OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Nicolau

«Sant Nicolau» té aquests significats:
* Personatges:
** Sant Nicolau, Pare Noel, personatge mitològic present a molts de països que porta regals de Nadal
** Sant Nicolau de Mira o de Bari,es un sant del segle IV
** Sant Nicolau de Tolentino (Sant Angelo in Pontano, c 1246- Tolentino, 1305), religiós agustinià i místic italià
** Sant Nicolau de Flüe (Unterwalden, 1417 - Sachseln, 1487), laic suís, eremita i personalitat política, venerat com a sant
** Sant Nicolau de Trani o Pelegrí (Steiri, Grècia, 1075 - Trani, Pulla, 1094), laic grec peregrí a la Pulla
** Papa Nicolau I, Papa de l'Església catòlica del 858 al 867, venerat com a sant per la mateixa església
* Edificis: Església de Sant Nicolau, diverses esglésies
* Escola: Escola Sant Nicolau, escola concertada localitzada al centre de Sabadell (Vallès Occidental)
* Entitat de població: Sant Nicolau (Sabadell), nucli de població del municipi de Sabadell (Vallès Occidental)
* Música: Sant Nicolau (Britten), cantata amb música de Benjamín Britten i llibret d'Eric Crozier
* Festa: Festa de Sant Nicolau, dia 6 de desembre.
# Eustomias arborifer

Eustomias arborifer és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25,3 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja peixos.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües tropicals (12°N-25°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental i a l'Atlàntic occidental (Golf de Mèxic i Bahames).

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Eustomias arborifer». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, Portugal; SEI, París; i UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ McEachran, J.D. I J.D. Fechhelm, 1998. Fishes of the Gulf of Mexico. Volum 1: Myxiniformes to Gasterosteiformes. University of Texas Press, Austin. 1112p.
* ↑ Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Alibi

Alibi és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Roland West, estrenada el 1929.

## Argument

Chick Williams, un gàngster de l'època de la prohibició, torna a aplegar la seva trepa després de ser alliberat de la presó.
Quan un policia és assassinat durant un robatori, ell és el sospitós. Però el gàngster va agafar Joan, la filla d'un policia, al teatre, marxant durant l'entreacte per cometre el delicte, utilitzant-la per la seva coartada.

## Repartiment

* Chester Morris: Chick Williams
* Harry Stubbs: Buck Bachman
* Mae Busch: Daisy Thomas
* Eleanore Griffith: Joan Manning Williams
* Regis Toomey: Danny McGann

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1930: Oscar a la millor pel·lícula
* 1930: Oscar al millor actor per Chester Morris
* 1930: Oscar a la millor direcció artística per William Cameron Menzies

## Òpera

També hi ha una òpera amb aquest nom escrita pel compositor alemany Gustav Schmidt, en la qual l'argument no té res a veure amb aquest film.

## Referències

* ↑ Informació treta d'imdb
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1072 (ISBN 84-239-4554-5)
# Dipturus endeavouri

Dipturus endeavouri és una espècie de peix marí de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.
Els adults poden assolir 32,1 cm de longitud total i les femelles 36,7. És un peix de clima tropical i bentopelàgic que viu entre 153-292 m de fondària. Es troba a l'oceà Pacífic occidental a Austràlia.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Peter R., Last. «New short-snout members of the skate genus Dipturus (Rajoidei: Rajidae) from Australian seas». A: Last, Peter R., White, W.T., Pogonoski, J.J. & Gledhill, D.C. (eds.). Descriptions of new Australian skates (Batoidea: Rajoidei) (en anglès), 2008, p. 53-98 (CSIRO marine and atmospheric research paper núm. 021). ISBN 978-1921424151.
* 1 2 3 Capuli, Estelita Emily; Abucay, Luisa. «Dentiraja endeavouri (Last, 2008) Endeavour skate» (en anglès). FishBase.
# Argyrosomus heinii

Argyrosomus heinii és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 60 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: costa meridional d'Aràbia i el Golf d'Oman.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ De la Pylaie, 1835. Recherches, en France, sur les poissons de l'Océan, pendant les années 1832 et 1833. A: Mem. Congr. Sci. France, 2nd Sess., Poitiers, 1834. Rouen. Recherches France . 524-534.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1902. Wissenschaftliche Ergebnisse der südarabischen Expedition in den Jahren 1898 bis 1899. Fische von Südarabien und Socotra. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 39 (núm. 24): 316-318.
* ↑ «Argyrosomus heinii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.
* ↑ Lal Mohan, R.S., 1984. Sciaenidae. A: W. Fischer i G. Bianchi (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean (Fishing Area 51). Vol. 4. FAO, Roma. pag. var.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Arisemus obandoi

