OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut d'Ullastret

L'escut oficial d'Ullastret té el següent blasonament: "Escut caironat: de sinople, un ullastre d'or fruitat de sable ixent d'una faixa abaixada en forma de muralla de dues torres oberta d'argent. Per timbre, una corona de poble".
Va ser aprovat l'11 de febrer de 2014 i publicat al DOGC el 25 de febrer del mateix any amb el número 6569. Es tracta d'un escut de nova creació, ja que tradicionalment el municipi no ha fet servir cap senyal heràldic característic. Com a element identificador del poble s'ha utilitzat l'ullastre, que és un senyal parlant referent al nom de la localitat, mentre que la muralla al·ludeix al recinte ibèric d'Ullastret i a l'actual muralla, encara conservada, d'època medieval.

## Bandera

La bandera oficial d'Ullastret té la següent descripció: Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verd fosc, amb la muralla maçonada, oberta i blanca de l'escut, d'alçària 13/47 de la del drap, posada a 1/6 de la vora inferior, amb les torres blanques d'una porta i dues finestres obertes de l'escut, d'alçària 18/47 de la del drap i amplària 1/6 de la llargària del drap, la primera posada a 1/15 de la vora de l'asta i la segona a 11/47 de la primera, i amb la porta oberta de la muralla d'amplada 1/6 de la llargària del drap centrada entre les dues torres; i amb l'ullastre groc fruitat de negre de l'escut, ixent centrat entre les torres, d'alçària 19/47 de la del drap i amplària 6/18 de la llargària del mateix drap. Va ser aprovada el 17 de desembre de 2018 i publicada al DOGC el 21 de desembre del mateix any amb el número 7773.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Empordà

## Notes i referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/371/2014, d'11 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi d'Ullastret.» (pdf). DOGC núm. 6569. Generalitat de Catalunya, 25-02-2014. [Consulta: 26 febrer 2014].
* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/3011/2018, de 17 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Ullastret.» (pdf). DOGC núm. 7773. Generalitat de Catalunya, 21-12-2018. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2021. [Consulta: 21 gener 2019].
# Moenkhausia lata

Moenkhausia lata és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Tapajós i Oyapock.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ «Moenkhausia lata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Margaret D. Foster

Margaret Dorothy Foster (4 de març de 1895 - 5 de novembre de 1970) fou una química estatunidenca. Va ser la primera química que va treballar al Servei Geològic dels Estats Units i va ser contractada per treballar en el Projecte Manhattan.

## Biografia

Margaret D. Foster va néixer Chicago, Illinois, Estados Unidos. H Filla de James Edward i Minnie (McAuley) Foster. Es va graduar a l'Illinois College, Universitat George Washington i a la Universitat Americana amb un doctorat.
El 1918, es va convertir en la primera química a treballar en el Servei Geològic dels Estats Units, on va desenvolupar formes de detectar minerals en masses d'aigua naturals. El 1942, va treballar al Projecte Manhattan, a la Secció de Química i Física, sota la direcció de Roger C. Wells, i va desenvolupar dues noves tècniques d'anàlisi quantitativa, una per a l'urani i una altra per al tori,així com dues noves formes de separar ambdós elements.En tornar al Servei Geològic després de la guerra, va investigar la química dels minerals d'argila i les miques.Es va jubilar al març de 1965.
Va morir a l'Hospital Holy Cross,, a Silver Spring, Maryland.

## Publicacions

* Foster, Margaret D. «The chemist at work. IX. The chemist in the water resources laboratory» (en anglès). Journal of Chemical Education, volum 15, núm. 5, 1938, pàg. 228. Bibcode: 1938JChEd..15..228F. DOI: 10.1021/ed015p228.

## Referències

* 1 2 3 «Memorial of Margaret D. Foster» (en anglès). The American Mineralogist, volum 56, març-abril 1971, pàg. 686–690 [Consulta: 12 març 2019].
* 1 2 3 Ruth H. Howes, Caroline L. Herzenberg. Their Day in the Sun: Women of the Manhattan Project (en anglès). Temple University Press, 2003, p. 91–2. ISBN 9781592131921.
* ↑ Foster, Margaret D. «Margaret D. Foster (1895-1970)» (en anglès), 01-01-1919.

