OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Shiva (cantant)

Shiva (italià: Andrea Arrigoni) (Isola della Scala, 27 d'agost de 1999) és un raper italià. Va debutar amb l'àlbum d'estudi Tempo anima el gener de 2017. El 2020 el seu senzill "Auto blu" amb Eiffel 65 va arribar al número 1 de la llista de singles de la FIMI durant tres setmanes.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Tempo anima (2017)
* Solo (2018)
* Dolce Vita (2021)
* Milano Demons (2022)

### EP

* Routine (2020)
* Dark Love (2022)

## Referències

* ↑ «Chi è Shiva, il rapper di 'Auto blu'». Rockit. [Consulta: 13 juny 2020].
* ↑ «Esce oggi 'Tempo Anima', l'album d'esordio di Shiva», 27-01-2017. [Consulta: 13 maig 2002].
* ↑ «Shiva & Eiffel 65 - Auto blu». Ultratop. [Consulta: 13 juny 2020].
# Bandera de Santa Pau

La bandera oficial de Santa Pau té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, faixada de tres peces blanques i tres de vermelles.
Va ser aprovada el 30 de desembre de 2011 i publicada al DOGC el 24 de gener de 2012 dins el número 6051.
Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/3083/2011, de 30 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Santa Pau.» (pdf). DOGC núm. 6051. Generalitat de Catalunya, 24-01-2012. [Consulta: 26 gener 2012].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Garrotxa
* Escut de Santa Pau
# Bandera de Terrassa

La bandera de Terrassa va ser aprovada per unanimitat inicialment pel Ple Municipal el divendres 26 d'abril de 2019 arran d'una iniciativa popular. El seu disseny és una proposta de la Direcció General d'Administració Local i té la descripció següent:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor vertical vermella i groga, amb el castell blanc de l'escut, de porta i finestres negres, d'alçària 3/4 de la del drap i amplària 3/8 de la llargària del mateix drap, al centre de la part vermella; i amb 4 pals vermells a la part groga. | » |
La bandera oficial s'inspira en la creada l'any 1968 per una comissió per encàrrec de l'Ajuntament i que mai va ser aprovada al ple municipal. El castell palau de Terrassa present a la bandera és el senyal tradicional de la ciutat des de temps medievals, mentre que els quatre pals vermells representen les armes dels comtes reis de Barcelona sota la jurisdicció dels quals es trobava la vila. Amb l'oficialització de la bandera el 2019 s'inverteix l'ordre inicial dels elements: el senyal propi del municipi (el castell) se situa al costat de l'asta mentre que els quatre pals de la jurisdicció reial queden al vol.
La bandera és vigent des del 27 de juny de 2019, després del període d'exposició pública sense haver rebut cap al·legació. El 28 de juny de 2019 les banderes de l'Ajuntament i de la Torre del Palau són substituïdes per l'oficial. Va ser aprovada el 20 de desembre de 2019 pel Departament de la Presidència de la Generalitat de Catalunya i publicada al DOGC el 24 de desembre del mateix any amb el número 8030.
L'escut de Terrassa, per la seva banda, va ser aprovat pel ple municipal el 27 de juliol de 1988 i publicat al DOGC el 10 d'agost del mateix any.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Occidental
* Escut de Terrassa

## Referències

* ↑ «Terrassa fa petits canvis a la seva bandera per fer-la oficial». [Consulta: 29 abril 2019].
* ↑ «Nueva bandera oficial de Terrassa» (en castellà). [Consulta: 29 abril 2019].
* ↑ «Terrassa estrenarà bandera oficial per Festa Major | La torre del Palau». [Consulta: 29 abril 2019].
* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/3567/2019, de 20 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Terrassa.» ( PDF). DOGC núm. 8030. Generalitat de Catalunya, 24-12-2019. Arxivat de l'original el 25 de desembre 2019. [Consulta: 25 desembre 2019].
* ↑ Palau, La torre del. «Terrassa ja llueix la bandera oficial de la ciutat | La torre del Palau». [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/3567/2019, de 20 de desembre, per la qual es dona conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Terrassa.». Generalitat de Catalunya, 24-12-2019. [Consulta: 14 octubre 2022].
# Bandera de la Pobla de Montornès

La bandera oficial de la Pobla de Montornès té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca a la primera meitat horitzontal i faixada de verd fosc, groc i porpra a la segona.
Va ser aprovada el 17 de desembre de 2018 i publicada al DOGC el 21 de desembre del mateix any amb el número 7773.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Tarragonès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/3012/2018, de 17 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Pobla de Montornès.» (pdf). DOGC núm. 7773. Generalitat de Catalunya, 21-12-2018. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2021. [Consulta: 14 gener 2019].
# II Regió Militar

La II Regió Militar, també coneguda com a Capitania General de Sevilla, és una subdivisió històrica del territori espanyol des del punt de vista militar quant a l'assignació de recursos humans i materials amb vista a la defensa.

