17 |
| 9 | Pere Ollé | Montesa | 17 |
| 10 | Xavier Cucurella | Bultaco | 16 |

## Categories inferiors

Font:

### Trofeu Sènior

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Josep Casademont | Montesa | 66 |
| 2 | Jordi Cabané | Montesa | 58 |
| 3 | Gabriel Riera | Montesa | 46 |

### Copa Júnior

| Posició | Pilot | Motocicleta |
| 1 | Felipe Chaves | Bultaco |
| 2 | Francesc Xavier Solà | OSSA |
| 3 | Francesc Climent | Montesa |

## Notes

* ↑ Les referències consultades assenyalen com a lloc de celebració només la província de València.

## Referències

* ↑ Herrero, Javier «Resumen temporada española de trial 1978 - A nivel mundial» (en castellà). Moto Verde. Publicaciones Howard España, S.A. [Madrid], núm. 6, 1-1979, p. 22-25.
* ↑ Artajo de No, Jorge «Felipe Chaves (Bultaco), ganador de la Copa Junior '78» (en castellà). SOLO MOTO. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 166, 09-11-1978, p. 37.

### Bibliografia

* G. Luque, Joan «Campeonato de España de Trial. 8ª última prueba: Cambrils» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 167, 16-11-1978, p. 31-35.
* Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
# Esquerra de Menorca - Esquerra Unida

Esquerra de Menorca - Esquerra Unida (EM-EU) és la marca electoral amb què concorre a les eleccions autonòmiques, insulars i locals l'agrupació menorquina d'Esquerra Unida de les Illes Balears, la federació balear d'Esquerra Unida.

## Història

Esquerra Unida a Menorca i el Partit Socialista de Menorca van mantenir un acord estable entre 1987 i 1994, denominat Entesa de l'Esquerra de Menorca, que va obtenir dos representants al Parlament de les Illes Balears i al Consell Insular de Menorca a les eleccions de 1987 i 1991, tots dos del PSM.
Després de la ruptura de l'acord, es varen presentar en solitari, sota la denominació d’Esquerra Unida a les eleccions de 1995, obtenint un diputat al Parlament i al Consell de Menorca. A les següents eleccions (1999) varen concórrer en coalició amb Els Verds de Menorca, revalidant l'escó al Parlament i al Consell Insular de Menorca. La coalició amb Els Verds es va trencar el 2002.
L’any 2010, Pablo Jiménez substitueix Antoni Carrillos com a coordinador insular d'Esquerra de Menorca-Esquerra Unida Illes Balears (EM-EUIB).
Pablo Jiménez (Casablanca, 1954), llicenciat en Geografia, era aleshores el portaveu de la campanya 'Menorca No al TTIP', a més de ser membre de la campanya estatal 'No al TTIP'. A banda, també havia format part de l'Àrea Federal de Medi Ambient d'Esquerra Unida, a més d'haver desenvolupat la major part de la seva ocupació professional al sector ambiental.
Posteriorment, a les Eleccions al Parlament de les Illes Balears celebrades el 26 de maig de 2019, que donaren lloc a l'inici de la X legislatura, varen suposar també l’entrada del coordinador d’Esquerra de Menorca, Pablo Jiménez, al Parlament balear, com a diputat per Menorca del Grup Parlamentari d'Unides Podem (Podem + EUIB).
# Camí de Frontanyà

Camí de Frontanyà és un carrer del nucli històric i urbà de Borredà (Berguedà), tocant a la plaça Major, inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer de cases de dos pisos amb un tercer a manera de golfes. El parament és de pedra, treballant les parts més vistoses com llindes, marcs d'obertures, etc. Hi ha alguns elements fets de fusta com baranes de pisos alts, llindes d'entrades secundàries o cases humils. Destaquem també el forjat del ferro dels balcons dels habitatges números 3, 4 i 8. En aquest últim hi ha les inicials A M (Ave Maria) al centre del balcó. Al número 11 hi trobem un escut gravat i dates a les llindes d'obertures. Per acabar, cal destacar el treball de la porta que dona als balcons de la casa núm. 10 als marcs de pedra.

