OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guy Graham Musser

Guy Graham Musser (10 d'agost del 1936 - 20 d'octubre del 2019) fou un zoòleg estatunidenc. El seu camp d'estudi era la subfamília Murinae, de la qual descrigué moltes espècies noves.
Nasqué a Salt Lake City (Utah). Estudià en escoles públiques elementals i mitjanes fins al 1955. El 1967 obtingué un PhD per la Universitat de Michigan amb una tesi sobre la taxonomia de l'esquirol gris mexicà (Sciurus aureogaster). El 1966 entrà al Museu Americà d'Història Natural, on esdevingué conservador dels mamífers. Des de la seva jubilació el 2002 en fou conservador emèrit.
A les dècades del 1960 i 1970 publicà articles sobre els esciúrids, els neotomins i els murins. A la dècada del 1970 feu una expedició de tres anys a Sulawesi, on descobrí diverses espècies noves de ratolins i rates. Els resultats d'aquella expedició encara no s'han publicat completament.

## Referències

* 1 2 3 4 Carleton, M. D. «They Sort Out Like Nuts and Bolts: A Scientific Biography of Guy G. Musser» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 334, 12-2009, pàg. 4–32. DOI: 10.1206/582-1.1.
* ↑ «Notes on systematics of Indo-Malayan murid rodents, and descriptions of new genera and species from Ceylon, Sulawesi, and the Philippines» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 168, 1981, pàg. 229-334 [Consulta: 19 gener 2015].
# Celler Cooperatiu de l'Espluga de Francolí

El Celler Cooperatiu de l'Espluga de Francolí és un edifici modernista projectat per Lluís Domènech i Montaner i el dugué a terme l'any 1913 el seu fill, també arquitecte, Pere Domènech i Roura. Àngel Guimerà li dedica el sobrenom de «la Catedral del vi».
El celler, un dels primers cellers modernistes de Catalunya, es construí per allotjar també una de les societats cooperatives més antigues de Catalunya, la Cooperativa de l'Espluga, fundada l'any 1902 i promoguda per l'espluguí Josep Maria Rendé i Ventosa (1877-1925).
Consta de tres naus i té una bella decoració exterior, recentment restaurada. L'interior s'ha transformat sense perdre cap dels elements arquitectònics: els contraforts, les columnes i les arcades de l'interior estan disposats de manera que sembla que tinguin més una intenció decorativa que no una utilitat com a elements de suport.
Inicialment el celler tingué dues naus. L'any 1957 Cèsar Martinell i Brunet n'hi afegí una tercera d'idèntica, amb què el celler era conegut com el «celler de baix» o «dels rics», en oposició a un altre de tan sols una nau que els petits propietaris edificaren l'any 1932 no gaire lluny del primer i que era conegut com el «celler de dalt».
També acull el Museu del Vi.

## Referències

* ↑ Calvet, Jordi «Entre Catedrals del vi». Sàpiens [Barcelona], núm. 71, 9-2008, p. 60-61. ISSN: 1695-2014.
* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 58. ISBN 84-393-5437-1.
# Centre Demòcrata (França)

Centre Demòcrata (Centre démocrate, CD) fou un partit polític francès de caràcter centrista i demòcrata-cristià fundat per Jean Lecanuet per a la campanya de les eleccions presidencials franceses de 1965 i que aplegava els membres del MRP, independents i radicals.

## Història

El manifest de Centre Demòcrata es publicà el 7 de gener de 1966 i la creació del moviment per Jean Lecanuet data del 2 de febrer de 1966. Els seus membres electes s'asseurien en el grup Progrés i Democràcia Moderna en l'Assemblea Nacional Francesa, que tenia 41 membres després de les eleccions legislatives franceses de 1967 i 33 després de les de 1968. Es va aliar amb el Partit Radical de Jean-Jacques Servan-Schreiber per a presentar una tercera via entre el programa comú de l'esquerra i la majoria presidencial. A les eleccions presidencials franceses de 1969 va donar suport la candidatura d'Alain Poher, però es va veure perjudicat pel sistema electoral de dues voltes i no fou escollit. A les eleccions presidencials franceses de 1974 va donar suport la de Valéry Giscard d'Estaing.
Es convertí en el Centre dels Demòcrates Socials (CDS) el 23 de maig de 1976, i en Força Demòcrata el 25 de novembre de 1995. És aliat amb els radicals valoisians del Moviment Reformista i del Partit Republicà en la UDF des de l'1 de febrer de 1978.
L'Associació Nacional de Joves del Centre Demòcrata (ANJ-CD) va ser el moviment juvenil del partit.

