OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heroina isonycterina

Heroina isonycterina és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C-29 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Kullander, S. O., 1996. Heroina isonycterina, a new genus and species of cichlid fish from western Amazonia, with comments on cichlasomine systematics. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 7 (núm. 2): 149-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kullander, S. O., 1996. Heroina isonycterina, a new genus and species of cichlid fish from western Amazonia, with comments on cichlasomine systematics. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 7 (núm. 2): 149-172.
* 1 2 3 «Heroina isonycterina» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Stawikowski, R. i U. Werner, 1998. Die Buntbarsche Amerikas, Band 1. Verlag Eugen Ulmer, Stuttgart, Alemanya, 540 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Friedrich von Gagern

Friedrich von Gagern, baró de Gagern (Weilburg (Hesse), 24 d'octubre, 1794 - 20 d'abril de 1848 prop de Kandern (en acció a Scheideck) va ser un general holandès d'origen alemany i comandant de les tropes de la Confederació Alemanya contra l'aixecament de Hecker.
En 1812 va haver d'abandonar la Universitat de Dresden a causa dels diversos desafiaments que provocava i va passar a París, on va acabar els seus estudis. A la primera guerra austro-russa va lluitar a l'exèrcit austríac prenent part el 1813 en les accions de Dresden, Kulm i Leipzig. El 1815 va passar al servei d'Holanda, on el 1824 va ser oficial d'estat major del duc Bernat de Weimar a la campanya dels holandesos a Bèlgica. Comandant d'un regiment de dracs el 1839 va acompanyar el príncep Alexandre en el seu viatge a Rússia, i el 1844, ja nomenat general, va partir a l'Índia Oriental per estudiar el funcionament d'aquelles colònies holandeses i angleses. En el seu retorn el 1847 va ser nomenat governador resident i comandant provincial d'Holanda del Sud ia la primavera de 1848, en un viatge de permís a Alemanya, sense demanar per això el vistiplau del Govern holandès, va acceptar el comandament suprem de Baden contra els voluntaris de Hecker. En atacar-los, el 20 d'abril a Kandern, va voler obligar als cabdills de l'enemic a deposar les armes, però no ho va aconseguir i, havent-se trencat les negociacions, va ser atropellat i mort per un escamot d'insurrectes.
Era fill de Hans Christoph i, per tant, era germà de Maximilian i d'Heinrich von Gagern

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 387. (ISBN 84-239-4525-1)
* Heinrich von Gagern, Das Leben des Generals Friedrich von Gagern (Leipzig, 1856/57)
# José Francisco Bermúdez

José Francisco Bermúdez (San José d'Areocuar, Sucre, 23 de gener, 1782 - Cumaná, estat Sucre, 15 de desembre 1831) va ser un militar veneçolà i pròcer de la independència de Veneçuela. Va ser General en Cap de l'Exèrcit de Veneçuela a la Guerra d'Independència.
Va prendre part en la insurrecció separatista contra els espanyols, i en restablir aquests la seva autoritat a Veneçuela va fugir a Trinidad, on va continuar treballant per la independència del seu país. Va combatre a Bocachicha, Aros, Carabobo, La Puerta i Arao, sent derrotat en aquest últim pel cap espanyol Francisco Tomás Morales.
En 1814 va ser proclamat general en cap d'un dels exèrcits i va derrotar a Morales, sent novament derrotat per aquest algun temps més tard. A causa de la seva enemistat amb Bolívar, aquest el va tenir inactiu durant algun temps, reconciliant-se després. Va contribuir granment a la independència de Veneçuela, i va sufocar diverses rebel·lions.
El 15 de desembre de 1831, a menys d'un any de la mort de Bolívar, el general José Francisco Bermúdez fou mort a Cumaná durant un duel. Rafael Berrizbeitia el va ultimar d'un tret quan Bermúdez el va voler fuetejar.