## Enllaços externs

* (castellà) Margaret D. Foster, química
* «Margaret D. Foster (1895-1970) | Smithsonian Institution Archives» (en anglès). siarchives.si.edu. [Consulta: 18 març 2014].
# Gustavo Ruiz de Grijalba y López Falcón

Gustavo Ruiz de Grijalba y López Falcón († 1929), fou un polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Fill de Jacinto María Ruiz e Ibarra, marquès de Grijalba, títol que heretà en morir el seu pare el 1909.
Fou diputat pel Partit Conservador pel districte de Vilademuls a les eleccions generals espanyoles de 1891, 1893, 1899, d'on seria desbancat finalment per Luis Canalejas Méndez, germà del líder liberal José Canalejas y Méndez i pel de Santa Coloma de Farners a les eleccions generals espanyoles de 1903, que va disputar al jurista liberal Ramiro Alonso Padierna de Villapadierna. El 1899 comença a editar la Revista General Internacional.
També fou senador per la província de Pontevedra el 1907-1908, per la província d'Almeria el 1914-1915, 1916-1917, 1918-1919, 1919-1920, 1921-1922 i per la província d'Albacete el 1923.

## Referències

* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.724.
* ↑ Revista General Internacional

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
* Revista Hidalguía núm. 37, any 1959
# Georges Mathias

Georges Amédée Saint-Clair Mathias (París, 14 d'octubre de 1826 – París, 14 d'octubre de 1910) fou un compositor francès, pianista i professor.
Tingué per mestres de piano en Chopin i Kalkbrenner i de composició a Halévy. El 1862 fou nomenat professor de piano del Conservatori de París, càrrec que desenvolupà durant trenta-un anys. Durant aquest temps, va tenir diversos alumnes, on destaquen Paul Dukas, Maria Teresa Carreño o Ernesto Elorduy.
Entre les seves nombroses composicions s'hi compta una simfonia a gran orquestra, les obertures Hamlet i Mazeppa, poema simfònic; Esquisses, Camp de bohemiens, fantasia; Jeanne d'Arc, escena lírica, Prométhée enchainé i Olaf, per a cor i orquestra, trios, sonates, gran nombre de composicions per a piano, un O salutaris, 25 melodies per a cant i piano. A més publicà 24 Estudis d'estil i mecanisme.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 33, pàg. 517 (ISBN 84-239-4533-2)
# Pere Vehils i Torrents

Pere Vehils i Torrents (Badalona, 22 de març de 1799–19 d'octubre de 1870) va ser un terratinent i polític català, alcalde de Badalona diverses vegades al segle xix.
Nascut en el sí d'una família d'ascendència badalonina, era fill de Ramon Vehils i Blancafort i de Paula Torrents i Banús. Els Vehils eren propietaris de diverses terres escampades pels veïnats de Pomar, Llefià i SIstrells, però també a la zona del camí Ral, on tenien la seva casa pairal. A més, era una família que havia ocupat diverses vegades càrrecs municipals abans i després de la Guerra de Successió.
Vehils no va ser fill hereu, però no va quedar en mala posició, perquè el seu pare li va llegar unes terres i un negoci d'extracció de guix a Les Guixeres, del qual tingué també una fàbrica annexa a la seva residència al carrer de Sant Bru. Membre del Partit Progressista, va ser alcalde diverses vegades (1839-1840, 1843 i 1856), tot i degué ser especialment notable la seva actuació, quan va aglutinar l'alcaldia i la comandància de la Milícia Nacional de Badalona.
Precisament, formà part de la milícia local diverses vegades des de 1822. El 1836 va estar destacat a les localitats de Breda i Sant Celoni, i el 1842 va ser elegit comandant del dotzè batalló format a Badalona. Les seves actuacions com a alcalde i comandant de la milícia, en uns anys tràgics per a Barcelona, van sobresortir molt per la seva habilitat, energia i honradesa, tant que el 1842 l'Ajuntament de Badalona va enviar-li unes felicitacions afectuoses pel dia de Sant Pere. El 1868 també va participar de la Junta Revolucionària, després del destronament d'Isabel II.
Es va casar el 1841 amb Maria Remolins. El matrimoni no va tenir fills, tot i que ella tenia dues filles d'un matrimoni anterior, que Vehils va tractar com a pròpies. Remolins va quedar vídua.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Palacio i Serra, Francesc «L'Ajuntament de Badalona des de l'establiment de l'estat liberal fins a la Revolució de Setembre (1835-1868)». Carrer dels Arbres, 4a època, núm. 5, 2020, pàg. 148.
* 1 2 3 4 Sabater, Isidre «Història de Badalona. El batlle Pere Vehils (1840-1843)». El Eco de Badalona, Any LXVIII, núm. 43, 02-11-1935, pàg. 1.
* ↑ Abras, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998, p. 65.
# Moenkhausia megalops

