OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Romà (Santa Maria de Miralles)

L'església de Sant Romà és un temple al veïnat de Sant Romà (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'antiga capella de Sant Romà, ara església parroquial, centra una caseria de poblament disseminat, el 1915 fou controvertida parròquia del lloc, restaurada (veure dates a la fotografia de la volta) i ampliada, afegint-hi la rectoria (1916). La façana és reformada molt a l'estil oriental. Durant la Guerra Civil Espanyola és conservada en escola i després retorna al culte, amb una nova restauració. La datada més antiga que tenim per aquesta església és del 1413. El retaule gòtic del Roser i l'altar major renaixentista de l'església vella, del castell de Miralles, diuen que va ser cremat durant la Guerra Civil. Antigament era d'una nau, volta apuntada, d'arcs encreuats, sostre a dues aigües i campanar d'espadanya. El campanar va ser retallat i l'església es va allargar i va incorporar capelletes laterals semicirculars i la planta es va transformar en planta de creu llatina allargant els laterals abans d'arribar a la capçalera.

## Notes

* ↑ «ESGLÉSIA DE SANT ROMÀ». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2015].
# Santa Creu de Cabrils

Santa Creu de Cabrils és una església parroquial del municipi de Cabrils (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

L'edifici actual, modern, fou acabat el 1775 i s'aixecà sobre l'antiga capella i el cementiri. És d'una sola nau, amb un campanar quadrat recentment construït (1915), a càrrec de la família Tolrà. L'església és d'estil barroc a l'exterior, especialment a la façana. El portal és senzill, de pedra i hi ha gravada a la llinda la data de construcció entre dos xiprers -també gravats-. L'interior, d'estil neoclàssic, està molt reformat amb algunes pintures al sostre. A una de les capelles s'hi troba un conjunt de rajoles de color vermell, fetes traslladar per la mestressa de Can Vives a l'església de la Santa Creu arran de la restauració de la capella de Sant Cristòfor efectuada l'any 1953.

## Història

L'església fou començada l'any 1704 i s'acabà el 1775 -molt pocs anys abans d'obtenir la independència respecte a la parròquia de Vilassar-. El 1828, fou la instal·lació del primer rellotge mecànic. El 1874, la restauració de l'interior, sufragat per la família Tolrà. El 1898, s'inicià la construcció de l'escala i el pati que comunica l'església amb la plaça. El 1904, va ser la consagració de la capella del Santíssim. Finalment, el 1915, es reparà el campanar gràcies a la família Tolrà, ara ja, Marquesos de Sant Esteve de Castellar.

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Església parroquial de la Santa Creu». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Santa Cília de Sorerols

L'església de Santa Cília de Sorerols, o Santa Cecília, es troba a l'antic terme de Sorerols, mirant a la vall de Sau, al límit del terme municipal de Tavertet vora el municipi de les Masies de Roda. Conserva sencera la nau, clivellada a la volta, amb l'absis mutilat.

## Història

Es trobava dins l'antic terme del castell de Sorerols i fou sempre una capella rural vinculada a la parròquia de Sant Miquel de Sorerols. Es documenta per primer cop el 1061-1062 en l'acta de consagració de Sant Romà de Sau on se cita «et cum ecclesia Sancte Ceciliae». La dependència de l'església de Santa Cecília de la parroquial de Sant Miquel es feu constar l'any 1091 en l'acta de consagració de Sant Miquel on s'esmenta que el rector de Sant Miquel tenia tots els drets eclesiàstics de Santa Cecília. L'any 1138 s'esmenta «sglésia antiga la qual anomenem sglésia de Sancta Cecília, en la dita parròquia de Sant Miquel».
A partir del segle xv, la devoció anà minvant; el 1687, quan la visità el bisbe Pasqual, encara tenia culte i en tenia cura Josep Tresserra, de la parròquia de Sant Bartomeu Sesgorgues, la família del qual fou propietària de l'església fins a temps recents. L'església deixà de tenir culte des de fa uns dos segles, quan els Tresserra van construir una altra capella a la seva masia amb la mateixa advocació.