## Membres del partit

* Jean Lecanuet
* Paul Pernin
* Paul Stehlin
* Pierre Abelin
* André Diligent
* François Bayrou
* Jean-Marie Daillet
* Alain Poher

## Enllaços externs

* Centre Démocrate a britannica.com
* Les paradoxes du Centre démocrate de Jean-Luc Parodi, Revue française de science politique, núm. 16, 1966
# Centre Republicà (la Sénia)

Centre Republicà és un edifici de la Sénia (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, amb la façana principal al c/ Primer de Maig, núm. 16 i la façana posterior al c/ Obispo Berenguer de Prats, núm.5. Consta de planta i pis principal. La façana principal, emblanquinada i amb emmarcament de pedra a les portes, té a la planta cinc portes; en el 1er. pis una llarga balconada de pedra i baranes de ferro forjat que ocupa tota la façana i a la que donen 5 portes més, sostinguda per quatre cartel·les de pedra amb esculpit vegetal d'inspiració clàssica. A la part superior hi ha dos òculs i perfil mixtilini amb una prima cornisa-motllura. A l'interior, la planta consta d'un bar, refet, i una sala-teatre que es conserva en estat original. Aquesta ocupa tota l'alçada de l'edifici, i té escenari i tribuna interior que recorre els dos murs laterals i el del fons, essent el sostre una claraboia a la part central. Mur de maçoneria, arrebossat a tot arreu excepte a la façana posterior.

## Història

Construït en el temps de la II República, l'any 1935, com s'indica a una de les portes de la façana principal. Es va utilitzar com a centre social fins que els nacionals van guanyar la Guerra Civil i el van expropiar. Va ser abandonat i més tard utilitzat per a funcions municipals (escoles, cambra agrària, etc.) Amb la restauració de la democràcia va ser retornat a la societat a la que pertanyia i tornà a la seva funció original. Paral·lelament hi havia una societat formada per gent de tendència conservadora que es reunien en el local conegut com "el Club", que encara funciona com a bar i cinema.

## Referències

* 1 2 «Centre Republicà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Centre Republicà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Centre de Formació Professional La Bastida

El Centre de Formació Professional La Bastida és un edifici de Santa Coloma de Gramenet protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El centre de formació professional la Bastida es troba a dalt del cim del turó del Gall, en un gran replà des del qual es domina visualment la ciutat i la vall de Carcerenya. Se situa entre els termes municipals de Badalona i Santa Coloma. Es tracta d'un edifici públic construït en tres nivells adaptat a l'orografia del terreny. La planta baixa té forma parabòlica i la resta de plantes tenen forma trapezi allargat, que es sobreposen i esglaonen per permetre la il·luminació zenital. Les cobertes del volum principal són planes. Mentre que les cobertes dels cossos secundaris, col·locats perpendicularment respecte del cos principal, presenten coberta en dent de serra per deixar passar la llum.
La façana principal, Nord-Oest, plasma la disposició de les plantes esglaonades adoptant un caire monumental. Les obertures es van disposant de manera estrictament repetitiva com forats fets en un cos opac, d'aplacat de pedra artificial a la planta baixa i obra vista a la primera planta. A la planta superior els grans finestrals són els elements principals. Els volums secundaris només disposen d'obertures a les cobertes.

