OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Megalechis picta

Megalechis picta és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,5 cm de longitud total i 350 g de pes.

## Alimentació

És omnívor.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (18 °C-28 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco, i rius costaners de les Guaianes i el nord del Brasil.

## Referències

* ↑ Reis, R.E., 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Boujard, T., M. Pascal, F.J. Meunier i P.-Y. Le Bail, 1997. Poissons de Guyane. Guide écologique de l'Approuague et de la réserve des Nouragues. Institut National de la Recherche Agronomique, París, 219 p.
* 1 2 3 «Megalechis picta» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Galvis, G., J.I. Mojica i M. Camargo, 1997. Peces del Catatumbo. Asociación Cravo Norte, Santafé de Bogotá, D.C., 188 p.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
* ↑ Le Bail, P.-Y., P. Keith i P. Planquette, 2000. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 2, fascicle II). Publications scientifiques du Muséum national d'Histoire naturelle, París: 307 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Reis, R.E., 1998. Systematics, biogeography, and the fossil record of the Callichthyidae: a review of the available data. p. 351-362. A: L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Reis, R. E., P.-Y. Le Bail i J. H. A. Mol, 2005: New arrangement in the synonymy of Megalechis Reis, 1997 (Siluriformes: Callichthyidae). Copeia 2005 (núm. 3): 678-682.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Portada/efemèride maig 7

Ludwig Van Beethoven
« 6 de maig · 7 de maig · 8 de maig »
# Leonteu (mitologia)

Leonteu (grec antic: Λεοντεύς, Leonteus) fou un heroi, fill de Coronos, rei dels làpites, i net de Ceneu.
Va acompanyar Polipetes, fill de Pirítous, també làpita, a la guerra de Troia. Homer l'esmenta diverses vegades a la Ilíada. Segons el Catàleg de les naus, manava un contingent de quaranta naus. Figura entre els guerrers que van entrar dins del cavall de fusta a la ciutat. Hom també el compta entre els pretendents d'Helena. Després de la caiguda de Troia va acompanyar Calcant de tornada, però quan l'endeví va morir, tornà a Troia des d'on va tornar a la seva pàtria.
Els mitògrafs parlen d'un germà de Leonteu, Andrèmon, casat amb una de les filles de Pèlias anomenada Antífome, i d'una germana, Lísida.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 318. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 135.
# Escuts i banderes del Baix Vinalopó

Els escuts i banderes del Baix Vinalopó són el conjunt de símbols que representen els municipis d'aquesta comarca.
En aquest article s'hi inclouen els escuts i les banderes oficialitzats per la Generalitat Valenciana i els que se van aprovar per l'administració de l'Estat abans de les transferències a la Generalitat Valenciana, així com altres que no han estat oficialitzats.

## Escuts oficials

* Crevillent Aprovat el 26 d'abril de 1962. Modificat el 3 de desembre de 1999
* Elx Rehabilitat el 27 de febrer de 2003

## Escuts sense oficialitzar

* Santa Pola

## Banderes oficials

* Crevillent Aprovada el 7 d'octubre de 2004

## Banderes sense oficialitzar

* Elx
* Santa Pola

## Referències

* ↑ «DECRETO 948/1962 de 26 de abril por el que se autoriza al Ayuntamiento de Crevillente, de la provincia de Alicante, para adoptar su escudo heráldico municipal» ( PDF). Boletín Oficial del Estado, 108 (1962), 05-05-1962, pàg. 5.992 [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «RESOLUCIÓ de 3 de desembre de 1999, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Crevillente (Alacant)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 3.669, 19-01-2000, pàg. 927 [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «RESOLUCIÓ de 27 de febrer de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual es rehabilita l'escut de l'Ajuntament d'Elx (Alacant)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 4.484, 22-04-2003, pàg. 11.536 i 11.537 [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «RESOLUCIÓ de 7 d'octubre de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova la bandera de l'Ajuntament de Crevillent (Alacant)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 4.872, 28-10-2004, pàg. 27.128 [Consulta: 8 juny 2020].
# Natàlia Tróitskaia