## Arquitectura

L'església de Santa Cecília queda adossada a una construcció rural pel cantó de ponent que formava part d'una casa de pagès. És d'una sola nau coberta amb volta de canó seguit, lleugerament apuntada, amb l'absis escapçat però que s'entreveu a la base, malgrat la construcció sobreposada d'un forn de pa de planta també semicircular. Els arcs de degradació emmarquen l'arc triomfal i l'arrencada de l'absis al mur de llevant on hi ha un gran esvoranc.
El portal d'entrada és d'arc adovellat i es troba a la façana de migjorn on també hi ha restes d'un altre portal tapiat. No queden finestres ni cap altre element decoratiu, resta només el ràfec de lloses i el coronament frontal al mur absidal, més aixecat.
L'aparell és bastant rústec, fet amb carreus molt allargats però que manté bé les filades, horitzontals i ben travades amb bon morter de calç. Ha desaparegut el material de cobertura i la volta, força esquerdada, es troba desprotegida.
L'estructura molt senzilla de l'edifici i la tecnologia de la seva construcció corresponen a les formes característiques del segle xi que a Osona perduraren fins ben entrat el segle xii en el medi rural.

## Referències

* 1 2 «Tavertet, el seu terme i els seus noms de lloc Santa Cilia de Sorerols».

## Bibliografia

* Pladevall i Font, Antoni; Benet i Clarà, Albert; Anglada i Bayés, Manuel. «Santa Cília de Sorerols». A: Osona II. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1986, p. 634 (Catalunya romànica, III). ISBN 84-8519-477-2.
# Santa Quitèria (la Torre d'en Doménec)

L'Església Parroquial de Santa Quitèria de La Torre d'en Doménec, a la comarca de la Plana Alta, és un lloc de culte catòlic catalogat Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007); amb el codi: 12.05.103-002.
Es localitza a la plaça de l'Ajuntament de la localitat i pertany al Bisbat de Sogorb-Castelló.
Durant molt temps (fins al segle XIX), l'església de la Torre dels Domenges pertanyia a la parròquia de Vilanova d'Alcolea. El 19 de març de 1828 es va erigir en Parròquia i una mica més tard, en 1865 es construeix sobre el primitiu temple un de nou de majors dimensions. El nou edifici comptaria amb una nau claustral construïda seguint les pautes de l'ordre compost, amb capelles laterals, en les quals es rendiria culte als patrons de la localitat: Santa Quiteria i Sant Onofre.

## Referències

* ↑ Fitxa BRL. Generalidad Valenciana. Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport Consulta 8 de novembre del 2016
* ↑ Listado de parroquias. de novembre del s/parroquias-de-la-diocesis-de-segorbe-castellon/ Conferencia Episcopal Española (en castellà) Consulta 8 de novembre del 2016
* ↑ GOZOS A SANTA QUITERIA, venerada en su iglesia parroquial de la Torre d´en Doménech. 9 de abril de 2013. de novembre del m.es/2013/04/gozos-santa-quiteria-venerada-en-su.html Gogistes Valencians Consulta
* ↑ Gran Guía de la España Templaria. VV.AA. Penguin Random House Grupo Editorial España, 2012. ISBN 8403012071, 9788403012073. Núm. de pàg. 480 pàgines.
* ↑ Más sobre Torre d´Endomenech Asociación Turistrat Arxivat 2016-11-08 a Wayback Machine. Consulta 8 de novembre del 2016
# Saudita

«Saudita» té aquests significats:
* Pertanyent a l'Aràbia Saudita, regne del sud-oest d'Àsia que ocupa la major part de la península d'Aràbia.
* Membre de la Casa de Saüd, dinastia a la qual pertany la família reial de l'Aràbia Saudita.
# Schleemer Bach

L'Schleemer Bach és un riu a l'estat d'Hamburg a Alemanya. Neix a Rahlstedt. A Billstedt desemboca al Bille que desguassa via l'Elba al mar del Nord. Travessa el barri de Jenfeld al qual un tram fa la frontera amb Barsbüttel a Slesvig-Holstein
Era un dels primers rius renaturats de la regió d'Hamburg, ja als anys 1950 va començar-se l'obra. De fet, per l'explotació de la grava i de la sorra van crear-se llargs clots a les seves ribes i l'aigua va estancar-se. Una part dels clots van omplir-se d'enderrocs després de la segona guerra mundial i la resta va transformar-se en el llac de l'Öjendorfer See i un llit nou similar a un biòtop natural que envolta des d'aleshores el llac i que serveix també de conca de retenció.
L'operació va reeixir i el riu va atreure una fauna aquàtica rica: lluços, carpes, perces, tenques, anguiles i cignes, ànecs i fotges.