## Referències

* ↑ Pérez Tenreiro, Tomas. (1968): Los Generales en jefe de la independencia (rasgos biográficos). Ministerio de la Defensa. Caracas.
* ↑ Romero Martínez, Vinicio. (1987): Mis mejores amigos. 110 biografías de venezolanos ilustres. Editorial Larense, C.A. Caracas. 188p. ISBN 980-211-120-1
* ↑ Hernández Caballero, Serafín (Editor). 1998: Gran Enciclopedia de Venezuela. Editorial Globe, C.A. Caracas. 10 volúmenes. ISBN 980-6427-00-9 ISBN 980-6427-10-6
* ↑ https://cronologiadevenezuela.blogspot.com/2013/05/bermudez-muere-en-duelo.html

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7. (ISBN 84-239-4507-3)
# Cynopotamus amazonus

Cynopotamus amazonus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.
Els mascles poden assolir 17 cm de llargària total.
Viu en zones de clima tropical.
Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22. i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91.
* ↑ Günther, A. 1868. Diagnoses of some new freshwater fishes from Surinam and Brazil, in the collection of the British Museum. Annals and Magazine of Natural History (Series 4) v. 1 (núm. 6): 475-481.
* ↑ «Cynopotamus amazonus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
# Biga de fusta al carrer Cardona

La Biga de fusta al carrer Cardona és un element arquitectònic del municipi de Berga protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Llinda de fusta d'una porta d'entrada de la casa del carrer Cardona núm. 5. Pertany a una casa força antiga, molt malmesa i que presenta un dels detalls més característics de tot el carrer. La llinda té com a motiu central l'àliga coronada, personatge destacat a la patum de la ciutat. La figura de l'animal està de perfil, flanquejada per la data de 1689. Tot el dibuix està fet en un baix relleu molt suau. Actualment la biga s'ha esquerdat una mica, degut al pas del temps.

## Història

La casa, construïda al s. XVII, té la data de 1689 a la llinda. Al s. XVII el motiu de l'àliga i de la patum era quelcom de molt arrelat i vigent a la ciutat; podria ésser un motiu comú per a la decoració dels carrers de Berga. Aquest és un símbol que parla de l'alliberament de l'antiga vila que el 1393 passà del domini de Joana d'Aragó, comtessa de Foix, al domini reial de Joan I de Catalunya i Aragó.

## Referències

* 1 2 «Biga de fusta al carrer Cardona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Friedrich von Hausegger

Friedrich von Hausegger (Viena, 1837 - Graz, 1899) fou un crític musical i musicòleg austríac. Fou el pare del compositor Siegmund von Hausegger.
Estudià Lleis a Viena, i ensems la música. Era advocat a advocat a Graz quan el 1872 s'habilità en aquella Universitat per a professor d'història i teoria musicals. Va escriure un gran nombre d'obres en aquest terreny, mereixent citar-se les següents, en la que es mostrà especialment estètic musical de gran talent:
* Die Musik als Ausdruck (2.ª ed. Viena 1887);
* Richard Wagner und Schopenhauer (2.ª ed., Leipzig, 1892);
* Das Jenseits des Künstlers (Viena, 1893);
* Die künstlerische Persónlischkeit (Viena, 1897);
* Unsere deutschen Meister, Bach, Beethoven, Wagner (Múnic, 1901).
Els articles que havia publicat en diverses revistes foren col·leccionats el 1903 amb el títol de Gedanken eines Schauenden (Múnic, 1903).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 808 (ISBN 84-239-4527-8)
# Heterobranchus boulengeri

Heterobranchus boulengeri és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 64 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Zimbàbue.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Agnèse, J. F. i G. G. Teugels 2001: Genetic evidence for monophyly of the genus Heterobranchus and paraphyly of the genus Clarias (Siluriformes, Clariidae). Copeia 2001 (núm. 2): 548-552.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G. G., B. Denayer, i M. Legendre 1990: A systematic revision of the African catfish genus Heterobranchus Geoffroy-Saint-Hilaire, 1809 (Pisces: Clariidae). Zoological Journal of the Linnean Society v. 98 (núm. 3).
* Teugels, G.G. 1992. Clariidae, p. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Heteroconger perissodon