Natàlia Leonídovna Tróitskaia rus: Наталья Леонидовна Троицкая (Belgrad, 1951 - 9 d'abril de 2006) fou una soprano russa que va tenir una carrera internacional important durant els anys 1980 i principis del 1990. Especialment excel·lia en les òperes de Giacomo Puccini i Giuseppe Verdi. Entre els seus papers hi havia Tatyana d'Eugene Onegin de Piotr Ilitx Txaikovski i les heroïnes de Verdi d'Aida, Manon Lescaut i Tosca de Puccini. Cantà de forma freqüent al costat de Plácido Domingo durant els anys vuitanta i també amb altres grans artistes com Montserrat Caballé, Dmitri Hvorostovski, i Luciano Pavarotti.

## Biografia

Nascuda a Belgrad, el pare de Tróitskaia era un violinista professional i la seva mare una pianista de concert. Estudià cant durant sis anys a Moscou i Belgrad i guanyà premis de cant a Tolosa, Vercelli, i Barcelona. Feu el seu debut en l'òpera professional el 1981 amb el paper d'Elisabetta di Valois de Don Carlo de Verdi al Liceu al costat de Jaume Aragall en el paper titular; el mateix any hi tornà a cantar el paper titular de Tosca de Puccini, amb Veriano Luccheti i Nunzio Todisco com a Mario, i Joan Pons com a Scarpia.
De pressa es convertí en una presència important en l'escena de l'òpera internacional. El 1982 cantà el paper titular de l'Aida de Verdi a l'Opéra Royal de Wallonie i l'Sferisterio Opera Festival. Tot seguit actuà a Amèrica del Sud entre 1982 i 1983. El 1984 entrà a l'Òpera de l'Estat de Viena, fent el seu debut amb la companyia aquell any amb Aïda. Hi va romandre fins al 1991, on se l'admirava especialment per als seus papers d'heroïnes de Puccini i Verdi.
Seguí treballant principalment a Viena, però també actuà com a artista convidada a l'Opéra National De París (1985, Amelia a Un ballo in maschera), a la Staatsoper Stuttgart (1985, Elisabetta Don Carlo), al Teatro dell'opera di Roma (1985, el paper titular d'Adriana Lecouvreur), al Festival de Verona (1985-1986, Aïda i Amelia), a l'Òpera Estatal d'Hamburg (1986-1988, Amelia, Elisabetta, Leonora a Il trovatore, Nedda a Pagliacci, i l'heroïna de Manon Lescaut, a l'Òpera Reial de Londres (1986, Tosca), al Temple de Luxor (1987, Aïda), a la Deutsche Oper Berlin (1988-1989, Desdemona a Otello i Tosca), al Teatro Nacional de São Carlos (1989, Desdemona), a l'Òpera Estatal Bavaresa (1989, Adriana Lecouvreur), l'Òpera Nacional de Washington (1989, Lisa a La dama de piques, i l'Òpera de Los Angeles (1990, Elisabetta) entre d'altres.
Moria a Moscou el 2006 a l'edat de 55 anys després d'una llarga malaltia.

## Enregistraments

Els seus enregistraments inclouen un disc amb la Filharmònica txeca interpretant l'obra de Josef Suk sota la batuta de Charles Mackerras i com a solista en un enregistrament de la simfonia núm. 13 de Dmitri Xostakóvitx amb l'Orquestra Reial del Concertgebouw. També es va enregistrar en vídeo la seva actuació amb Dmitri Hvorostovski el 1990.