## Afluents

* Jenfelder Bach
* Barsbek
* Pont del carrer Niederschleems i viaducte del Bergedorfer Straße
* Al carrer an der Schleemer Mühle
* Niederschleeme a Kirchsteinbek
* Poc abans la desembocadura al Bille

## Referències

* ↑ Josef Nyáry, Schleemer Bach - das Entenparadies, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 12 de setembre de 2006 (traducció: El Schleemer Bach: paradís dels ànecs) (alemany)
* Conca del Bille (Bil·le)
Haken • Oberhafen • Oberhafenkanal • Schleusenkanal • Hochwasserbassin • Rückerskanal • Billekanal • canal de Billbrook • Bullenhuser Kanal • Tiefstackkanal • Steinbrookgraben • Glinder Au o Steinbek • Havighorster Graben • Forellenbach • Schleemer Bach • Barsbek • Jenfelder Bach • Bornbek • Bornmühlenbach • Ladenbek • Kampbille • Schleusengraben • Brookwetterung • Schulenbrooksbek • Dalbek • Knollgraben • Forstgraben • Trittauer Mühlenbach • Amelungsbek • Corbek • Schwarzer Au :
# Schulenbrooksbek

L'Schulenbrooksbek és un riu als estats de Slesvig-Holstein i d'Hamburg a Alemanya. Neix a la frontera de Wentorf i del barri Neu Börnsen de Börnsen a Slesvig-Holstein. A Bergedorf desemboca al wetterung Alte Brookwetterung que desguassa via l'Schleusengraben, el Dove Elbe i l'Elba al mar del Nord.
Passa pel parc de l'ajuntament a Bergedorf on forma l'Entendiek ('Estany dels ànecs') i després desapareix al carrer Am Brink en un túnel cap a l'Alte Brookwetterung. A Bergedorf passa del geest a la vall de l'Elba i el desnivell canvia un rierol tranquil en rierol de muntanya. Aquesta situació natural i la urbanització a les seves ribes acceleren el desguàs i creen problemes en temps de pluges fortes.
Hi ha un projecte de renaturalització, però la seva execució es retarda perquè cal conciliar els diversos interessos dels riberencs. La qualitat de l'aigua encara no respon a les normes europees.
Al seu pas a Bergedorf s'ha creat un parc d'escultures a cel obert.
* Prop del carrer Ernst-Henning-Strasse a l'hivern
* Al parc de l'ajuntament Rathauspark
* Pont al Rathauspark
* Ibídem

## Referències

* ↑ AA.VV., Gesamtliste der Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine., Magdeburg, Flussgebietsgemeinschaft Elbe Geschäftsstelle, 2011 (traducció: Llista de les vies aquàtiques de la conca de l'Elba)
* ↑ Stanke, Christine «Die Schulenbrooksbek ist zu wild für Bergedorf» (en alemany). Bergedorfer Zeitung, 13-02-2010. (traducció del títol: L'Schulenbrookbek és massa salvatge per a Bergedorf)
* ↑ Busse, Ulf-Peter «Diesem Bergedorfer Flüsschen geht es nur scheinbar gut» (en alemany). Bergedorfer Zeitung, 13-02-2010. (traducció del títol: L'estat bo d'aquest petit rierol de Bergedorf només és aparent)
* ↑ Rückert, Christina «Die Schulenbrooksbek soll sauberer werden» (en alemany). Bergedorfer Zeitung, 12-11-2011.
* ↑ «Skulpturenlandschaft» (en alemany). Bergedorf Info. [Consulta: 15 abril 2018].

## Enllaços externs

* «Paisatge amb escultures» (en alemany). Skulpturenlandschaft e.V.. [Consulta: 15 abril 2018].
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Schulenbrooksbek
* Conca del Bille (Bil·le)
Haken • Oberhafen • Oberhafenkanal • Schleusenkanal • Hochwasserbassin • Rückerskanal • Billekanal • canal de Billbrook • Bullenhuser Kanal • Tiefstackkanal • Steinbrookgraben • Glinder Au o Steinbek • Havighorster Graben • Forellenbach • Schleemer Bach • Barsbek • Jenfelder Bach • Bornbek • Bornmühlenbach • Ladenbek • Kampbille • Schleusengraben • Brookwetterung • Schulenbrooksbek • Dalbek • Knollgraben • Forstgraben • Trittauer Mühlenbach • Amelungsbek • Corbek • Schwarzer Au :
# Scutellum (botànica)