Heteroconger perissodon és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 53,7 cm de llargària màxima.
* Fa al voltant de 24 mm de diàmetre.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 1 i 10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: les illes d'Ambon (Indonèsia) i Negros (les illes Filipines).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1868. Description de trois espèces inédites des poissons des îles d'Amboine et de Waigiou. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 2. 331-335.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Böhlke, J. E. & Randall, J. E., 1981. Four new garden eels (Congridae, Heterocongrinae) from the Pacific and Indian oceans. Bulletin of Marine Science v. 31 (núm. 2): 366-382.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Castle, P.H.J. i J.E. Randall, 1999. Revision of Indo-Pacific garden eels (Congridae: Heterocongrinae), with descriptions of five new species. Indo-Pacific Fishes (30):52 p.
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 1. Eels- Snappers, Muraenidae - Lutjanidae. Zoonetics, Austràlia. 302 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hexasíl·lab

L'hexasíl·lab és un vers d'art menor de sis síl·labes mètriques, bastant usat en català en composicions independents i també en combinació amb altres versos de nombre parell de síl·labes, com seria el cas de Lo pi de Formentor de Miquel Costa i Llobera. També la combinació de dos hexasíl·labs pot donar un alexandrí. Va ser usat a la poesia trobadoresca.

## Exemple

"Passen edats i vides
ab moviment subtil,
les unes nos segueixen
a les altres seguim".
Francesc Fontanella (Lo Desengany)

## Bibliografia

* Bargalló Valls, Josep (1991): Manual de Mètrica i versificació catalanes. Ed. Empúries. Col·lecció Les Naus. Barcelona.
* Oliva i Llinàs, Salvador (1988): Introducció a la Mètrica. Quaderns Crema. Assaig Minor, núm. 4. Barcelona.
* Parramon i Blasco, Jordi (2000): Diccionari de Poètica. Edicions 62. Col·lecció El Cangur Diccionaris, núm. 265. Barcelona.
* Serra i Baldó, A i Llatas, Rossend (1986): Resum de Poètica Catalana. Mètrica i Versificació. Ed. Barcino. Col·lecció Popular, núm. 75. Barcelona.
Viccionari
# Hilaïra

Segons la mitologia grega, Hilaïra (en grec antic Ἱλάειρα) va ser filla de Leucip i de Filòdice. Era una de les Leucípides.
Ella i la seva germana Febe eren sacerdotesses d'Àrtemis i d'Atena, i estaven promeses amb Idas i Linceu, els fills d'Afareu. Però Càstor i Pol·lux, els Dioscurs, van passar per la cort de Leucip, es van enamorar d'elles i les van raptar. Idas i Linceu van tractar d'alliberar-les, però tots dos van morir a mans de Càstor i Pòl·lux. Hilaïra es va convertir en muller de Càstor. Li va donar un fill, que de vegades es diu Anògon i altres Anaxis.

## Referències

* ↑ Pseudo-Apol·lodor. Biblioteca, 3.13.4
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, 2.22.5
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 268. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 116. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Hipermnestra

Hipermnestra (en grec antic Ὑπερμνήστρα), en la mitologia grega, va ser una de les danaides, casada amb Linceu, fill d'Egipte. Va ser l'única de les germanes que va respectar el seu marit la nit de noces. El seu pare Dànau la volia castigar per haver desobeït les seues ordres de matar-lo i la portà a judici, però el poble d'Argos entengué que mereixia l'absolució. Va abandonar el país amb el seu marit i van tenir un fill, Abant. En una tragèdia perduda, Èsquil va tractar el tema del judici d'Hipermnestra.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 271. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 117. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Hipogeu Durall i Surís

L'Hipogeu Durall i Surís és un sepulcre del municipi de Lloret de Mar (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquest hipogeu està situat al marge dret del passeig central del cementiri de Lloret de Mar i està construït amb pedra de Montjuïc i marbre de Carrara.