Moenkhausia megalops és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones i rius costaners de la Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. & Ogle, F. 1907. An annotated list of characin fishes in the United States National Museum and the Museum of Indiana University, with descriptions of new species. Proceedings of the United States National Museum v. 33 (núm. 1556): 1-36.
* ↑ «Moenkhausia megalops». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
# Knodus albolineatus

Knodus albolineatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1911. Descriptions of two new tetragonopterid fishes in the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 7 (núm. 38). 215-216.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Gutxo aspre

El gutxo aspre (Centrophorus squamosus) és una espècie de tauró que es troba a l'Atlàntic oriental (des d'Islàndia fins a Sud-àfrica), el Pacífic occidental (Japó, les Filipines, el sud-est d'Austràlia, Nova Zelanda) i l'Índic occidental (illa d'Aldabra).

## Descripció

* Cos fusiforme amb el musell moderadament allargat.
* Presenta dues aletes dorsals proveïdes d'espines.
* Sense membrana nictitant ni aleta anal.
* Les aletes pectorals sense filament a l'angle intern.
* Té cinc parells de fenedures branquials.
* El color és grisós fosc uniformement distribuït.
* Assoleix un màxim de 158 cm de longitud total.
* El mascle madura sexualment quan fa 103 cm i la femella entre els 137 i els 158 cm.

## Hàbitat

La seua presència és inusual a les costes dels Països Catalans. Pot considerar-se una espècie rara. Viu en fondàries entre 230 i 2.400 m, encara que hi ha registres per sota dels 3.000 m de profunditat.

## Alimentació

Consumeix peixos i invertebrats del seu entorn.

## Reproducció

És ovovivípar aplacentari. Normalment amb ventrades d'un a cinc petits.

## Aprofitament

Espècie sense interès comercial.

## Referències

* Barrull, Joan i Mate, Isabel: Els taurons dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col. Conèixer la natura, núm. 14. Barcelona, març del 1996. ISBN 84-7306-920-X. Plana 81.

## Enllaços externs

* White (2003). Gutxo aspre. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 de febrer del 2008 (en anglès).
# Gephyrocharax atracaudata

Gephyrocharax atracaudata és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Panamà.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1912. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part I. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 127.) Ind. Univ. Studies Núm. 16 (sic No. 8). 1-27.
* ↑ Meek, S. E. & Hildebrand, S. F. 1912. Descriptions of new fishes from Panama. Field Museum of Natural History, Publications, Zoölogical Series v. 10 (núm. 6): 67-68.
* ↑ «Gephyrocharax atracaudata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Malabarba, L.R. i S.H. Weitzman 2000. A new genus and species of inseminating fish (Teleostei: Characidae: Cheirodontinae: Compsurini) from South America with uniquely derived caudal-fin dermal papillae. Proc. Biol. Soc. Wash. 113(1):269-283.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Weitzman, S.H. i S.V. Fink 1985. Xenurobryconin phylogeny and putative pheromone pumps in glandulocaudine fishes (Teleostei: Characidae). Smithson. Contrib. Zool. (SCZ), 24 Dec., Núm. 421: i-iii + 1-121.
* Weitzman, S.H. 2003. Glandulocaudinae (Characins, tetras). p. 222-230. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Pericoma solangensis