## Jurisdicció territorial

Originalment comprenia les quatre províncies andaluses occidentals: Sevilla, Còrdova, Huelva i Cadis, encara que també va arribar a incloure's la província de Jaén durant algun temps.
La Regió Militar respon ja a un model de defensa territorial històric lloc que des de 2002 les Forces Armades espanyoles s'organitzen en unitats tàctiques en funció de les comeses i missions assignades.

## Història
### Primers temps

La divisió d'Espanya en Capitanies Generals data de 1705, quan es van ajustar als antics regnes que constituïen la Monarquia Hispànica. Es tractaven de tretze regions: Andalusia, Aragó, Burgos, Canàries, Castella la Vella, Catalunya, Extremadura, Galícia, Costa de Granada, Guipúscoa, Mallorca, Navarra i València. En 1714 es crea la Capitania General de Castella la Nova a partir de la Comissaria General de la Gent de Guerra de Madrid.
En 1898 es va tornar a dividir el territori peninsular en set noves Regions Militars, alhora que es van constituir les Comandàncies Generals de Balears, Canàries, Ceuta i Melilla.
Després de la proclamació de la Segona República en 1931, un decret governamental va dissoldre les regions militars i les va substituir per les Divisions Orgàniques. Al juliol de 1936, exercia la prefectura de la II Divisió Orgànica el general José Fernández de Villa-Abrille Calivara.
L'antiga divisió administrativa va ser restablida el 18 de juliol de 1938, en el context de la Guerra Civil Espanyola i recuperant funcions de la desapareguda II Divisió Orgànica. A més del territori andalús controlat pel Bàndol nacional, també va quedar sota la seva jurisdicció (i amb caràcter provisional) la província de Badajoz. Al juliol de 1939, després de finalitzar la contesa, queden oficialment restablides les regions militars. A la II Regió (oficialment, tot el territori corresponent a Andalusia) s'assigna el II Cos d'Exèrcit amb tres divisions: 21a (Sevilla), 22a (Camp de Gibraltar) i 23a (Granada).
Pel Decret de l'11 de febrer de 1960 el territori de la província de Badajoz va quedar definitivament separada de la I Regió Militar i de nou sota jurisdicció de la II Regió, mentre que la província de Jaén quedava sota jurisdicció de la IX Regió. El 17 d'octubre de 1984 foren suprimides la IX Regió Militar (formada per les províncies d'Almeria, Granada, Jaén i Màlaga) i també la II Regió, per quedar unificades en una nova denominada Regió Militar Sud.

## Vegeu també

* Capitania General de Sevilla
* Regions Militars d'Espanya

## Referències

* ↑ Reial decret 912/2002, de 6 de setembre, pel que es desenvolupa l'estructura bàsica dels Exèrrcits.
* ↑ Gaceta de Madrid núm. 168, del 17 de juny de 1931
* 1 2 Boletín Oficial del Estado núm. 18, de 18 de julio de 1938
* ↑ B.O.E., Decreto 238/1960 de 11 de febrero de 1960
* ↑ Creada la Región Militar Sur, y suprimidas la segunda y la novena

## Enllaços externs

* Ministeri de Defensa d'Espanya
# Bandera del Cogul

La bandera oficial del Cogul té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb una creu plena blanca centrada; el pal vertical, que representa el campanar de l'església de l'escut, és més estret que l'horitzontal o faixa, el qual simbolitza la nau de la mateixa església.

