OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de parcs i jardins de París

La llista de parcs i jardins de París inclou els jardins, parcs i boscos de París, França:

## Boscos

* Bois de Boulogne.
* Bois de Vincennes.

## Parcs

* Parc André-Citroën
* Parc de Bagatelle
* Parc de Belleville
* Parc de Bercy
* Parc Georges-Brassens
* Parc de la Butte-du-Chapeau-Rouge
* Parc des Buttes-Chaumont
* Parc du Champ-de-Mars
* Parc de Choisy
* Parc Esplanade des Invalides
* Parc Floral
* Parc Kellermann
* Parc Monceau
* Parc Montsouris
* Parc Sainte-Périne
* Parc de la Villette

## Jardins

* Jardin d'Acclimatation
* Jardin de Jerevan
* Jardin de l'Arsenal
* Jardin Atlantique
* Jardins de l'avenue Foch
* Cours-la-Reine
* Jardin Pré Catelan
* Jardin Catherine-Labouré
* Jardin des Halles
* Jardin du Luxembourg
* Jardin naturel
* Jardin du Palais Royal
* Jardin des Plantes
* Promenade plantée
* Jardin du Ranelagh
* Jardin des serres d'Auteuil
* Jardin Shakespeare
* Jardin Tino-Rossi
* Jardin du Trocadéro
* Jardin des Tuileries
* Jardin Villemin
# The Macomber Affair

The Macomber Affair és una pel·lícula estatunidenca de drama psicològic dirigida per Zoltan Korda i estrenada el 1947. Tracta d'un triangle amorós fatal entre una dona frustrada, un marit feble i un caçador professional que s'interposa entre ells. El guió va ser escrit per Casey Robinson i Bennett Seymour basant-se en una història curta d'Ernest Hemingway, The Short Happy Life of Francis Macomber (La curta vida feliç de Francis Macomber), el qual es va inspirar al seu torn d'un incident descrit pel veritable caçador John A. Hunter en les seves memòries.

## Argument

Robert Wilson i Margaret Macomber són interrogats per la policia; pocs mesos abans, Margaret i el seu marit Francis havien demanat a Wilson, un caçador professional, que els organitzés un safari per tal de donar-se una nova oportunitat com a parella, ja estaven travessant una crisi...

## Repartiment

* Gregory Peck: Robert Wilson
* Joan Bennett: Margaret Macomber
* Robert Preston: Francis Macomber
* Reginald Denny: l'inspector de policia
* Jean Gillie: Aimee
* Carl Hardbord: el coronel
* Earl Smith: Kongoni
* Frederick Worlock: Clerk
* Vernon Downing: Logan
# Francisco Canaro Gatto

Francisco Canaro Gatto (San José de Mayo, Uruguai, 19 de juny de 1874 – Buenos Aires, Argentina, 27 de maig de 1963) fou un compositor musical uruguaià.

## Biografia

De molt petit la seva família es traslladà a Buenos Aires, on s'establí. Se'l considera el creador del tango-milonga portuari. Després d'haver format part d'orquestres com a executant, començà la seva tasca com a compositor nacional, creant una sèrie de tangos que assoliren gran popularitat, a la que hi contribuí en gran escala la seva difusió en discs gramofònics. El 1925 es traslladà a París amb la seva orquestra típica per inaugurar el cabaret Florida.
A París, Canaro organitzà un intercanvi amb els compositors musicals francesos per a difondre encara més la producció argentina, un xic descuidada per la manca d'esperit emprenedor que li donés el suport que es mereixia. Més tard realitzà excursions artístiques per diversos països, Estats Units, Brasil, Japó, etc., que li ocuparen en total divuit temporades teatrals. Fou autor de més de 700 composicions: una d'elles Adiós Pampa mia, tingué en Carlos Gardel com a intèrpret principal, assolint més tard fins a 150 enregistraments d'artistes diferents.

## Obres

Entre les seves millors i més populars produccions hi ha:
* El chamuyo, aparegut el (1911).
* El pollito.
* Matasano.
* Oro viejo.
* Cara zucia.
* Pinta brava.
* Sufra.
* La brisa.
* Nobleza de arrabal.
* Los indios.
* El pinche.
* La garçonnière.
* Sentimiento gaucho.
* París.
* Muchachita de ojos negros.
* Ay, ay, ay.
* El choclo.
* El irresistible.
* Alma de bohemios.
* Madreselva.
* La última copa.
* ¿Te acordás, amigo?.
* Se acabaron los otarios

## Bibliografia

* Apèndix núm. 2, pàg. 993 de l'Enciclopèdia Espasa ISBN 84-239-4572-3
* Suplement dels anys 1963 - 1964, pàg. 212 de lEnciclopèdia Espasa ISBN 84-239-4596-0
# Terra d'armaris

Terra d'armaris (títol original: Closet land) és un drama psicològic estatunidenc dirigit per Radha Bharadwaj, estrenat l'any 1991. Ha estat doblat al català.
La integritat del film està basat en l'intercanvi entre una jove presonera, interpretada per Madeleine Stowe, i el seu interrogador interpretat per Alan Rickman.

