OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ilyodon furcidens

Ilyodon furcidens és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7 cm de longitud total i les femelles 9.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical (24 °C-27 °C) i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., 1907. The poeciliid fishes of Rio Grande do Sul and the La Plata Basin. Proceedings of the United States National Museum v. 32 (núm. 1532). 425-433.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Gilbert. 1882. Catalogue of the fishes collected by Mr. John Xantus at Cape San Lucas, which are now in the United States National Museum, with descriptions of eight new species. Proceedings of the United States National Museum v. 5 (núm. 290): 353-371.
* 1 2 3 4 «Ilyodon furcidens» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991.
* ↑ Espinosa Pérez, H., M.T.G. Dillanes i P.F. Mata, 1993. Listados faunísticos de México. III. Los peces dulceacuicolas Mexicanos. Universidad Nacional Autónoma de Mexico, Mèxic. 98 p.
* ↑ Lyons, J., G. González-Hernandéz, E. Soto-Galera i M. Guzmán-Arroyo, 1998. Decline of freshwater fishes and fisheries in selected drainages of west-central Mexico. Fisheries 23(4):10-18.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Il·liri

Il·liri (en grec antic: Ἰλλυριός) va ser un heroi grec i l'últim fill de Cadme i d'Harmonia. Va néixer quan Cadme dirigia una expedició a la costa adriàtica contra els il·liris. Il·liri va donar nom a la regió d'Il·líria, on va regnar, i per això se'l considera epònim del territori i dels seus habitants. Una altra versió fa que Il·liri sigui fill del ciclop Polifem i de Galatea.

## Referències

* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, III, 5, 4
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 210 i 290. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, pàg. 123. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Imparales panamensis

Imparales panamensis és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Panamà.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Schultz, L. P., 1944. A new genus and species of pimelodid catfish from Colombia. J. Wash. Acad. Sci. v. 34 (núm. 3): 93-95.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bussing, W. A., 1970. Two new species of catfishes of the genera Nannorhamdia and Imparales (family Pimelodidae) from Central America. Contrib. Sci. (Los Angel.) Núm. 196: 1-11.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Karl Mayrberger

Karl Mayrberger (Viena, 9 de juny de 1828 - Pressburg avui Bratislava, 23 de setembre de 1881) fou un compositor i pedagog musical austríac.
Fou deixeble de Preyer i professor de música en la Staatspräparandie de Bratislava.
Va escriure les obres: Lehrbuch der musikalischen Hatmonik i Die Harmonik R. Wagners, i entre les seves composicions, figuren: l'òpera bufa Die Entführung der Prinzessin Europa (1868), una altra òpera titulada Melusine (1876), la música per l'obra Yrsa, i diversos cors, lieder, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 33, pàg. 1359 (ISBN 84-239-4533-2)
# Clement Stephan

Clement Stephan (Bochov, c. 1530 - Cheb, 1592) fou compositor alemany del segle xvi.
El 1520 era xantre a Nuremberg. Va compondre les obres següents: Passio secundum Matthauem, das ist das lieben und Sterben Jesu Christi (Nuremberg, 1550); Cantiones sacrae 4, 5 et 6 vocum (Nuremberg, 1560); XXXV cantiones 6, 7, 12 et plurium vocum (Nuremberg, 1568), i Psalmus 128 (Nuremberg, 1569). A més, publicà una interessant antologia d'autors antics amb el títol de Harmoniae suavissimae 8, 5 et 4 vocum (Nuremberg, 1567-68).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1102 (ISBN 84 239-4556-1)
# Gnathophis nystromi

Gnathophis nystromi és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Subespècies

