OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marc de Joan Ferrer

Marc Ferrer fou un patró eivissenc impulsor del repoblament de Formentera a principis del segle xviii.
Era fill de Joan Ferrer, pel que també era anomenat pel nom complet Marc de Joan Ferrer. A la segona meitat del segle xvii consta com a barber, però es va enriquir amb l'activitat mercantil. Es va casar amb Jacinta Ventimilla, neboda de l'ardiaca de Sant Fructuós, senyor d'Eivissa i Formentera.
El 1674 va adquirir popularitat a Eivissa quan en un moment de necessitat sense reserves de blat va importar a temps un important carregament d'Itàlia. Va ser admès, el 1690, en l'estament de la mà major de la Universitat d'Eivissa, a pesar del seu passat com a barber, condició pròpia de la mà mitjana. Va exercir com a bosser (tresorer) i mostassaf (controlador del comerç), però va haver d'abandonar els càrrecs quan, el 1705, es va quedar cec.
L'any 1690 Marc Ferrer va escriure una instancia al rei comprometent-se a batre moneda eivissenca per la quantitat de 72.000 lliures anuals durant cinc anys. La petició va ser denegada, fonamentalment perquè el guany era excessiu i això només es justificava si anava destinat als serveis públics de la Universitat d'Eivissa com havia estat habitual. En tot cas, va generar un conjunt d'informes per part de les autoritats reials de gran importància per a la història monetària de l'illa.
El 1691, en un altre moment de greu escassetat a l'illa, va aconseguir importar blat de València. Per poder tancar el tracte va haver d'hipotecar una finca. Com a compensació del perjudici, que havia resultat beneficiós per als eivissencs, va demanar la concessió de mitja llegua de bosc a Formentera. El rei, d'acord amb els altres senyors de l'illa, l'arquebisbe de Tarragona i l'ardiaca de Sant Fructuós, li va concedir els terrenys al voltant de l'actual Sant Francesc de Formentera. La presa de possessió es va retardar fins al 1697. El 1699 es va ampliar amb la concessió des Carnatge (l'istme de l'illa) i de la Mola, mentre que el seu gendre, Antoni Blanc, rebia també terres.
La major part de Formentera quedava en mans de la família de Marc Ferrer. En poc temps van començar a adjudicar parcel·les a particulars amb l'obligació de treure el bosc, convertir-les en aptes per al conreu, aixecar marges de pedra seca per tancar-les i, a partir del 1712, construir-hi cases per viure. Aquesta parcel·lació, anomenada «gràcies reials» continua configurant la fisonomia de l'illa i Marc Ferrer és rememorat com el pare de la Formentera moderna.

## Referències

* Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Botet i Sisó, J., "Monedes d'Ibiça" Boletin de la Real Academia de Buenas Letras. Barcelona, núm. 49, 1913, pp. 14-17
# Cryptotis meridensis

Cryptotis meridensis és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae). És endèmica de Veneçuela. El seu nom específic, meridensis, significa ‘de Mérida’ en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Cryptotis» d'Animalia (en anglès).
# Marcel·lí Buxadé i Cunill

Marcel·lí Buxadé i Cunill (Berga, 1846 - 5 d'agost de 1907)Marcel·lí Buxadé i Cunill (Berga, 1846 - 5 d'agost de 1907) fou un enginyer català, principal impulsor del Canal Industrial de Berga.

## Biografia

Buxadé nasqué a Berga l'any 1846. A finals del segle xix, treballà en la construcció del Canal Industrial de Berga, un canal que permetés portar les aigües del riu Llobregat a la capital del Berguedà. El principal objectiu del canal era estimular la construcció de fàbriques que usessin l'aigua com a font d'energia. El 13 d'agost de 1885 Buxadé obtingué la concessió per al canal, atorgada pel Govern civil de la província de Barcelona.
L'any 1899, quan s'inaugurà aquesta obra, Buxadé va ser nomenat "fill predilecte de la ciutat" i l'Ajuntament decidí que el carrer de les Canals, un dels principals carrers del nucli antic, passés a dir-se carrer Buxadé.
El 8 d'abril de 2000, pel centenari de la creació del Canal, s'instal·là una placa commemorativa al carrer Buxadé núm. 28, casa natal de l'enginyer.
Un premi d'economia del Berguedà porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Marcel·lí Buxadé i Cunill i el Canal Industrial de Berga / Autor: Francesc Gros i Mateo
* ↑ Efemèrides berguedanes. Marcel·lí Buxadé
* ↑ Buxadé obtingué la concessió per al canal. 13 d'agost de 1885
* ↑ Vilaweb, Berga arranjara el carrer Buxade pel centenari de la creacio del Canal
* ↑ Institut d'Estudis Catalans, Premi d'economia del Berguedà Marcel·lí Buxadé
# Noturus crypticus

Noturus crypticus és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Estats Units.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S. 1818. Further account of discoveries in natural history, in the western states, made during a journey through the western region of the United States. Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 4 (núm. 1). 39-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Burr, B. M., D. J. Eisenhour & J. M. Grady. 2005. Two new species of Noturus (Siluriformes: Ictaluridae) from the Tennessee R. drainage: description, distribution, and conservation status. Copeia 2005 (núm. 4): 783-802.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Congregació (Catolicisme)

El terme congregació a l'Església Catòlica es fa servir per anomenar les juntes administratives de la Cúria Pontifícia, alguns instituts religiosos que comparteixen un mateix superior i el conjunt de tots els fidels catòlics o congregació de tots els fidels.