## Descripció

Pel que fa a la iconografia, l'hipogeu fa una simbiosi entre una creu i un àngel. Com que és la primera obra de l'arquitecte B. Conill en el context del nou cementiri, és la primera versió del tema de l'àngel. Es tracta d'un àngel amb túnica i cabells llargs i les mans plegades a l'altura esquerra del pit. Al conjunt domina la línia corba i l'equilibri entre les parts. A la base hi ha un relleu de pedra amb la llegenda: Faa (Família) DE JOAN DURALL i SURÍS
Pel que fa al conjunt del cementiri de Lloret de Mar, és reconegut per oferir un dels conjunts d'escultura funerària modernista més importants del país. El cementiri s'articula al voltant l'avinguda Principal i la de Sant Josep (lateral esquerra). El conjunt de sepultures més interessants, la majoria de les quals estan realitzades amb pedra de Montjuïc (Barcelona) o de Girona, i amb marbre, en alguns casos de Carrara (Itàlia), són les sepultures ricament esculpides dels rics lloretencs: indianos que havien arribat de fer fortuna, metges, notaris i rendistes. Hi ha obres projectades pels arquitectes Bonavenutura Conill i Montobbio (1876-1946), Vicenç Artigues i Albertí (1876-1963), Josep Puig i Cadafalch (1862-1957) i Antoni M. Gallissà (1861-1903); i esculpides, entres d'altres, per Ismael Smith i Marí (1886-1972).

## Història

L'autor del projecte és l'arquitecte Bonaventura Conill i Montobbio i l'autor de l'escultura és Josep Maria Barnadas i Mestres. És la primera obra de B. Conill al cementiri de Lloret i fou construït el 1903. L'escultura de l'hipogeu es va publicar el 1906 a "Arquitectura y Construcción" núm. 169, agost.
Pel que fa al cementiri, les primeres referències d'un nou cementiri són de 1874, però oficialment es va començar a tractar la necessitat de construir un nou cementiri més allunyat de la vila l'any 1891. El terreny escollit fou el lloc anomenat Mas d'en Bot, al costat de l'Ermita de Sant Quirze i que pertanyia al Sr. Salvador Bianchi. Les obres van començar el 1896-1899 i van acabar el 1901. La capella es va acabar el 1903, i fou construïda per Joan Soliguer. Pel que fa als panteons i hipogeus de primera classe, aquests varen ser encomanats majoritàriament a arquitectes. Els projectes dels panteons i hipogeus del nou cementiri foren d'A M. Gallissà, J. Puig i Cadafalc, V. Artigas i Albertí, B. Conill i Montobbio i R. M. Ruidor.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Hipogeu Durall i Surís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2014].
# Hippichthys heptagonus

Hippichthys heptagonus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.
Poden assolir fins a 15 cm de longitud total. És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua. És un peix demersal i de clima tropical. Es troba des de Sud-àfrica i Kenya fins a Salomó i les Filipines.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1849. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van het eiland Madura, met beschrijving van eenige nieuwe soorten. Verh. Batav. Genootsch. Kunst. Wet. v. 22. 1-16.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.