## Argument

Situat en un país no especificat, una jove novel·lista es segrestada del seu domicili a mitja nit i empresonada en una habitació ombrívola i freda. És acusada d'haver-hi dissimulat missatges subversius a la seva obra per nens, titulada Closet Land.
El llibre en qüestió conta la història d'una nena que, després d'un mal comportament, ha estat tancada en un armari com a castig. La nen és acollida per un grup d'aliats arquetips que, innocentment, tempten de reconfortar la nena espantada. El llibre en la seva integritat, d'un contingut simple en aparença, és sospitós d'introduir i d'encoratjar idees anarquistes al jove públic objectiu.
La jove autora és interrogada per un home que, simulant calma i tranquil·litat, farà servir estratagemes psíquiques i de suplicis durant tota l'entrevista amb l'objectiu de doblegar-la i de obligar-la a penedir-se. Un duel fi entre ells, potent en el més profund de cadascú per protegir-se de l'oponent. L'home intentarà de guanyar-se-la d'un costat i la torturarà de l'altre, sembrant el desconcert en la seva ànima. La jove resistirà per tots els mitjans per assumir les seves idees.
Encara que l'interrogador estigui convençut que la jove és culpable, l'espectador està convençut de la seva innocència o almenys, està influït per la seva tria a mesura que fa prova de coratge ("Podeu trencar el meu cos però no la meva ànima"). Se sap més tard que aquest llibre per nens ha estat concebut com una mena de subterfugi, després de les agressions sexuals que l'autora va suportar durant la seva pròpia infantesa.

## Repartiment

* Alan Rickman: el interrogador
* Madeleine Stowe: la novel·lista

## Referències

* ↑ «Terra d'armaris». esadir.cat.
* ↑ «Closet land». The New York Times.
# Francisco Castillo Fajardo

Francisco Arias del Castillo Fajardo y Muñoz, Marquès de Villadarias (1642-1716), va ser un militar espanyol al servei de Felip V durant la Guerra de Successió Espanyola.

## Expedient militar

El 1704 va ser Capitán General d'Andalusia quan l'exèrcit confederat -partidaris de l'Arxiduc Carles- de 14.000 homes va desembarcar a prop de Cadis el 1702 i el 1704 quan Gibraltar va ser retut per les forces del Príncep Jordi de Hessen-Darmstadt i l'Almirall Sir George Rooke.
El 1710 fou nomenat Capità General dels 'Reales Ejércitos' borbònics. Va ser rellevat del comandament després de la derrota en la batalla d'Almenar. Fou destituït fulminantment després de la derrota borbònica a la batalla d'Almenar i substituït per Alexandre Maître de Bay, Marquès de Bay.
El 1713 va ser nomenat Capità General de València, i va morir el 1716.

## Bibliografia

* Revista de Historia y de genealogía Española, año II,núm. 1 y 2, Madrid, 15/02/1913
* Javier Baeza Valero (2008 - 2009) III estudio sobre: Casas nobles de España

## Enllaços externs

* Francisco Arias del Castillo Fajardo y Muñoz Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a 11setembre1714.org
# The Humans

The Humans és una pel·lícula estatunidenca de drama psicològic del 2021 escrita i dirigida per Stephen Karam en el seu debut com a director, i basada en la seva obra teatral homònima. És protagonitzada per Richard Jenkins, Jayne Houdyshell, Amy Schumer, Beanie Feldstein, Steven Yeun i June Squibb. Es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Toronto el 12 de setembre de 2021. La pel·lícula es va estrenar als cinemes i al canal Showtime amb la distribució d'A24 el 24 de novembre de 2021. S'ha subtitulat al català.