## Cúria Pontifícia

Els departaments amb més poder de la Cúria Pontifícia s'anomenen congregacions. Els consells pontificis i les comissions papals tenen menys importància. També hi ha els tribunals i les oficines. Al seu origen a les congregacions eren grups de cardenals seleccionats entre els membres del Col·legi cardenalici per a cuidar algun camp concret d'activitat relacionat amb la Santa Seu. Des del Concili Vaticà II els membres inclouen bisbes diocesans de diverses parts del món que no són cardenals. Cada congregació també inclou un equip de personal permanent que assisteix per a tractar amb les qüestions que convinguin.

## Agustins, Benedictins i Cistercencs

Alguns instituts religiosos de monestirs o capítols de canonges regulars s'anomenen congregacions. Cada congregació està presidida per un superior general amb un títol com abat o similar. El terme genèric per al líder de la comunitat és Primat. Segons l'Anuari Pontifici només són congregacions alguns canonges regulars agustins, benedictins o cistercencs que tenen en comú que el seu Primat viu a Roma.
* Vegeu: Congregacions de l'Orde de Sant Benet
* Vegeu: Congregacions de l'Orde del Cister
* Vegeu: Orde de canonges regulars

## Referències

* ↑ The Roman Curia, index to departments
Viccionari
# Rexea nakamurai

Rexea nakamurai és una espècie de peix pertanyent a la família dels gempílids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 38 cm de llargària màxima.
* És de color marró grisenc.
* Té la major part del cos nu, llevat d'una franja rectangular que s'estén cap endavant des del peduncle caudal.
* 19-20 espines i 15-18 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 12-13 radis tous a l'anal.
* 34 vèrtebres.
* L'aleta pectoral està representada per una única espina en els exemplars petits i desapareix en els exemplars que depassen els 25 cm de longitud.
* La línia lateral es ramifica per sota de la cinquena a la sisena espina de la primera aleta dorsal.

## Reproducció

Assoleix la maduresa sexual en arribar als 25 cm de longitud.

## Hàbitat

És un peix marí, mesopelàgic i bentopelàgic que viu entre 340 i 370 m de fondària i entre les latituds 34°N-18°S i 53°E-154°W.

## Distribució geogràfica

Es troba a les illes Hawaii, Indonèsia, el Japó (incloent-hi les illes Ryukyu) i Maurici.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Waite E. R., 1911. Additions to the fish-fauna of New Zealand: Núm. II. Trans. N. Z. Inst. Part 2 (1910). 49-51.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Parin, N. V., 1989. A review of the genus Rexea (Gempylidae) with descriptions of three new species. Voprosy Ikhtiol. v. 29 (núm. 1): 3-23.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993. FAO Species Catalogue. Vol. 15. Snake mackerels and cutlassfishes of the world (families Gempylidae and Trichiuridae). An annotated and illustrated catalogue of the snake mackerels, snoeks, escolars, gemfishes, sackfishes, domine, oilfish,. cutlassfishes, scabbardfishes, hairtails, and frostfishes known to date. FAO Fish. Synop. 125(15):136 p.
* 1 2 Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994. SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, FAO. 103 p.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Marco Boato

Marco Boato (Venècia, 27 de juliol de 1944) és un polític italià, que exerceix de copresident del Consell federal d'Europa Verda.
Va ser diputat de la Cambra dels Diputats d'Itàlia en cinc legislatures compreses entre 1979 i 2008, així com senador del Senat d'Itàlia entre 1987 i 1992. Antic membre del consell presidencial de la Federació dels Verds, també va ser membre del consell federal nacional del partit.

## Trajectòria

El 1969 va ser un dels fundadors, juntament amb Adriano Sofri, Paolo Sorbi, Mauro Rostagno, Guido Viale, Paolo Brogi i Giorgio Pietrostefani, del moviment polític comunista Lluita Continua.
Alineat amb el cristianisme progressista, l'any 1973 va ser un dels impulsors del moviment Cristians pel Socialisme. Posteriorment, es va unir a la Democràcia Proletària i al Partit Radical. Ha estat diputat i senador diverses vegades entre 1979 i 2008.
Té el rècord del discurs més llarg de la història de la Cambra dels Diputats italiana, pel discurs que va pronunciar l'any 1981 amb una durada de més de 18 hores i 5 minuts contra la pròrroga d'un any de detenció policial establerta per un decret llei de Francesco Cossiga.
Demandat pel jutge Guido Salvini per declaracions escandaloses, difamatòries i calumniosos contra ell durant el judici contra Sofri i altres antics militants de Lluita Continua, el 31 de gener de 2001 va ser declarat inviolable pel Senat d'acord amb l'article 68 de la Constitució italiana. Després, el 5 de febrer de 2003, la secció segona civil del Tribunal d'Apel·lació de Milà va impugnar aquesta declaració del Senat i la Cort Constitucional d'Itàlia la va anul·lar amb la sentència núm. 329 de 13 d'octubre de 2006.