## Referències

* 1 2 3 Ben Mattison. «Soprano Natalia Troitskaya Dies at 55». Playbill, 13-04-2006.
* 1 2 3 4 «Troitskaya, Biografia de Natalia a operissimo.com (en alemany)». Arxivat de l'original el 2012-04-01. [Consulta: 15 abril 2011].
# Gustav Nicolai

Gustav Nicolai (Berlín, 1796 - 1850) fou un compositor, poeta i crític musical alemany.
Després d'acabar la carrera de dret, es donà a conèixer com a poeta component diversos llibrets d'òpera, i com a compositor per diverses balades amb acompanyament de piano.
Després publicà alguns llibres plens de diatribes contra la música i els músics, com els titulats Die Geweihten oder der Cantor aus Fichtenhagen (Berlín, 1829), Jeremies, der Volkcomponist, eine humorische Vision aus dem 25 Jahrhundeert (Berlín 1830), Arabesken für Musik freunde, en què igual que en el primer, arremet contra Mozart (Leipzig, 1839).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 38, pàg. 567 (ISBN 84-239-4538-3)
# Megalodoras guayoensis

Megalodoras guayoensis és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 53 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H., 1925. A review of the Doradidae, a family of South American Nematognathi, or catfishes. Trans. Am. Philos. Soc. (N. S.) v. 22 (pt 5). 280-365.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fernández-Yépez, A., 1968. Contribución al conocimiento de la familia Doradidae en Venezuela. Bol. Inst. Oceanogr. Univ. Oriente Cumana v. 7 (núm. 1): 7-72.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Leopold Brassin (fill)

Leopold Brassin (Estrasburg, 1843 – 1890) fou un pianista i compositor alemany.
Els seus pares eren cantants i foren els primers mestres. Els seus germans Louis i Gerard també foren músics. Fou pianista en la cort del duc Ernest II de Saxònia-Coburg i Gotha i després de l'escola musical de Berna. Escriví corals, música de cambra i per a piano.

## Referències

* ↑ «Brassin, Leopold». A: Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 9. ISBN 84-239-4509-X.
* ↑ Schoen, Gerhard. «Brassin, Leopold (1843–1890), Pianist» (en alemany). Bayerisches Musiker-Lexikon Online (BMLO). [Consulta: 8 juliol 2017].
# Gustav Wilhelm Teschner

Gustav Wilhelm Teschner (Magdeburg, Saxònia-Anhalt, 1800 - Dresden, 1883) fou un músic alemany.
Després d'acabar els seus estudis de cant i composició a Berlín, marxà a Itàlia, on feu molta amistat amb Santini, realitzant sota la direcció d'aquest investigacions relatives a la música eclesiàstica antiga tant llatina com alemanya. Fruit d'aquestes foren les seves reedicions de nombroses obres musicals religioses i profanes dels segles xvi i xvii, entre les primeres col·leccions Psalmengesänge, Hassler (1608); Geistliche Lieder, Eccard (1597), i, Preussische Festlieder, de Stobaeus (1642-44).
També es distingí com a professor de cant, publicant moltes obres de caràcter pedagògic. Vers el 1853 s'establí a Viena, dedicant-se a l'ensenyança del cant amb gran èxit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 61, pàg. 9 (ISBN 84-239-4561-8)
# Megalonema psammium

Megalonema psammium és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del llac Maracaibo.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Schultz, L. P., 1944. The catfishes of Venezuela, with descriptions of thirty-eight new forms. Proceedings of the United States National Museum v. 94 (núm. 3172): 173-338, Pls. 1-14.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lundberg, J.G. i M.W. Littmann, 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Potamarius labiatus

Potamarius labiatus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Hubbs C. L. & Miller R. R., 1960. Potamarius, a new genus of ariid catfishes from the fresh waters of Middle America. Copeia 1960 (núm. 2). 101-112.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kailola, P.J. i W.A. Bussing, 1995. Ariidae. Bagres marinos. p. 860-886. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Marceniuk, A.P. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Ariidae (Sea catfishes). p. 447-455. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes, 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Taylor, W.R. i N.A. Menezes, 1978. Ariidae. A: W. Fischer (ed.) FAO species identification sheets for fishery purposes. West Atlantic (Fishing Area 31). volum 1. (pag. var.). FAO, Roma.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Leopold Damrosch