## Repartiment

* Beanie Feldstein com a Brigid Blake
* Richard Jenkins com a Erik Blake
* Jayne Houdyshell com a Deirdre Blake
* Amy Schumer com Aimee Blake
* Steven Yeun com a Richard
* June Squibb com a Momo

## Referències

* ↑ «Looking for a unique holiday movie? 'The Humans' is a dark, psychological drama» (en anglès). NPR.org [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ Fleming, Mike Jr. «Film Adaptation Of 'The Humans' Play In Works By A24, IAC, Scott Rudin & Eli Bush» (en anglès), 13-03-2019. [Consulta: 21 setembre 2019].
* ↑ «The Humans». [Consulta: 28 juliol 2021].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «'The Humans': In Wake Of Wowing At TIFF, Pic Sets Fall Release & Drops Trailer» (en anglès americà), 17-09-2021. [Consulta: 17 setembre 2021].
* ↑ «The Humans». Goita què fan ara. [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ «Stephen Karam on Instagram: "🎬That's a wrap! Thankful for this film fam 🧡"». Instagram. Stephen Karam. [Consulta: 26 octubre 2019].
# Francisco González de la Vega

Francisco González de la Vega (Madrid, 1816 - 1876) fou un compositor espanyol, VII marquès de Villa-Alcázar, Cavaller de Calatrava, i Senador por la província de Salamanca.
Fou deixeble de Masarnau, va escriure nombroses obres de tots els gèneres, cultivant especialment el de cambra. Entre les obres publicades pels seus descendents són dignes d'especial menció un quadern de Romances sense paraules, d'elegant estil, en què, dintre d'una inspiració força personal, s'endevina la influència mendelsshoniana, i un Himno y marcha fúnebre á fray Luis de León, per a orquestra i veus. Se li deu, a més, música religiosa i cors per una tragèdia i una comèdia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 656 (ISBN 84-239-4526-X)
# Francisco Luiz

Francisco Luiz (Lisboa, mitjan segle xvii i mort el 1693) fou un compositor religiós portuguès.
Va ser mestre de capella en la seva ciutat natal, i deixà misses, salms i villancets.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 681. (ISBN 84-239-4531-6)
# Francisco Martins (compositor)

Francisco Martins (Évora, vers 1620/25 - Elvas, 20 de març de 1680) fou un compositor portuguès del Renaixement.
Fou mestre de capella de la catedral d'Elvas, i deixà gran nombre de misses, salms, himnes i motets.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 33, pàg. 580 (ISBN 84-239-4533-2)
# Eduard Marco Escamilla

Eduard Marco Escamilla (Borbotó, 1976) és un poeta i traductor valencià llicenciat en filologia catalana per la Universitat de València.

## Biografia

Va formar part del grup Qasida de poesia a la Universitat. Va publicar a la Col·lecció de poesia l'Alter de Catarroja, quinze poemes dins de Ideologiari. Amb La quadratura del cercle guanya el premi Manuel Rodríguez Martínez d'Alcoi, i l'any 2004 el publica Brosquil Edicions. Posteriorment publica Càbala (2007). L'any 2009, amb l'obra Refugi incòlume guanya la primera edició del concurs Premi Carles Salvador de Poesia en Valencià de la Universitat Politècnica de València. En 2012 forma part del jurat dels Premis Universitat de València d'Escriptura de Creació, en la modalitat de poesia.

## Obra

* Ideologiari, recull de poemes. Catarroja: Col·lecció de poesia l'Alter, 2003.
* La quadratura del cercle. Brosquil Edicions, 2006 (Recerca núm. 14). ISBN 9788497951715.
* Càbala. Edicions 96, 2007. ISBN 978-84-95510-34-1.
* Refugi Incòlume. Editorial Denes, 2009. ISBN 978-84-96545-61-8.

## Premis

* 2001. Finalista del Premi Solstici de Manises
* 2002. Finalista del Premi Vicent Andrés Estellés Ciutat de Burjassot.
* 2004. Premi de Poesia Manel Rodríguez Martínez, de l'Associació Amics de Joan Valls i Jordà d'Alcoi
* 2007. Premis Marc Granell Vila d'Almussafes
* 2009. Premi Carles Salvador de la Universitat Politècnica de València

## Referències

* 1 2 3 «La quadratura del cercle». Bookdepository.com. [Consulta: març 2016].
* 1 2 3 «Eduard Marco Escamilla». Intramurs.org. Arxivat de l'original el 2016-04-01. [Consulta: març 2016].
* ↑ «Biografia d'Eduard Marco (2009)». Upv.es. [Consulta: març 2016].
* 1 2 «Geometries de la passió». Saó, 01-04-2006. [Consulta: març 2016].
* ↑ «Premis Bancaixa-Universitat de València d'Escriptura de Creació 2012». Uv.es, 01-07-2012. Arxivat de l'original el 2016-04-04. [Consulta: març 2016].
* ↑ «La quadratura del cercle». Tirant.com. [Consulta: març 2016].
* 1 2 «Acta del I Premi Carles Salvador de Poesia en Valencià». Upv.es, 03-06-2009. Arxivat de l'original el 3 d’abril 2016. [Consulta: març 2016].
* ↑ «Eduard Marco gana el premio Manuel Rodríguez de poesía» (en castellà). Elpais.com, 14-03-2004. [Consulta: març 2016].