## Història

Es va aprovar el 15 de setembre del 1992 i es va publicar en el DOGC núm. 1649 el 25 de setembre del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de les Garrigues
* Escut del Cogul

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 15 de setembre de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi del Cogul. (Correcció d'errada en el DOGC núm. 3502, pàg. 16330, de 29.10.2001).» (pdf). DOGC num 1649, 25-09-1992. [Consulta: 26 juny 2010].
# Bandera del Rourell

La bandera oficial del Rourell té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau clar, amb el roure fruitat i arrencat groc de l'escut, d'alçària 7/12 de la del drap i amplària 2/7 de la llargària del mateix drap, al centre.
Va ser aprovada el 26 de març de 2019, i publicada al DOGC el 29 de març del mateix any, amb el número 7843.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/775/2019, de 26 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi del Rourell.» (pdf). DOGC núm. 7843. Generalitat de Catalunya, 29-03-2019. [Consulta: 1r juny 2019].
# Bangana elegans

Bangana elegans és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Laos.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 1998. Fishes of the Nam Theun and Xe Bangfai basins, Laos, with diagnoses of twenty-two new species (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Cobitidae, Coiidae and Odontobutidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 9 (núm. 1): 1-128.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbara Marchisio

Barbara Marchisio (Torí, 6 de desembre de 1834 – 19 d'abril de 1919) fou una tiple italiana. Era germana del compositor Antonino Marchisio (1817-1875) i de la també cantant Carlotta.
Ambdues debutaren el 1851 a Venècia i juntes continuaren la seva carrera, Barbara com a tiple i Carlotta com a contralt, aconseguint brillants èxits en els principals teatres d'Europa.
Al morir Carlotta el 1872, poc temps després Barbara va contraure matrimoni, retirant-se de l'escena.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 1419 (ISBN 84-239-4532-4)
# Barbatula potaninorum

Barbatula potaninorum és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical, el qual hom creu que és un endemisme de la Xina.

## Referències

* ↑ Linck H. F., 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ FishWise (anglès)

## Bibliografia

* Prokofiev, A. M., 2007. Morphology, systematics and origin of the stone loach genus Orthrias (Teleostei: Balitoridae: Nemacheilinae). Moscou: KMK Scientific Press Ltd. 110 pàgines.
# Barbatula sawadai

Barbatula sawadai és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical.

## Referències

* ↑ Linck H. F., 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* ↑ Prokofiev, A. M., 2007. Morphology, systematics and origin of the stone loach genus Orthrias (Teleostei: Balitoridae: Nemacheilinae). Moscou: KMK Scientific Press Ltd. 2007. 110 pàgines.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Barcelona (cançó)

«Barcelona» és una cançó interpretada pel cantant de Queen, Freddie Mercury, i la diva catalana d'òpera Montserrat Caballé i és el primer tema del disc homònim. La lletra i música van ser íntegrament creades per Mercury i Mike Moran. El 1987, en la seva versió original, la cançó va aconseguir el lloc núm. 8 en el Regne Unit, i el 1992, després de ser utilitzada la cançó com a himne dels Jocs Olímpics a Barcelona, va pujar fins al segon lloc.
Al març de 1987, Mercury va volar a Barcelona per conèixer a la Montserrat Caballé i li va mostrar la cançó en una cinta de casset. A la cantant li va agradar tant, que van acordar començar a treballar amb la cançó per a un àlbum que gravarien junts.
A finals de maig Mercury havia acceptat ser el convidat d'honor i clausurar l'esdeveniment junt amb Montserrat Caballé cantant a duo la cançó. Més tard, el Comitè Olímpic Espanyol va decidir que el single fos l'himne oficial pels Jocs Olímpics celebrats a Barcelona el 1992, tot i que Mercury ja havia mort.
El 8 d'octubre de 1988 els dos músics van aparèixer a l'aire lliure en un escenari en el festival de Barcelona conegut com La Nit. Van cantar la cançó «Barcelona», juntament amb altres dues cançons de l'àlbum que encara no havien estat editades, «How Ca I Go On» i «The Golden Boy», acompanyats per Mike Habiten al piano. No va ser l'única vegada que Freddie va trepitjar un escenari al costat de Caballé, també ho va fer en el Ku Club d'Eivissa en 1987.
Anys més tard, Monserrat Caballé va tornar a interpretar la cançó en la final de la UEFA Champions League de 1999, disputada en el Camp Nou.
El 3 de setembre de 2012 va ser rellançat el tema "Barcelona" en una edició especial per rememorar el 25 aniversari del llançament del disc homònim.

## Vegeu també

* Amics per sempre
* Gitana hechicera

## Referències

* 1 2 Libreto de la colección Greatest Hits I, II & III, Queen; Parlophone y EMI Records, 2000.