## Bibliografia

* Dawson, C. E., 1978: Review of the Indo-Pacific pipefish genus Hippichthys (Syngnathidae). Proceedings of the Biological Society of Washington v. 91 (núm. 1): 132-157.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. 537 p.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Project Seahorse, 1999.
# Hirieu

D'acord amb la mitologia grega, Hirieu fou un rei d'Híria, a la Beòcia, fill de Posidó i de la plèiade Alcíone. La seva dona era la nimfa Clònia. Va tenir dos fills, Nicteu i Licos
Encarregà als arquitectes Agamedes i Trofoni un templet per al seu tresor i ell mateix el va dotar d'una trampa contra els lladres, en la qual va caure el primer quan tots dos arquitectes tornaren una nit a saquejar-lo.
Unes llegendes més tardanes el mostren com un vell pagès que havia donat hospitalitat a Zeus, Posidó i Hermes a la seva cabana. Els déus, com a recompensa, li van oferir de concedir-li el desig que demanés. Hirieu va demanar un descendent. Els déus li van donar un fill, que va néixer quan va orinar damunt d'una pell de bou que el vell havia sacrificat en honor dels déus. Aquest fill va ser Orió.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 275. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, p. 119. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Hiritum

Hiritum va ser una ciutat estat de Mesopotàmia, que estava situada entre l'Eufrates i el Tigris, a la vora del canal d'Irnina que els unia, en allò que avui en dia és l'Iraq. Era independent cap al 2000 aC.
Es menciona per les lluites pel poder entre Elam, que ja havia conquerit l'Alta Mesopotàmia, i el país de Sumer o Baixa Mesopotàmia, en temps del rei Hammurabi de Babilònia. Se sap que el sukkal elamita va envair Hiritum durant un breu període, fins que una coalició entre les ciutats de Mari, Babilònia i Eixnunna el va obligar a retirar-se. La batalla d'Hiritum va tenir lloc l'any 1764 aC, però va ser més aviat un setge on la ciutadella es va convertir en el punt més àlgid de la guerra d'Elam per conquerir Eixnunna. Es conserven cròniques de la batalla on Hiritum és tant una ciutat com una fortalesa.
Aquesta guerra forma part del conflicte entre Babilònia i Larsa, i de la formació del Primer Imperi babilònic.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor; Eather D. Baker. The Routledge Handbook of the Peoples and Places of Ancient Western Asia. Londres: Rouletge, 2012, p. 312. ISBN 9780415692618.

## Bibliografia

* Cassin, Elena; Bottéro, Joean; Vercoeur, Joan. Los Imperios del Antiguo Oriente del Paleolítico a la mitad del segundo milenio (en castellà), 1970, p. . ISBN 84-323-0118-3.
* Grévin, Benoît. «Batailles dans le Proche-Orient antique au début du second millènaire avant notre ère, a partir des archives épistolaires de Mari». A: Cahiers du Centre d'Etudes d'Histoire de la Défense, núm. 9 Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine. [Consulta 16 d'abril de 2023]
# Holger Simon Paulli

Holger Simon Paulli (Copenhaguen, Dinamarca, 22 de febrer de 1810 - 23 de desembre de 1891) fou un violinista i compositor danès.
Fou deixeble de Klaus Schall, l'any 1828 ingressà com a violinista a la Capella reial, a la qual hi ocupà diversos llocs, entre ells el de violinista solista i director d'orquestra.
Des del 1865 fins al 1870 dirigí els concerts simfònics de la Societat Musical, i des de 1872 a 1877 el Caecilíenverein; a més, intervingué en la fundació, i fou director del Conservatori reial (1866), on tingué entre altres alumnes a Siegfried Saloman.
Com a compositor se li deuen: Der Lotse, comèdia lírica; una Ouverture di concert, diversos estudis per a violí, música de ball i diverses melodies, obres que li donaren molta fama al seu país.
Paulli s'havia casat el 22 de novembre de 1842 amb Nielsine Albertha Schow, filla del doctor Johan Henrik Schow. El compositor patia feia molt de temps una greu malaltia, quan morí la seva esposa el 18 de desembre de 1891 ell no tardà ni 48 hores en seguir-la, ja que fou enterrat el 23 de desembre, o sigui al cap de 5 dies després de la seva dona.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Tom núm. 42, pàg. 976 (ISBN 84-239-4542-1)