## Enllaços externs

* Refugi incòlume, poemari i comentaris Arxivat 2016-08-10 a Wayback Machine.
# Artesa de Lleida

Artesa de Lleida és un municipi de la comarca del Segrià.
El terme municipal d'Artesa de Lleida té 24,06 km² d'extensió. El poble d'Artesa de Lleida és l'únic nucli de població agrupada del terme. Algunes de les partides del municipi són Montlleu, el Saladar, Castelló, la Serra, el Pla de les Moles, els Colomers, les Fonts.
Com a conreus predominants existeixen la fruita dolça, la fruita de pinyol i els cereals de tot tipus (blat, ordi, pèsols...).

## Geografia

* Llista de topònims d'Artesa de Lleida (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 43 | 39 | 41 | 69 | 389 | 529 | 686 | 694 | 967 | 976 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 1.128 | 1.074 | 1.097 | 1.195 | 1.206 | 1.229 | 1.170 | 1.165 | 1.211 | 1.211 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 1.217 | 1.243 | 1.326 | 1.323 | 1.379 | 1.451 | 1.503 | 1.525 | 1.507 | 1.508 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 1.512 | 1.538 | 1.535 | 1.505 | 1.539 | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Llocs d'interès

* Museu Arqueològic d'Artesa de Lleida.
* Ermita de Sant Ramon
* Poliesportiu Municipal

## Referències

* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 15. ISBN 84-393-5437-1.
* ↑ Sáez, Anna «De planta rodona». Sàpiens [Barcelona], núm. 103, 5-2011, p. 63. ISSN: 1695-2014.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
[[Categoria: ]]
# Hemigrammus skolioplatus

Hemigrammus skolioplatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Tapajós (Brasil).

## Referències

* ↑ Gill, T. N. 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13): 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bertaco, V. A. & T. P. Carvalho. 2005. New characid fish, Hemigrammus skolioplatus (Characiformes: Characidae) from upper Rio Tapajós drainage, central Brazil. Comun. Mus. Ciênc. Technol. PUCRS, Sér. Zool. Porto Alegre v. 18 (núm. 2): 141-150.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Carvalho, T.P. i V.A. Bertaco 2006. Two new species of Hyphessobrycon (Teleostei: Characidae) from upper rio Tapajós basin on Chapada dos Parecis, central Brazil. Neotrop. Ichthyol. 4(3):301-308.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Auguste Matthieu Panseron

Auguste Mathieu Panseron (París, 26 d'abril de 1796 - París, 29 de juliol de 1859) fou un compositor i professor de cant francès.
Va rebre les primeres lliçons del seu pare, i als vuit anys entrà en el Conservatori, aconseguint successivament els premis de solfeig (1806), d'harmonia (1809), de violí (1811) i, per acabar, el gran premi de composició, marxant, en la seva conseqüència, a Itàlia, i des d'allà a Alemanya i a Rússia.
Tornat a París el 1818, fou nomenat acompanyant de l'Òpera Còmica i el 1824 professor de cant del Conservatori. El 1829 succeí a Halévy com acompanyant de l'Òpera italiana, però poc temps després dimití per consagrar-se exclusivament a la música.
Al teatre donà les òperes La grille du parc (1819), Les deux cousines (1821), i L'école de Rome (1827), però el que li donà més popularitat foren les seves romances, en nombre de més de 500, que feren conèixer el seu nom arreu d'Europa.
A més, se li deuen, 200 nocturns, moltes misses i altres composicions religioses i, finalment, bon nombre d'obres didàctiques, com el A B C musical, Solfègenes, Solfège d'artiste, Solfège du pianiste, Solfège du violiniste, Méthode de vocalisation, Méthode compléte du vocalisation, i Traité de l'harmonie pratique et de la modulation (1855).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 41, pàg. 816 (ISBN 84-239-4541-3)
# Auguste Mermet

Auguste Mermet (Brussel·les, 5 de gener de 1810 – París, 4 de juliol de 1889), fou un compositor francès del Romanticisme.
Fou deixeble de Lesueur i de Halévy, i va escriure diverses òperes, que es representaren amb escàs èxit, entre elles les titulades La bannière du roi (Versalles, 1835); Le roi David (París, 1846), i Jeanne d'Arc (París, 1876).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 34, pàg. 965 (ISBN 84 239-4534-0)
# Aulonocara auditor