## Enllaços externs

* La Nit (1988)
* Ku Club Eivissa (1987)
* Final Champions League (1999)
* Queen Official Version (2012)
* Pàgina oficial de Queen per a "Barcelona" 25 aniversari(2012)
# Barratge d'Aiguamòg

El barratge d'Aiguamòg (en català, presa d'Aiguamòg) és un embassament situat al riu Aiguamòg, creat per una presa situada al sud de la població de Tredós dins el terme municipal de Naut Aran, a la vall d'Aran. La seva superfície és de 9,14 hectàrees
i la seva cota d'altitud és 1.402 metres. Embassa aigua de quatre valls diferents:
* La pròpia vall d'Aiguamòg, on està construït l'embassament, rebent l'aigua pel riu Aiguamòg.
* Vall de Ruda, embassada al Barratge de Ruda i derivada a través d'una canalització soterrada.
* Vall del riu Malo, el qual neix al Circ de Baciver. L'aigua es conduïda per una canalització soterrada fins l'embassament.
* Vall del riu Unhòla, el qual neix a l'estany Long de Liat. L'aigua es conduïda a l'embassament per una canalització soterrada.
L'embassament està destinat a finalitats hidroelèctriques i de regulació de cabal. La presa és l'origen d'una conducció que du aigua al Salt d'Aiguamòg de la Central d'Arties. La seva captació es fa a la torre de derivació situada a l'esquerra de l'embassament, de la que neix la canonada a pressió que després de 3 quilòmetres soterrada surt a la superfície al Salt d'Aiguamòg, ubicat al Bòsc dera Sèuva, enfront de la vila d'Arties, a 1.395 metres d'altitud per iniciar el salt d'aigua que alimenta la Central Hidroelèctrica d'Aiguamoix, les turbines de la qual són a la sala de màquines de la Central d'Arties.
La sortida natural de l'aigua de l'embassament és el riu Aiguamòg, que aigües avall a Tredòs s'uneix al Ruda per formar la Garona. Des de l'embassament d'Aiguamoix i la Central d'Arties entre els mesos de juny i setembre s'allibera el cabal necessari durant el període en el que es fan descensos de rafting pel Garona.

## Construcció

La presa fou construïda per la Sociedad Productora de Fuerzas Motrices, finalitzada el 1969, actualment és operada per Endesa. És una presa feta de materials solts, formada per un farciment de terres que aporten la resistència necessària per contrarestar l'empenta de les aigües. Atès que aquests components són molt permeables, calia afegir un element impermeabilitzant. L'opció de fer una pantalla asfàltica no era viable econòmicament, i es va innovar utilitzant teles de niló-neoprè revestides i lligades entre si per asfalts amb cautxú.

## Referències

* ↑ «Fitxa técnica de la presa AIGUAMOIX» (HTML) (en castellà). Ministeri d'Agricultura. [Consulta: 21 agost 2020].
* ↑ Molina, Maria. «Endesa efectua 1.500 operacions a Lleida per a activitats aquàtiques» (HTML). SEGRE.COM, 31-07-2018. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ Serrano Camarasa, José «La pantalla impermeable de la presa d'Aiguamoix» (pdf) (en castellà). Revista de obras públicas [Madrid], núm. 3038, 6-1968, pàg. 441. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2019 [Consulta: 10 octubre 2019].
# Barri Leopold

El Barri Leopold, oficial en francès Quartier Léopold i en neerlandès: Leopoldswijk o quartier des squares és un barri de Brussel·les. Va ser creat per la Société civile pour l'agrandissement et l'embellissement de Bruxelles el 4 d'octubre de 1837 i deu el seu nom al rei Leopold I de Bèlgica.
S'hi va construir grans recidències per als membres de la noblesa i l'alta burgesia així com un zoo avui desaparegut i la Biblioteca Solvay que encara existeix. El que era un barri residencial elegant durant més d'un segle, des del 1967 és va transformar a poc a poc en un barri monofuncional d'oficis. S'hi pot encara observar l'evolució de la moda arquitectural en edificis d'oficines des de la fi de la Segona Guerra Mundial fins a l'actualitat. A l'excepció d'uns pocs edificis, construccions funcionals hi dominen. Molts edificis d'oficines dels anys 1960-70 ja van ser enderrocats i reemplaçats per blocs monòtonsen estil d'«arquitectura d'inversors.» Hi són instal·lades la major part de les institucions de la Unió Europea. Un dels més coneguts és l'Edifici Berlaymont, eregit al lloc de l'anterior monestir en estil neoclàssic del mateix nom.
Brussel-L.W./Bruxelles Q.L. era el nom de l'estació fins que va ser modernitzada i batejada Bruxelles-Luxembourg/Brussel-Luxemburg molt a prop del Parlament Europeu. Estrenada el 1854, és una de les estacions més velles d'Europa. Després d'una gran reforma, el 2009 s'hi va desvelar una gran pintura mural dedicada a les figures brussel·lenques dels còmics d'Hergé. L'estació es va soterrar i l'antiga estació serveix per acollir els visitants del Parlament Europeu.