En botànica, l'scutellum ('escudet' en llatí) és una excrescència, similar a un cotiledó modificat, molt eixamplat i en posició lateral, de l'embrió de les llavors, que només es troba en espècies de plantes de la família de les Poaceae (gramínies). Es pot interpretar com l'equivalència d'un cotiledó laminar en monocotiledònies. És molt prim amb una superfície elevada i serveix per absorbir nutrients de l'endosperma durant la germinació.
Aquest òrgan embrional ha estat àmpliament estudiat en cultius econòmicament importants com ara l'arròs i l'ordi.

## Generalitats

L'emmagatzematge de les reserves d'aliments a les llavors d'angiosperma difereix entre els monocotiledonis i els dicotiledonis. En monocotiledonis, com el panís i el blat, el cotiledó únic s'anomena scutellum; l'scutellum es connecta directament a l'embrió a través del teixit vascular (futurs xilema i floema). Les reserves de nutrients s'emmagatzemen al gran endosperma. Després de la germinació, els enzims són secretats per l'aleurona, una sola capa de cèl·lules just a l'interior de la capa de protecció que envolta l'endosperma i l'embrió. Els enzims degraden els hidrats de carboni, proteïnes i lípids emmagatzemats, els productes dels quals són absorbits per l'scutellum i transportats a través d'una cadena vascular a l'embrió en desenvolupament. Per tant, l'scutellum es pot interpretar com un òrgan absorbent, no un òrgan d'emmagatzematge.

## Funcions

L'scutellum és un òrgan de reserva situat entre l'albumen, l'òrgan de reserva de la llavor i l'embrió amb el qual està en relació directa pels teixits vasculars. És també el principal òrgan de control de la fase de germinació de la cariopsi. Se li atribueixen una dotzena de funcions fisiològiques:
* control i regulació del creixement de l'embrió i de la plàntula per emissió de factors tròfics o hormonals,
* òrgan d'acumulació i font de reserves de midó, lípids i proteïnes
* imbibició i absorció d'aigua,
* Síntesi i secreció d'enzims,
* zona d'intercanvi d'hidrats de carboni,
* trànsit d'aminoàcids i pèptids,
* metabolisme lipídic i activitat glioxisòmica,
* metabolisme del nitrogen,
* metabolisme de la fermentació.

## Referències

* ↑ «Evolution of reproductive structures in grasses (Poaceae) inferred by sister-group comparison with their putative closest living relatives, Ecdeiocoleaceae» (en anglès). American Journal of Botany, 92, no 9, 9-2005, pàg. 1432-1443. DOI: 10.3732/ajb.92.9.1432.
* ↑ Campbell & Reece "Biology"; 7th ed.
* ↑ Pazuki, Arman; Sohani, Mehdi «Phenotypic evaluation of scutellum-derived calluses in ‘Indica’ rice cultivars» (PDF). Acta Agriculturae Slovenica, vol. 101, 2, 2013, pàg. 239–247. DOI: 10.2478/acas-2013-0020 [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «Development of a Seed» (en anglès). Lumen. [Consulta: 23 juliol 2020].
* ↑ Bourdu, Robert «Les diverses fonctions du scutellum des Graminées». Bulletin de la Société Botanique de France. Actualités Botaniques, vol. 130, nos 3-4, 1983, pàg. 33-48. DOI: 10.1080/01811789.1983.10826617.
# Silvestre Guzzolini

Silvestro Guzzolini (Osimo, ca. 1177 - Fabriano, 26 de novembre de 1267) va ser un eremita i abat italià benedictí, fundador de la Congregació Benedictina dels Silvestrins. És venerat com a sant per l'Església catòlica, amb festivitat el 26 de novembre.