## Història

Les dates que figuren a les llindes de les portes a les cases que presenten un aspecte més noble i que mostren una construcció més acurada són 1649 (habitatge núm. 8). 1698 (habitatges núm. 4 i 11) i 1666 (habitatge núm. 10). Són aquestes les construccions més properes a l'església, al nucli antic, des d'on es començarien a obrir els carrers que s'estaven definint. El 1669 l'abat de Ripoll concedia ordinacions pròpies als peraires i teixidors de Borredà, erigint-se així en gremi. El poble experimenta una expansió demogràfica i econòmica prioritàriament de caràcter urbà es manifesta al seguit de construccions més o menys riques, urbanes i que compten amb habitatge i taller.
Molts dels habitatges actualment són segones residències.

## Referències

* 1 2 3 «Camí de Frontanyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Camí del Molí del Mig del Bosc

El Camí del Molí del Mig del Bosc és un camí rural que uneix el petit nucli a l'entorn de Sant Andreu de Castellcir amb l'antic Molí del Mig del Bosc, dins del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Arrenca del nucli format per l'església parroquial, la Rectoria Vella i Cal Tomàs cap al nord, seguint la riba esquerra de la Riera de Castellcir fins al lloc on troba el pas a gual, el Passant de Sant Andreu, que travessa la riera. Un cop a la riba dreta, gira cap al sud per seguir el curs d'aigua cap al sud, paral·lel a la riera. Passa per davant de Cal Jaumet i continua cap a migdia, fins a un trencall on el Camí del Molí del Mig del Bosc emprèn pel trencall de més a llevant i proper a la riera. Per ell s'arriba a la Vileta, des d'on cap seguir el camí cap al sud i arribar, a poca distància de la masia, a un altre trencall. També cal seguir pel que va cap a la riera, deixant a migdia la Casa Nova de la Vileta i a l'esquerra la Bassa del Molí i el Molí del Bosc, ja ran de riera. El camí torna a passar a gual la riera, i s'adreça cap a migdia altre cop per la riba esquerra del corrent d'aigua. Així, en uns 700 metres més hom arriba al Molí del Mig del Bosc.

## Etimologia

Com la major part dels camins, el seu nom és de caràcter descriptiu: és el camí que mena al Molí del Mig del Bosc.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Camí del Molí del Mig del Bosc en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Can Cassà

Can Cassà de les Serres és un mas al terme de Cassà de la Selva (el Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un dels masos més antics del municipi conservat, encara, amb tota la seva puresa formal. Es tracta d'una construcció tradicional amb murs de pedra, constituïda per una estructura interna de tres crugies, volta catalana en la planta baixa i coberta en dues pendents sobre bigues de fusta. És remarcable la porta dovella de l'accés principal amb pedra de granit i les dues finestres del primer pis també de pedra. En la façana de ponent hi ha un porxo amb pilars de pedra i embigat de fusta. Les finestres són gòtiques amb llinda.

## Referències

* 1 2 «Masia de Can Cassà de les Serres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Can Catlar

Can Catlar és una casa senyorial situada al núm. 7 del carrer del Sol de Palma.
El casal pertangué als Lloscos, barons de Bunyolí, fins a 1486, quan fou venut a Pere Descatlar i de Santa Coloma, senyor de la Bossa d'Or. Del segle xviii ençà els seus descendents reben el títol de marquesos del Palmer. A mitjan segle xvi es va construir la façana, renaixentista, organitzada en tres trams. L'interior té l'ingrés asimètric adovellat amb arc de mig punt i finestres en els seus extrems. Les finestres del pis noble són rectangulars, creuades per un medalló amb una iconografia al·legòrica de les virtuts d'un guerrer: Fortalesa, Prudència, Pietat, Caritat i Temprança.
En la porxada s'utilitza l'arc conopial. El pati interior és de traçat irregular, amb un vestíbul cobert amb arcs rebaixats i cassetonat de fusta, i dos portals que condueixen als estudis decorats amb grotescs i garlandes, segons el gust renaixentista. Els segles xviii i xix els llenyams foren decorats a l'estil rococó, es construí la nova escala principal, que deformà el pati, i s'instal·laren xemeneies a les sales.
Albergava una gran biblioteca amb un arxiu valuós, del qual destacava una lletra autògrafa del rei Alfons el Magnànim a un membre de la família Descatlar. També contenia tapissos, mobles i antiguitats i pintures de Guillem Mesquida i Vicent López.
El 1973 fou declarat Monument Històrico-Artístic. El 1990 n'era propietària Pilar Descatlar Machimbarrena, marquesa del Palmer.