Arisemus obandoi és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Lista actualizada de los psicódidos (Diptera: Psychodidae) de Colombia (castellà)
* ↑ Rüdiger Wagner i Wolfgang Joost, 1994. On a small collection of Psychodidae (Diptera) from Colombia. Studies on Neotropical Fauna and Environment. Vol. 29, núm. 2. «Enllaç».
# Aristide Hignard

Jean Louis Aristide Hignard (Nantes, 1822 - Vernon, 1898) va ser un compositor francès del romanticisme.
Fou deixeble de Halévy en el Conservatori de París, i aconseguí el 1850 el segon Prix de Rome. El 1851 presentà a Nantes la seva primera obra, l'òpera còmica Levisionnaire, i després estrenà a París, quasi sempre amb èxit:
* Collin-Maillard (1853):
* Les compagnons de Marjolaine (1855);
* L'auberge des Ardennes (1860);
* Monsieur de Chimpanzé; Le nouveau Pourceaugnac (1860);
* Les musiciens de l'orchestre (1861) i una tragèdia lírica, (Nantes, 1888), que es diferencia de les seves altres obres i demostra en el seu autor un temperament apassionat i un tècnic profund. En col·laboració amb Léo Delibes i Jules Erlanger.
També deixà dues sèries de Valsos per a piano, melodies vocals i cors. Fou el mestre de Chabrier.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 1574 (ISBN 84 239-4527-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàg. 499, (ISBN 84-239-4520-0)
# Aristochromis

Aristochromis és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Assoleix els 30 cm de llargària.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Taxonomia

* Aristochromis christyi (Trewavas, 1935)

## Referències

* ↑ Trewavas, E. (1935). A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 16 (núm. 91): 65-118.
* ↑ Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* ↑ www.zipcodezoo.com (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ 2008 IUCN Red List of Threatened Species (anglès)
* ↑ NCBI (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C., 1991. Aristochromis. p. 7. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Checklist of freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Arlindo Barbeitos

Arlindo do Carmo Pires Barbeitos (Catete, Ícolo e Bengo 24 de desembre de 1940) és un poeta d'Angola. En 1961 es va exiliar per motius polítics i va fer els estudis superiors a França, Bèlgica, Suïssa i Alemanya Occidental (1965-1969), on es va formar en etnologia i sociologia, i va exercir com a professor universitari a Lubango i a la Universitat Catòlica d'Angola. Entre 1961 i 1975 fou combatent del MPLA en la Guerra de la Independència d'Angola.
La seva poesia té reminiscències de la poesia tradicional africana, de tradició oral, i de les poesies xinesa i japonesa.

## Obra poètica

* Angola Angolê Angolema, 1975, Lisboa, Sá da Costa;
* Nzoji (Sonho), 1979, Lisboa, Sá da Costa;
* O rio estórias de regresso, 1985, Imprensa Nacional-Casa da Moeda;
* Fiapos de Sonho, 1990, Lisboa, Vega;
* Na Leveza do Luar Crescente, 1998, Lisboa, Editorial Caminho.

## Referències

* ↑ Carolyn A. Parker; Stephen H. Arnold; African Literature Association. When the Drumbeat Changes. Three Continents Press, 1981, p. 134–5. ISBN 978-0-89410-262-2 [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ Revista COLÓQUIO/Letras núm. 70 (Novembre de 1982), pàg. 2.
* ↑ (portuguès) Michel Laban, « Arlindo Barbeitos », in Angola : encontro com escritores, vol. 2, Fundação Eng. Antõnio de Almeida, Porto, 1991

## Enllaços externs

* Biográfia e Poemas de Arlindo Barbeitos Arxivat 2017-11-08 a Wayback Machine.
* Arlindo Barbeitos a circulodepoesia.com
# Draper (ofici)

Un draper era un menestral que tenia com a ofici fabricar draps o teles de tota mena i qualitat especialment per vendre'ls. A la baixa edat mitjana, en trobem a les principals ciutats: Barcelona, Girona, Lleida, Puigcerdà, etc.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284, plana 106. Barcelona, abril 2000. ISBN 84-297-4706-0
# Constantia (CDP)

Constantia és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.107 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Constantia tenia 1.107 habitants, 436 habitatges, i 303 famílies. La densitat de població era de 200,7 habitants/km².
Dels 436 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,8% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 30,3% no eren unitats familiars. En el 23,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 10,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.307 $ i la renda mediana per família de 44.844 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.568 $ mentre que les dones 22.417 $. La renda per capita de la població era de 16.279 $. Entorn del 4% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Constantia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Constantia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Discoteca