## Referències

* ↑ «Econews del 5 marzo 2010» (en italià). Verdi.it, 05-03-2010. Arxivat de l'original el 2011-02-11. [Consulta: 6 abril 2010].
* ↑ «Componenti del Consiglio Federale nazionale (quota nazionale) eletti» (en italià). Verdi.it, 24-11-2013. Arxivat de l'original el 2014-02-21. [Consulta: 16 febrer 2014].
* ↑ «Marco Boato Il nostro ' 68 aiutò la città» (en italià). Repubblica.it, 09-09-2000. [Consulta: 27 juliol 2023].
* ↑ Tessari, Gianpaolo. «La dinastia dei "Boatos"» (en italià). Repubblica.it, 06-03-2008. Arxivat de l'original el 2013-04-13. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «Boato recordman di durata, parlò per 18 ore di fila» (en italià). Ricerca.Gelocal.it, 29-07-2004. [Consulta: 27 juliol 2023].
* ↑ «Quando eravamo noi radicali a fare ostruzionismo» (en italià). Panorama.it. [Consulta: 27 juliol 2023].
* ↑ «N. 13 Ricorso per Conflitto di Attribuzione 4 agosto 2004» (en italià). GazzettaUfficiale.it, 20-10-2004. [Consulta: 20 gener 2018].
* ↑ «Sentenza 13 ottobre 2006, n. 329» (en italià). Eius.it. [Consulta: 20 gener 2018].
# Noturus flavater

Noturus flavater és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Missouri i Arkansas (Estats Units).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S. 1818. Further account of discoveries in natural history, in the western states, made during a journey through the western region of the United States. Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 4 (núm. 1). 39-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Polydactylus persicus

Polydactylus persicus és una espècie de peix pertanyent a la família dels polinèmids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 16 cm de llargària màxima.
* 9 espines i 12-13 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 12 radis tous a l'anal.
* 24 vèrtebres.
* 6 filaments pectorals (el superior s'estén molt més enllà de la punta posterior de l'aleta pectoral).
* Bufeta natatòria ben desenvolupada.
* Presenta un gran punt negre davant de la línia lateral.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical (31°N-23°N, 47°E-57°E) que viu fins als 10 m de fondària als fons sorrencs i fangosos.

## Distribució geogràfica

Es troba al golf Pèrsic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Motomura, H. & Y. Iwatsuki, 2001. Review of Polydactylus species (Perciformes: Polynemidae) characterized by a large black anterior lateral line spot, with descriptions of two new species. Ichth. Research v. 48 (núm. 4): 337-354.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Polydactylus persicus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Motomura, H., 2004. Threadfins of the world (Family Polynemidae). An annotated and illustrated catalogue of polynemid species known to date. FAO Species Catalogue for Fishery Purposes. Núm. 3. Roma, FAO, 117 p.
* ↑ Motomura, H. i Y. Iwatsuki, 2001. Review of Polydactylus species (Perciformes: Polynemidae) characterized by a large black anterior lateral line spot, with descriptions of two new species. Ichthyol. Res. 48(4):337-354.
* ↑ Motomura, H., 2004.

## Bibliografia

* Motomura, H., 2004. Family Polynemidae (Rafinesque, 1815) threadfins. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (32):18.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Steatomys parvus

Steatomys parvus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. Viu a Angola, Botswana, Etiòpia, Kenya, Moçambic, Namíbia, el Sudan del Sud, Tanzània, Uganda, Zàmbia i Zimbàbue. Els seus hàbitats naturals són els herbassars i les sabanes seques. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, parvus, significa 'petit' en llatí.

## Referències

* ↑ Schlitter, D.; Monadjem, A. Steatomys parvus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 24 febrer 2016.
* ↑ Entrada «Steatomys» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Rhadinoloricaria macromystax

Rhadinoloricaria macromystax és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Isbrücker I. J. H. & Nijssen H., 1974. Rhadinoloricaria gen. nov. and Planiloricaria, two genera of South American mailed catfishes (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Beaufortia v. 22 (núm. 290). 67-81.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A., 1869. Descriptions of some species of fishes from the Peruvian Amazons. Proceedings of the Zoological Society of London. 1869 (pt 2): 423-429.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Noturus gladiator

Noturus gladiator és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,7 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Tennessee i Mississipi (Estats Units).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S. 1818. Further account of discoveries in natural history, in the western states, made during a journey through the western region of the United States. Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 4 (núm. 1). 39-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Thomas, M. R. & B. M. Burr. 2004. Noturus gladiator, a new species of madtom (Siluriformes: Ictaluridae) from Coastal Plain streams of Tennessee and Mississipi. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 15 (núm. 4): 351-368.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.