Pericoma solangensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Himàlaia, incloent-hi l'Índia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Moth Flies and Sand Flies (Diptera: Psychodidae) of India (anglès)
* ↑ D. A. Duckhouse, 2008. Observations on the Himalayan species of Thornburghiella (Diptera; Psychodidae). Aquatic Insects. Vol. 9, núm. 2.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Escut de Benasau

L'escut de Benasau és un símbol representatiu oficial de Benasau, municipi del País Valencià, a la comarca del Comtat. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, migtruncat i partit. En el primer quarter, en camp de gules, tres muntanyes amb tres creus de sable. En el segon quarter, en camp de gules, un lleó d'or. En el tercer quarter, en camp d'atzur, un bosc amb una praderia de sinople. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució del 15 de maig de 1998, del conseller de Presidència. Publicat en el DOGV núm. 3.280, del 7 de juliol de 1998.
S'hi representen les armes parlants dels Pujaçons, senyors del poble, i les dels Bosch, senyors d'Ares del Bosc, que forma part del municipi des que Benasau es va independitzar d'Alcoleja.

## Referències

* 1 2 3 «Benasau». A: Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana. ( PDF). Generalitat Valenciana, Conselleria de Justicia i Administracions Públiques, 2003, p. 67. ISBN 84-482-3450-2 [Consulta: 8 juliol 2020].
* 1 2 «Resolució de 15 de maig de 1998, del conseller de Presidència, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Benasau (Alacant)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 3.280, 07-07-1998, pàg. 10.717 [Consulta: 8 juliol 2020].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Comtat
* Llista d'escuts del País Valencià
# Margarete Matzenauer

Margarete Matzenauer (Temesvár, Hongria, 1 de juny de 1881 - Califòrnia, Estats Units, 19 de maig de 1963) fou una soprano-contralt hongaresa.
Estudià cant a Graz, Berlín i Múnic. Debutà el 1901 en el Stadtheater, d'Estrasburg, passà després al Teatre de l'Òpera de Múnic, on actuà amb èxit i extraordinaris aplaudiments durant set temporades seguides.
Dotada d'una bonica veu de mezzosoprano, l'excepcional extensió de la qual li permetia abordar amb facilitat la tessitura de soprano, el seu repertori comprenia pràcticament totes les produccions del teatre líric modern. Va actuar amb freqüència en els teatres de Bayreuth i Múnic.
El 1911 partí cap als Estats Units i, interpretant el paper d'Amneris (Aïda), entrà a formar part del quadre artístic del Metropolitan Opera House, d'on esdevingué una de les estrelles más celebrades fins al 1930. Des de llavors fixà la seva residència en aquest país, on morí. Entre les seves alumnes de cant tingué Blanche Thebom (1915-2010).

## Referències

* ↑ «Margaret Matzenauer (1881-1963) - Find A Grave...» (en anglès). [Consulta: 1r abril 2021].
* 1 2 «Margarete Matzenauer | enciclopèdia.cat». [Consulta: 1r abril 2021].
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1452. (ISBN 84-7291-226-4)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. VII, pàg. 135 (ISBN 84-239-4577-4)
# Knodus delta

Knodus delta és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones a l'Equador.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1911. Descriptions of two new tetragonopterid fishes in the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 7 (núm. 38). 215-216.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Géry, J. 1972. Contribution à l'étude des poissons characoïdes de l'Équateur. Avec une révision du genre Pseudochalceus et la description d'une nouveaux genre endémique du Rio Cauca en Colombie. Acta Humboldt. (Ser. Geol. Palaeontol. Biol.) Núm. 2: 1-110, Pls. 1-8.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.