Una discoteca és un local on es pot ballar, coneguda també com a disco, night club o boîte. Generalment en una discoteca només serveixen begudes (alcohòliques o no), tot i que en algunes també s'hi serveix alguna cosa per menjar. Per exemple, a Barcelona es van fer famosos els sandvitxos de pernil dolç i formatge en pa de motlle que se servien a la discoteca Bikini, fins al punt que la paraula biquini ha quedat a la parla col·loquial catalana per designar aquesta mena de sandvitx, i no només a la ciutat d'origen. La il·luminació baixa i amb jocs de flaixos de colors i els efectes com fum o reflexos donen l'ambient propici per a ballar, usualment de nit. En algunes discoteques hi ha fins i tot un espai anomenat "cambra fosca" per facilitar contactes sexuals. Es diferencia de les antigues sales de festes perquè la música no es toca en directe sinó que prové de discos que "mescla" un disc jockey (DJ), el qual "anima" la nit mesclant la música amb el seu toc personal.
Aquesta paraula fou emprada per primer cop l'any 1948 per Raymond Nakachian. El nom significa col·lecció de discs, ja que es referia a un indret on les persones podien escoltar tots els títols dels altres.
La primera discoteca del món fou l'Scotch Club, de la ciutat alemanya d'Aquisgrà, la qual funcionà a partir del 1959. Durant els anys seixanta, les discoteques es van popularitzar a tot Europa, i als setanta també als Estats Units, on conseqüentment es desenvolupà la música disco i dance. Una discoteca famosa és l'Studio 54 a Nova York.
Les discoteques sovint s'han vist envoltades de polèmica pel tipus de lleure que proposen i el soroll, que pot molestar els veïns. Per això la legislació controla especialment els seus horaris d'obertura i tancament i la insonorització del local. Per mirar de fugir d'aquestes lleis van sorgir els anomenats "after-hours" que sota la forma jurídica de bars, oferien seguir la festa un cop tancades les discoteques legals. En aquests locals es va popularitzar la música punk i posteriorment la chill-out.

## Vegeu també

* Antre

## Referències

* ↑ Costa, Luis. Dance usted: asuntos de baile. Primera edición. Barcelona: Anagrama, 2022. ISBN 978-84-339-1665-5.
# La Montagne infidèle

La Montagne infidèle és una pel·lícula francesa muda documental en dos parts i de 24 minuts de durada, dirigida per Jean Epstein, estrenada el 1923.

## Sinopsi

Juny 1923: a Sicília, l'Etna entra en erupció. Jean Epstein, el seu operador Paul Guichard i el seu assistent Léon Donnot, s'endinsaren de manera temerària per la muntanya per tal de filmar la devastació provocada per l'erupció.

## Exhibició

* Festival « Toute la mémoire du monde » de la Cinémathèque française 2023

## Producció

Considerada perduda, la pel·lícula va ser restaurada pel Centre de Conservació i Restauració de Filmoteca de Catalunya gràcies a una còpia de la col·lecció privada de 40 films en Pathé Kok de Pere Tresserra, llegada a la Filmoteca de Catalunya el 2021.

## Notes i referències

* ↑ Site de la Cinémathèque « Rareté des collections »
* ↑ « Restauració de La Montagne infidèle (Jean Epstein, 1923) »
* ↑ Cahiers du cinéma, numéro 797, avril 2023, p. 72

## Bibliografia

* Élodie Tamayo, « Epstein, sous le volcan », Cahiers du cinéma, numéro 797, avril 2023, p. 72

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula restaurada a YouTube
# Grup d'interès

Un grup d'interès és un conjunt de persones, organitzades per un interès en comú, amb la finalitat d'actuar conjuntament en defensa d'aquest interès, volent fer conèixer les seves pretensions.
Es denomina grup de pressió als que utilitzen els mitjans al seu abast buscant la manera de dominar l'opinió pública.
La seva activitat política és distintiva d'altres categories perquè procuren intervenir en la temàtica política des de fora d'aquesta, és a dir indirectament. Sovint els grups d'interès són de coneixement públic, com els sindicats, les organitzacions patronals, les grans empreses, les associacions de professionals, les ONG, etc.
La majoria de la societats modernes reconeixen legitimitat als grups d'interès i regula les modalitats de la seva accionar, de manera que no afectin la forma en què és regulada a cada país la presa de decisions polítiques. Una modalitat característica de la canalització institucional dels grups d'interès, amb els consells econòmics i socials que existeixen a diversos països. És habitual que els grups d'interès realitzin sobre els poders públics una activitat particular denominada lobby, amb la finalitat de tractar d'incidir al seu favor en el procés de presa de decisions públiques.