## Història

Aquest edifici va ser seleccionat pel premi FAD d'arquitectura de 1983. Va aparèixer esmentat a les revistes especialitzades: ON núm. 52, Arquitecturas núm. 250 i El croquis núm. 17.

## Referències

* 1 2 3 «Centre de Formació Professional La Bastida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2018].
# Ceratoglanis scleronema

Ceratoglanis scleronema és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 44 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 62-65.

## Alimentació

Menja invertebrats aquàtics i peixos.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conques dels rius Mekong a Tailàndia, Citarum a Java, Batang Hari i Siak a Sumatra, Pahang a la Malàisia peninsular, i Baram, Barito, Kapuas i Rejang a Borneo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ng, H. H., 1999: A review of the southeast Asian catfish genus Ceratoglanis (Siluriformes: Siluridae), with the descriptin of a new species from Thailand. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 51 (núm. 9): 385-395.
* ↑ Ng, H.H., 1999.
* ↑ Kottelat, M. i E. Widjanarti, 2005. The fishes of Danau Sentarum National Park and the Kapuas Lakes area, Kalimantan Barat, Indonesia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):139-173.
* ↑ Sidthimunka, A., 1970. A report on the fisheries survey of the Mekong River in the vicinity of the Pa Mong Dam site. Inland Fisheries Division, Department of Fisheries, Bangkok, Tailàndia. 75 p.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Parenti, L.R. i K.K.P. Lim, 2005. Fishes of the Rajang basin, Sarawak, Malaysia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):175-208.
* ↑ Roberts, T.R., 1989. The freshwater fishes of Western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. 14:210 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cercamia

Cercamia és un gènere de peixos pertanyent a la família dels apogònids.

## Taxonomia

* Cercamia cladara (Randall & Smith, 1988)
* Cercamia eremia (Allen, 1987)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Randall, J. E. & Smith, C. L., 1988. Two new species and a new genus of cardinalfishes (Perciformes: Apogonidae) from Rapa, South Pacific Ocean. American Museum Novitates Núm. 2926: 1-9.
* ↑ Allen, G. R., 1987. New Australian fishes. Part 2. Four new species of Apogonidae. Memoirs of the Museum of Victoria v. 48 (núm. 1): 3-8.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* CalPhotos (anglès)
# Cesare Boccolini

Cesare Boccolini (Lucca (Toscana), [...?] - Lucca, 1886) fou un baríton italià.
Estudià violí i cant en l'Institut Pacini de la seva vila natal. En la segona meitat del segle xix assolí una brillant reputació, sent aplaudit arreu d'Europa. Des de 1868 fins 1878 cantà en Teatro Real de Madrid, aconseguint assenyalats triomfs en la interpretació de les més notables òperes del repertori, i arribant a ser un dels cantants favorits del públic d'aquell teatre.
Estrenà les òperes del mestre Zubiaurre, Ledia i Don Fernando el Emplazado

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1251. (ISBN 84-239-4508-1)
# Cetopsis oliveirai

Cetopsis oliveirai és una espècie de peix de la família dels cetòpsids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,6 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 40.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical que viu entre 2-40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Spix, J. B. von & L. Agassiz, 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam: Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48;, Part 2: 83-138, Pls. 49-101.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lundberg, J. G. & L. Rapp Py-Daniel. 1994. Bathycetopsis oliveirai, gen. et sp. nov., a blind and depigmented catfish (Siluriformes: Cetopsidae) from the Brazilian Amazon. Copeia 1994 (núm. 2): 381-390.
* ↑ «Cetopsis oliveirai». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Vari, R.P. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Cetopsidae (Whale catfishes). p. 257-260. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* De Pinna, M.C.C., 1995. Monophyly and phylogenetic diagnosis of the family Cetopsidae, with synonymization of the Helogenidae (Teleostei: Siluriformes). Smithson. Contrib. Zool. (571):1-26.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., Ferraris, C. J. Jr. & de Pinna, M. C. C., 2005. The Neotropical whale catfishes (Siluriformes: Cetopsidae: Cetopsinae), a revisionary study. Neotropical Ichthyology, 3 (2): 127-238.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cetopsorhamdia picklei

Cetopsorhamdia picklei és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del llac Maracaibo (Veneçuela).