Leopold Damrosch (Poznań, Polònia, 22 d'octubre de 1832 - Nova York, Estats Units, 15 de febrer de 1885) fou un metge violinista i director d'orquestra polonès.
Els seus pares el volien dedicar a la medicina, carrera que estudià ensems que el violí i la composició. Després d'exercir la medicina en la seva ciutat nadiua fins al 1854, es traslladà a Magdeburg, més tard a Berlín, on s'apassionà per la música de Wagner, essent un dels més decidits campions, així com de Berlioz i Liszt.
El 1856 ingressà en la capital ducal de Weimar, i després fou director dels teatres de Poznań i de Breslau, marxant el 1871 vers Nova York com a director de la societat coral Avion. No tan sols fou un eminent director d'orquestra, sinó un distingit violinista i un crític brillant, com ho demostren els notables articles que publicà en la Nova Gaceta Musical de Leipzig, i en la Gaceta Musical de Nova York, que dirigí.
Deixà nombroses composicions, tals com obertures, serenates, lieder, i concerts per a violí.
Era el pare dels també compositors Walter Damrosch (1862-1950) i Franck Damrosch (1859-1904).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 897 (ISBN 84-239-4517-0)
# Parachromis

Parachromis és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica, incloent-hi els llacs Nicaragua i Managua.

## Taxonomia

* Parachromis dovii (Günther, 1864)
* Parachromis friedrichsthalii (Heckel, 1840)
* Parachromis loisellei (Bussing, 1989)
* Parachromis managuensis (Günther, 1867)
* Parachromis motaguensis (Günther, 1867)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Günther, A., 1864. Report of a collection of fishes made by Messrs. Dow, Godman, and Salvin in Guatemala. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1864 (pt 1): 144-154.
* ↑ Heckel, J. J., 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Annalen des Wierner Museums der Natrugeschichte v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ Bussing, W. A., 1989. Cichlasoma loisellei, a new nandopsis group cichlid fish from Central America. Revista de Biología Tropical v. 37 (núm. 2): 153-161.
* 1 2 Günther, A., 1867. On the fishes of the states of Central America, founded upon specimens collected in fresh and marine waters of various parts of that country by Messrs. Salvin and Godman and Capt. J. M. Dow. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1866 (pt 3): 600-604.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* CalPhotos (anglès)
# Magnolia (pel·lícula)

Magnolia és una pel·lícula estatunidenca, escrita i produïda per Paul Thomas Anderson, que aparegué l'any 1999. És una paràbola de les relacions humanes, els enllaços, el passat, els dolors, les coincidències.

## Argument

Earl Partridge, magnat de la premsa, vell i malalt, morirà ben aviat. Demana al seu infermer que trobi el fill que un dia va abandonar.

## Repartiment

* Julianne Moore: Linda Partridge
* Tom Cruise: Frank T.J. Mackey
* Pat Healy: Sir Edmund William Godfrey
* Philip Seymour Hoffman: Phil Parma
* William H. Macy: Donnie Smith
* John C. Reilly: Jim Kurring
* Alfred Molina: Solomon Solomon
* Luis Guzmán: Luis

## Pressupost

El pressupost inicial de 20 M€ fou augmentat fins a 35 M€ després de contractar Tom Cruise (amb una reducció de 7 M€ del seu salari habitual de 20 M€, a canvi d'una participació en els beneficis). Finalment, resultà en uns 42 M€ finals.

## Premis

* Globus d'Or al millor actor secundari per a Tom Cruise l'any 2000.
* Os d'Or a la millor pel·lícula al 50è Festival de Cinema de Berlín el 2000.
* Premi Principal FIPRESCI 2000.

## Enllaços externs

* Magnolia - Lloc web oficial (anglès)