## Referències

* ↑ Kir, Emir. Brussel, 175 jaar hoofdstad (en neerlandès). Sprimont: Mardaga, 2005 [Consulta: 15 maig 2020].
* ↑ Sterken, Steven «Modern en eigentijds Brussel: de 20ste eeuw» (en neerlandès). Erfgoed Brussel, núm. especial, 2013, pàg. 192-193.
* ↑ «Fresco Hergé in gerestaureerd station Brussel-Luxemburg». De Morgen, 14-01-2009.
# Iberia Sport Club

L'Iberia Sport Club fou un antic club de futbol aragonès de la ciutat de Saragossa.

## Història

El club va néixer l'any 1916, essent un equip popular, on molts dels seus jugadors eren treballadors de la fàbrica ferroviària Carde y Escoriaza. Vestia samarreta groga i negra amb pantalons negres, essent coneguts com les vespes. El 7 d'octubre de 1923 inaugurà el Camp de Torrero, de gran capacitat, construït al barri del mateix nom, proper al Canal Imperial d'Aragó.
El seu primer títol important arribà l'any 1917 amb el triomf al Campionat Regional d'Aragó, competició que tornà a guanya fins a un total d'11 ocasions. També jugà a la Segona Divisió espanyola les temporades 1928-29, 1929-30 i 1930-31. La primera d'elles fou la millor, ja que acabà empatat a punts amb el campió, el Sevilla FC. La temporada 1931-32 jugà a Tercera Divisió.
El març de l'any 1932 es va fusionar amb el Zaragoza Club Deportivo per formar el Zaragoza Foot-ball Club, actual Real Zaragoza.

## Trajectòria

* Temporades a Segona Divisió: 3.
* Temporades a Tercera Divisió: 1.

## Palmarès

* Campionat d'Aragó de futbol:
** 1917, 1918, 1919, 1920, 1921, 1922-23, 1925-26, 1926-27, 1927-28, 1928-29, 1929-30, 1930-31

## Referències

* 1 2 3 «Orígenes y antecedentes del Real Zaragoza». LaFutbolteca. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Spain - List of Champions of Aragon». RSSSF. [Consulta: 1r desembre 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Real Zaragoza

## Bibliografia

* El sueño de ser grandes: Historia social del nacimiento del fútbol en Zaragoza, 1903-1936. Pedro Ciria Amores. ISSN 2254-7606. Tesis doctoral. Universidad de Zaragoza. Facultad de Filosofía y Letras. Departamento de Historia Moderna y Contemporánea. Zaragoza, 2012. Texto completo
* Zaragoza y su fútbol, un sentimiento histórico. 2012, Pedro Ciria Amores. Artículo en Rolde: revista de cultura aragonesa (núm. 141, p. 1-19). Texto completo Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
# Ibn Sàlim al-Kalaí

Ibn Sàlim al-Kalaí, de nom complet Abu-r-Rabí Sulayman ibn Mussa ibn Sàlim al-Himyarí al-Balansí al-Kalaí (rodalia de Múrcia, 1170 - el Puig, 1237) fou un alfaquí malikita, historiador, orador i poeta andalusí.
Obligat a exiliar-se el 1191, va compondre diverses obres nostàlgiques. Va participar el 28 de setembre de 1238, a edat avançada, a la batalla del Puig de Santa Maria que fou el preludi de la conquesta de València pel rei Jaume I. Va deixar un diwan i almenys vint llibres, alguns amb biografies dels companys del profeta Muhàmmad.

## Obres

* Tractat complet de les expedicions guerreres del profeta elegit i dels tres califes
* Llibre sobre el coneixement dels companys del profeta i dels seus sequaços o deixebles (que deixà sense acabar)
* Diccionari biogràfic dels preceptes d'Ibn Hobaix i sumari de les seves ensenyances
* Tractat biogràfic sobre l'imam Bukharí
A més dels escrits, deixà discursos predicables i emplenà un bon nombre de volums amb la col·lecció de les seves poesies i de les seves epístoles.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Volum núm. 1, pàg. 815 de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84-239-4501-4).
* ↑ Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "(al-)Kalāʿī".