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H., 1916. New and rare fishes from South American rivers. Ann. Carnegie Mus. v. 10 (núms. 1-2): 77-86, Pls. 13-16.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Schultz, L. P., 1944. The catfishes of Venezuela, with descriptions of thirty-eight new forms. Proceedings of the United States National Museum v. 94 (núm. 3172): 173-338, Pls. 1-14.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Chaetostoma anale

Chaetostoma anale és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ Tschudi J. J. von 1846. Ichthyologie. Pp. ii-xxx + 1-35, Pls. 1-6. A: Untersuchungen über die Fauna Peruana. Scheitlin & Zollikofer, St. Gallen. 1844-46, in 12 parts. Fauna Peru.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Fowler, H. W. 1943. A collection of fresh-water fishes from Colombia, obtained chiefly by Brother Nicéforo Maria. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 95: 223-266.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Joventut (1934-1935)

Joventut va ser una publicació mensual sobre cooperativisme en català editada a Igualada entre els anys 1934 i 1935.

## Descripció i continguts

Portava el subtítol «Portantveu de la Joventut Cooperatista de la Cooperativa “La Económica”».
L'editava la cooperativa La Económica i tenia la redacció i l'administració al carrer de l'Aurora, núm. 48. S'imprimia a la impremta Codorniu. Tenia quatre pàgines, a tres columnes, amb un format de 32 x 22 cm. El primer número va sortir el mes d'abril de 1934 i l'últim, el 53, l'abril de 1935.
A l'article de presentació deien «Joventut al sortir no té més aspiració que ésser un puntal més per a la defensa de nostre lema Cultura i Esport a tota la joventut». «S'hi escrivien notes sobre les activitats de les diferents seccions de la cooperativa juntament amb els articles culturals».
El núm. 13 va ser extraordinari, amb deu pàgines, per commemorar el primer aniversari de la publicació i després no en va sortir cap més.

## Referències

* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 465.
* ↑ «Salutació». Joventut, 1, 4-1934.
* ↑ Mas Plaza, Amador «El cooperativisme rochdalià a Igualada: la cooperativa La Económica». Revista d'Igualada, 43, 4-2013.

## Localització

* Biblioteca Central d'Igualada. Plaça de Cal Font. Igualada (col·lecció completa i relligada).

## Enllaços externs

* https://trencadis.diba.cat/
# João Cirilo Muniz

João Cirilo Muniz (Funchal, Madeira, (Portugal) 1818 - Niterói, estat de Rio de Janeiro, Brasil, 1874) fou un compositor i pianista portuguès.
Va ser professor del Conservatori de Rio de Janeiro, i deixà un Novo Methodo de canto e de vocalização, adoptat pel Conservatori de París, i un Breve compendio de musica.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 37, pàg. 379. (ISBN 84-239-4537-5)
# João Vaz Barradas Muito Pão e Morato

João Vaz Barradas Muito Pão e Morato (Portalegre, 1689 - 1748) fou un compositor i musicògraf. Abraçà el sacerdoci i fou mestre de cor de l'església de Sant Nicolau de Lisboa i de la basílica de Santa Maria la Major. Escrigué Domingas da Madre de Deos, e exercitio quotidiano revelado pela mesma Senhora (Lisboa, 1733), Preceitos ecclesiasticos de canto chäo para beneficio e uzo commun de todos (Lisboa, 1733), Flores musicaes colhidas da jardin da milhor Liçao de varios autores, Arte pratica de canto de orgäo i Indice de cantoria para principiantes con hum breve resumo das regras maes principaes de canto, e regimen da coro o uzo romano para os subcahntres, (Lisboa, 1735). La part d'aquesta obra, referent al cant pla, també va esser publicada separadament el 1738.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 37, pàg. 170 ISBN 84-239-4537-5

## Enllaços externs

* Lusodat