## Biografia

Silvestre va néixer cap al 1177 a Osimo, a la província d'Ancona; era fill de Gislerio i Bianca, família de l'aristocràcia guibel·lina de la ciutat. Va estudiar Dret a la Universitat de Bolonya, llavors el centre d'ensenyament de més prestigi a Europa. En acabar i havent tornat a Osimo, es va interessar per la teologia i va fer-se canonge a la catedral d'Osimo. A causa del laxisme imperant a l'Església de l'època, va entrar en conflicte amb el bisbe i va decidir de retirar-se i fer vida eremítica.
Va instal·lar-se a la cova de Grottafucile, a una muntanya prop de la Gola della Rossa (Grotte di Frasassi), en 1227. El 1228, preocupat per la fama que havia assolit com a eremita, que havia fet que altres clergues volguessin imitar-lo i s'apleguessin prop de l'ermita, com a deixebles seus. El papa Gregori IX va enviar-hi una delegació de frares dominics per convidar Silvestre i els seus deixebles a entrar en un dels ordes monàstics ja existents, com havia prescrit el Concili Lateranense IV (1213-1215). Silvestre trià la regla benedictina, però el tarannà eremític i d'extrema austeritat de la seva comunitat va fer que no s'integrés en cap de les comunitats o congregacions ja existents, sinó que en constituís una nova congregació benedictina que el 27 de juny de 1248 va rebre l'aprovació d'Innocenci IV amb la butlla Religiosam vitam.
Simultàniament, tenien lloc altres accions similars, que intentaven cercar la puresa de la vida monàstica, reformant-lo, i que van donar lloc als ordes i congregacions dels celestins, olivetans o vallombrosins, tots seguint la regla de Sant Benet.

### Da Grottafucile a Monte Fano

El 1231, i ja amb una gran quantitat de seguidors, Silvestre va haver de fundar una nova seu per als silvestrins a un monestir proper, a Fabriano, l'Eremo di Monte Fano: la congregació silvestrina prengué el nom d'Orde de Sant Benet de Monte Fano; a Grottafucile continuà havent-hi un petit convent, habitat per silvestrins fins al segle xix i anomenat Santa Maria a Grottafucile, avui en ruïnes.
El 1267 Silvestre Guzzolini morí a Monte Fano, essent-hi sebollit. La tradició diu que van produir-se miracles al voltant de la tomba. Va ser traslladat a un nou sepulcre en 1660, i el 1968 a una urna de vidre.

## Vegeu també

* Silvestrins

## Enllaços externs

* Lloc oficial dels silvestrins Arxivat 2009-07-25 a Wayback Machine.
* Cronologia de la vida del sant
* Eremo di S.Maria di Grottafucile Arxivat 2007-11-22 a Wayback Machine.
* www.silvestrini.org
# Skating Club de la Région Audomaroise Saint-Omer

L'Skating Club de la Région Audomaroise Saint-Omer o SCRA Saint-Omer és un club esportiu de Saint-Omer (França), fundat el 1934 i dedicat a la pràctica del patinatge.
L'entitat esportiva va sorgir fruit del resultat de la fusió de tres clubs: l'Skating-club Audomarois, el Wizernes Hockey-club i el Roller 2000. En els esports amb patins, té una especial reputació nacional pels èxits de la seva secció d'hoquei sobre patins. De fet, és un dels millors clubs de formació de França i va ser un dels primers a obtenir almenys un títol de campió de França en cadascuna de les categories d'edat. L'equip sènior ha tingut un paper important en el Campionat de França Nacional 1 des dels anys 1990. Un seguit d'anys de regularitat a l'alt nivell l'han premiat amb set títols de campió de França i tres copes de França, que l'han convertit en un dels millors clubs francesos. El 2017, el club disposava de de 350 llicències i un pressupost de 385.000 euros.

## Palmarès
### Categoria absoluta

* 11 Lligues Nacional 1 (1991, 1992, 1993, 1994, 2001, 2006, 2009, 2013, 2020, 2022 i 2023)
* 6 Copes de França (2005, 2010, 2012, 2017, 2018 i 2019)
* 5 Supercopes de França (2018, 2019, 2021, 2022 i 2023)
* 2 Lligues Nacional 2 (1985 i 1989)
* 1 Lliga Nacional 3 (2005 equip reserva)

## Referències

* ↑ «Jean Hoyez, un pilier du rink-hockey audomarois» (en francès). Lavoixdunord.fr, 02-03-2015. [Consulta: 8 març 2015].
* ↑ «Du lourd face à Saint-Omer, version PSG du Rink» (en francès). Ouest-france.fr. [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ «Un peu d’espoir pour le Scra?» (en francès). Lindependant.net. Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 15 agost 2022].
* 1 2 «Le rink-hockey rayé des sports de haut niveau? Inquiétant pour le SCRA» (en francès). Lavoixdunord.fr. [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ «Le rink-hockey audomarois freiné par une salle vétuste» (en francès). Lavoixdunord.fr. [Consulta: 15 agost 2022].