Aulonocara auditor és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del nord del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 «Aulonocara auditor» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Eccles, D.H. i Trewavas, E., 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, Herten, Alemanya.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1995. Malawi Cichlids in their Natural Habitat. Segona edició. Cichlid Press, St. Leon-Rot, Alemanya.
* Maréchal, C., 1991. Aulonocara. p. 11-17. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E. 1935. A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 16 (núm. 91): 65-118.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Halah

La halah (en hebreu: חלה) és un pa trenat especial que es consumeix en Shabat i en les festivitats jueves, excepte durant la festa de Pessa'h. Una de les 613 Mitsvot és menjar la halah durant el Shabat. Segons la religió jueva, l'àpat ha de contenir pa. Al començament de l'àpat, es beneeix la halah com el pa, amb l'oració hamotzi lehem min haaretz. El significat original de la paraula halah és un petit tros de massa. Tal porció, de la grandària d'un ou, era donat als cohanim en l'època del Temple de Jerusalem.

## Referències

* ↑ www.reformjudaism.org/

## Enllaços externs

* www.allrecipes.com.ar/ Arxivat 2017-01-09 a Wayback Machine. (castellà)
# Aulonocara steveni

Aulonocara steveni és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1922. The cichlid fishes of Lake Nyassa. Proceedings of the Zoological Society of London. 1921 (pt 4) (núm. 36): 675-727, Pls. 1-6.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Aulonocara steveni» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Australopericoma bulbula

Australopericoma bulbula és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* El mascle fa entre 0,80-0,81 mm de llargària a les antenes, mentre que les ales li mesuren 1,63-1,78 de longitud i 0,58-0,60 d'amplada.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: l'estat de Rondônia (el Brasil).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Laurence W. Quate i Brian V. Brown, 2004. Revision of Neotropical Setomimini (Diptera: Psychodidae: Psychodinae). Contributions in Science, núm. 500, pàgs. 1–117. Natural History Museum of Los Angeles County. «PDF».
# Avalot de les faves

L'Avalot de les faves fou una revolta antisenyorial ocorreguda el juny de 1688 a Manresa.

## Antecedents

L'estament eclesial tenia dret a cobrar dels pagesos de Manresa el delme, que consistia en una desena part dels fruits, les cebes, alls, faves i altres hortalisses que produïa el regadiu del terme, però ni els pagesos pagaven, ni els canonges el requerien. Els canonges van voler cobrar el delme anys després de no haver-ho fet i això va provocar un ambient d'agitació popular, i els canonges no podien sortir al carrer sense ser seguits, insultats i amenaçats.

## L'avalot

Les famílies pageses del raval de Valldaura, el barri de les Barreres i el Camp d'Urgell (els tremendos) van fer causa comuna amb els cuiraters i blanquers de Sant Marc, mentre un altre bàndol era partidari de respectar els drets dels canonges (els favets, que estaven a favor de satisfer el delme de les faves). Al barri de les Escodines els favets eren majoria.
El 13 de juny de 1688, Francesc Planes, Braç de Ferró, del barri de les Escodines encapçalà la revolta, amb cinquanta persones que enarborant canyes amb alls, cebes i faves enfilerats, i armats amb eines de segar, cridaven «Morin els favets!» i «Visca la terra, morin els traïdors!». Els revolucionaris havien redactat i publicat a la plaça Major unes bases relatives a la ciutat i els canonges en les que es reclamava l'exempció del delme i el perdó per a tots els amotinats.
L'autoritat aconseguí dissodre'ls però a la tarda, els revoltats van assaltar les cases de sis canonges, d'on van treure els mobles, als que van calar foc al carrer. Intentaren, sense èxit fer el mateix a la casa del batlle, el doctor Francesc Vicens. Durant la revolta, que va durar fins al 17 de juny, es van cometre assassinats, i molts robatoris.

## Conseqüències

A conseqüència de l'avalot hi va haver vuit execucions, entre elles la de la Fadulla, activista manresana.

## Referències

* ↑ Ardit, Manuel. Volum III: Edat Moderna. Fundació Catalana per a la Recerca, 2008, p. 502 (Història agrària dels Països Catalans). ISBN 8447532841.
* 1 2 Llorenç Ferrer i Alós, L'Avalot de les Faves a Manresa. Un moment de la revolta de la terra a Catalunya el 1688, Recerques, núm. 11.
* ↑ Lluïsa Font i Conxita Parcerisas, La Fadulla (s. XVII), al bloc Manresanes que han fet història.