## Diferències amb categories similars

Es diferencia conceptualment del grup de poder o el grup de pressió que el grup d'interès, busca la realització de les seves necessitats mitjançant les seves activitats professionals, és a dir que una ONG protectora del medi ambient buscaria afiliar més socis i buscar més animals, plantes, boscos, etc, per protegir, a fi que les autoritats vegin la seva necessitat de col·laboració i una empresa s'esforçaria a créixer en producció per ser objecte de mesures de política econòmica. En canvi grup de poder busca forçar el procés de decisions de l'Estat a favor seu i interessos, utilitzant mecanismes de Poder. Un grup de pressió acudiria directament al parlament a dialogar per satisfer d'aquesta manera les seves necessitats. No obstant això malgrat les dissimilituds, el grup d'interès, segons el context històric, social, cultural i polític, podria mutar en grup de pressió i a posterior en grup de poder.

## Vegeu també

* Grup de pressió
* ONG
* Stakeholder

## Enllaços externs

* Orol, Ron (2006), Grupos de interés público y dependencias gubernamentales debaten sobre soluciones ambientales Arxivat 2009-01-10 a Wayback Machine., Trío.
* Grupos de interés Arxivat 2014-10-31 a Wayback Machine., MAPFRE.
* Dossier temàtic: Registres de grups d'interès o lobbies
# Mesquita Bab Doukkala

La mesquita de Bab Doukkala (àrab: مسجد باب دكالة, masjid Bāb Dukkāla) és una important mesquita de Marràqueix, al Marroc, que data del segle XVI. Duu el nom de la porta veïna, Bab Doukkala, de la muralla occidental de la medina. També és coneguda com a Mesquita al-Hurra (o 'mesquita de la llibertat').

## Història

La mesquita va ser encarregada per Lalla Mas'uda bint Ahmad, reina del Marroc, esposa de Mahàmmad aix-Xaykh (el fundador de la dinastia sadita) i mare del soldà Ahmad al-Mansur de la dinastia sadita. La mesquita va començar a edificar-se el 1557-58 i degué acabar-se al voltant dels 1570-71, durant el regnat de Mulay Abd-Al·là al-Ghàlib. L'estatus de Lalla Ma'suda, una dona poderosa, "lliure" i independent, és potser l'origen del sobrenom de la mesquita Jami 'al-Hurra ('Mesquita de la Llibertat').
El 1557-58, el soldà havia ordenat que la població jueva de la ciutat es traslladàs a una zona més propera a la casba (ciutadella reial), i així donà lloc a la creació de la mallah, que probablement es va acabar al voltant dels 1562-1563. El trasllat de la població jueva al nou barri alliberà una gran quantitat d'espai a la ciutat i s'hi feren moltes remodelacions. La Mesquita Bab Doukkala i la Mesquita Mouassin, construïdes alhora, semblen haver format part d'un pla més ampli per construir nous barris "modèlics" a la ciutat. Es va dissenyar com a part d'un conjunt religiós i cívic coherent que incloïa, a més a més de la mateixa mesquita, una madrassa, una biblioteca, un bany turc amb latrines i una font pública per distribuir l'aigua als habitants. Aquest tipus de conjunt arquitectònic no tenia precedents al Marroc. Pot haver estat influenciat per la tradició de construir aquests conjunt a l'Egipte mameluc i a l'Imperi otomà.

## Galeria

* Font de la Mesquita Bab Doukkala
* Vista del minaret i la font de Bab Doukkala

## Referències

* ↑ Salmon, Xavier. Marrakech (en francés). LienArt, 2016, p. 303. ISBN 978-2-35906-182-6.
* ↑ Salmon, Xavier. Marrakech (en francés). LienArt, 2016, p. 303. ISBN 978-2-35906-182-6.
* ↑ Wilbaux, Quentin. La médina de Marrakech: Formation des espaces urbains d'une ancienne capitale du Maroc. Éditions L'Harmattan, 2001, p. 381. ISBN 2-7475-2388-8.
* ↑ Wilbaux, Quentin. La médina de Marrakech: Formation des espaces urbains d'une ancienne capitale du Maroc. Éditions L'Harmattan, 2001, p. 381. ISBN 2-7475-2388-8.
* ↑ Salmon, Xavier. Marrakech (en francés). LienArt, 2016, p. 303. ISBN 978-2-35906-182-6.
* ↑ Deverdun, Gaston. Marrakech. Éditions Techniques Nord-Africaines, 1959.