## Enllaços externs

* Skating Club de la Région Audomaroise Saint-Omer - Lloc web oficial
# Smalahove

L'smalahove (de smale, «ovella»; i hove, forma dialectal de hovud, «cap»), també conegut com a smalehovud o skjelte, és un plat típic de Vestlandet (Noruega) consistent en un cap d'ovella bullit o cuit, servit originalment abans de Nadal. Per preparar-lo es cremen la pell i la llana del cap, s'extreu el cervell, el cap es sala, de vegades es fuma, i s'asseca. Durant tres hores es cou o bull i se sol acompanyar amb colinap i patates, així com amb Akvavit. En algunes preparacions, el cervell no s'extreu, es cuina amb la resta del cap i després es menja amb una cullera. Originalment l'smalahove era un menjar de pobres, però avui en dia es considera una delícia.
Una ració de smalahove consisteix habitualment en mig cap de l'animal. L'ull i l'orella solen ser les primeres parts a consumir-se, ja que són les parts més greixoses i és millor menjar-se-les calentes.
Des del 1998, la directiva europea prohibeix cuinar smalahove amb el cap d'ovelles adultes, a fi d'evitar la propagació de la tremolor, una malaltia degenerativa que afecta ovelles i cabres, encara que no sembla que es pugui transmetre als humans. Ara per ara només està permès cuinar-lo amb caps d'anyell.

## Vegeu també

* Kelle

## Referències

* ↑ «Bokmålsordboka/Nynorskordboka» (en noruec). Universitetet i Oslo & Språkrådet. Arxivat de l'original el 28 d’abril 2012. [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ «Førjulsmat for tøffinger» (en noruec). Opplysningskontoret for egg og kjøtt. Arxivat de l'original el 3 de setembre 2012. [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ Hopkins, Jerry; Bourdain, Anthony; Freeman, Michael. Extreme cuisine: the weird & wonderful foods that people eat. Tuttle Publishing, 2004, p. 93. ISBN 978-0-7946-0255-0.
* ↑ Skogstrøm, Lene «Nye EU-regler fra 1. januar 1998 skal hindre smitte av skrapesyke og kugalskap: Vil koste flere hundre millioner» (en noruec). Aftenposten, 05-08-1997, p. 3.
# Spanakópita

L'spanakópita (en grec: σπανάκι, espinacs, i πίτα, pastís) és un pastís salat grec farcit d'espinac trossejat, formatge feta –de vegades mesclat amb ricotta–, ceba o ceballot, ou i condiments diversos. El farciment s'embolica en capes de pasta fil·lo untada amb mantega o oli d'oliva, i es cuina en una paella gran tallant-se després en porcions per servir-ho, o s'emboliquen en racions triangulars individuals. El spanakópita és de color daurat quan es cuina, accentuant-se gràcies a la mantega i el rovell d'ou. El formatge feta pot mesclar-se o substituir-se per altres formatges blancs o frescs, preferiblement salats.
Acostuma a prendre's com aperitiu a Grècia, estant una alternativa al tirópita, i també com a desdejuni. Hi ha una versió de dejuni (vegetariana), que es pren durant el Gran Quaresma i d'altres festes religioses, i que inclou espinacs, ceba o ceballot i d'altres herbes com cogombret –cogombre petit confitat–, julivert o api, oli d'oliva i una mica de farina de blat, excloent l'ou i els productes lactis.
El spanakópita és semblant a la torta pasqualina, una recepta tradicional de Ligúria (Itàlia), que és molt comú a l'Argentina i l'Uruguai.

## Referències

* ↑ «Puff Pastry Spinach & Cheese Pie (Spanakopita) (Lahanopita)» (en anglès). Arxivat de l'original el 2009-05-01. [Consulta: 12 gener 2014].
* ↑ Zane, Eva (1992). Greek Cooking for the Gods. Santa Rosa, California: The Cole Group. ISBN 978-1-56426-501-2 (anglès)

## Enllaços externs

* http://www.internationalrecipesonline.com/recipes/view.pl?3216 Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.