## Notes

* ↑ Dit també Cal Marquès del Palmer (pel fet que els Descatlar eren Marquesos del Palmer) o, modernament, Palau Descatlar.

## Referències

* 1 2 Bibiloni, Gabriel. «Sol, carrer del». A: Els carrers de Palma. Palma: Gabriel Bibiloni, 2012, p. 731. ISBN 978-84-616-2222-1.
* ↑ Web de l'Ajuntament
* ↑ Valero Martí, Gaspar. «50, 51 i 52». A: Palma, ciutat de llegenda. I. Palma: J. J. de Olañeta editor, 2014, p. 130-138. ISBN 978-84-9716-885-4.
* ↑ Catàleg de protecció d'edificis i elements d'interès històric, artístic, arquitectònic i paisatgístic, «8/27».
* ↑ Lucena, M.; Fontenla, J. M.; Mosteiro, J. L.; Pomar, I. Palma. Guia d'arquitectura. Col·legi Oficial d'Arquitectes de Balears, 1997, p. 73. ISBN 8492103647.
* ↑ Medel, Ramon. Manual de viajero en Palma de Mallorca. El Drac editorial, 1989 (ed. facsímil), p. 113.
* ↑ «Descatlar, Palau». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 281-282. ISBN 84-8661702-2.
# Can Claramunt

Can Claramunt és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner de tres plantes i coberta de doble vessant a façana situada al racó sud-oriental de la Plaça de la Pietat, al capdavall del carrer Migdia. La casa està arrebossada i pintada de color blanc.
La planta baixa consta d'un sòcol pintat de color gris fosc i d'un gran portal obert a una porta de garatge i a una porta lateral d'accés als pisos superiors. Els brancals d'aquesta gran entrada són de pedra sorrenca.
El primer pis conté un balcó i una finestra petita. La porta d'accés al balcó està emmarcada de pedra sorrenca grisosa i conté a la llinda monolítica una creu i la inscripció següent: Abe Maria, en lletra minúscula.
El segon pis consta de dues finestres, una balconera amb barana de ferro no emergent i l'altra més petita. El ràfec, pintat de color fosc, consta de dos fileres, una de rajola i una de teula.
La façana lateral, del costat oriental que toca amb una finca sense edificar, és de pedra vista sense arrebossar i presenta diverses finestres reformades.

## Història

L'origen d'aquesta casa cal buscar-lo a finals del segle xix, cap a 1880. Fou construïda per Antoni Claramunt, i a finals del segle XX fou remodelada.
Aquesta casa pertanyia a la mateixa família que la veïna de la Plaça de la Pietat núm. 8.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Claramunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Can Maspoc

Can Maspoc és una casa al núm. 1 del carrer d'Albons, al nucli urbà de la població de Viladamat (Alt Empordà), a la banda sud del terme, relativament propera al nucli antic del poble i catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici aïllat de planta rectangular, format per dos cossos adossats, que presenta la coberta de dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i pis. La construcció està arrebossada i emblanquinada. Té un pati a la part posterior. La façana principal, orientada a migdia, presenta un gran portal d'accés d'arc rebaixat bastit amb maons i, als costats, dues finestres rectangulars amb l'emmarcament motllurat i guardapols superior. Al pis hi ha un gran balcó corregut amb la llosana motllurada i tres grans finestrals rectangulars de la mateixa tipologia que les finestres de la planta baixa. Damunt de cada finestral hi ha un forat de ventilació circular. La façana està rematada amb un voladís sostingut per grups de mènsules motllurades. L'edifici presenta un cos allargat d'una sola planta, adossat a la façana sud-est. Presenta un portal d'arc rebaixat de les mateixes característiques que el principal, i està cobert amb una terrassa amb sortida des del pis de la casa. La terrassa està delimitada per una barana d'obra decorada amb motius vegetals.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Albons, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].