* Gnathophis nystromi ginanago (Asano, 1958). Pot arribar a fer 40 cm de llargària màxima. És un peix marí, demersal i de clima temperat. Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó. És inofensiu per als humans.
* Gnathophis nystromi nystromi (Jordan & Snyder, 1901). Pot arribar a fer 45 cm de llargària màxima (normalment, en fa 35). És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical que viu entre 250 i 355 m de fondària. Es troba al Pacífic: el Japó, el mar de la Xina Meridional i les illes Hawaii. Hom creu que és bentònic. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1860. Neue aalaehnliche Fische des Hamburger Museums. Abh. Naturwiss. Ver. Hamburg v. 4 (núm. 2). 1-29 + suppl. 1-4.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Okiyama, M., 1988. An atlas of the early stage fishes in Japan. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 1157 p.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Mohsin, A.K.M. i M.A. Ambak, 1996. Marine fishes and fisheries of Malaysia and neighbouring countries. University of Pertanian Malaysia Press, Serdang, Malàisia. 744 p.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Mundy, B.C., 2005.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
# Balbagathis intrincata

Balbagathis intrincata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids i la primera del gènere Balbagathis descrita al Brasil.

## Etimologia

El seu nom científic fa referència a la forma complexa dels genitals masculins d'aquesta espècie.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil, incloent-hi Bahia.

## Referències

* ↑ Quate, 1996. Rev. Biol. Trop., 44 (Supplement 1), agost: 31. Vol. 10, pàg. 134.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Freddy Bravo, 2005. Descrição de uma nova espécie de Balbagathis Quate (Diptera, Psychodidae) do Brasil. Rev. Bras. Entomol., vol. 48, núm. 4. São Paulo, el Brasil. «Enllaç».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Resultados do Projeto "Inventário de Diptera no Estado da Bahia: diversidade de espécies de Psychodidae (Diptera) na Mata Atlântica" Arxivat 2008-09-25 a Wayback Machine. (portuguès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Balbagathis manuensis

Balbagathis manuensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* El mascle fa entre 1,03-1,05 mm de llargària a les antenes, mentre que les ales li mesuren 1,68-1,70 de longitud i 0,63-0,64 d'amplada.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú.

## Referències

* ↑ Quate, 1996. Rev. Biol. Trop., 44 (Supplement 1), agost: 31. Vol. 10, pàg. 134.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Laurence W. Quate i Brian V. Brown, 2004. Revision of Neotropical Setomimini (Diptera: Psychodidae: Psychodinae). Contributions in Science, núm. 500, pàgs. 1–117. Natural History Museum of Los Angeles County. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species (anglès)
# Balitora meridionalis

Balitora meridionalis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Cambodja, Tailàndia i a la conca del Mekong a Yunnan (Xina).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 1988. Indian and Indochinese species of Balitora (Osteichthyes: Cypriniformes) with descriptions of two new species and comments on the family-group names Balitoridae and Homalopteridae. Revue Suisse de Zoologie v. 95 (núm. 2): 487-504.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y. i W. Zhang 1983: On the genus Balitora Gray from Yunnan Province, China. Journal Sci. Med. Jinan University 1983 (núm. 1): 65-70. (en xinès amb resum en anglès).
# Ball de Bastons de Vilafranca

El Ball de Bastons de Vilafranca és un dels balls del seguici de la Festa Major de Vilafranca del Penedès. Es tracta d'un ball de bastons les primeres referències del qual daten del segle xviii, participa habitualment a la Festa Major durant el segle xix i xx, i es recupera el 1942.

## Història

La primera referència al Ball de Bastons de Vilafranca data 1771 i la trobem a les línies que Rafael d'Amat i Cortada escrigué Calaix de Sastre amb motiu de la seva visita a la Festa Major de Vilafranca:
| « | Después del drach seguían los balls de Bastons, de Santa Fe y lo dels Valencians. Lo trage de tals quadrillas no sé si algun curiós com yo lo haurà notat. A mi nom recorda, per consegüent no'l puch escríurer en est Llibre de las Set Sibellas. | » |
| — Rafael d'Amat i Cortada, Baró de Maldà |||
La presència del ball durant el segle xix i xx són constants i pràcticament sense interrupcions. El 1825 se'l descriu com un ball integrat només per nois i com un dels més vigorosos i ràpids. El 1840 va sortir dues colles: la de «vells» i la de «joves», i algun any en van arribar a sortir tres.
L'any 1941 es van haver de llogar els Bastoners de Vilanova per culpa de la dificultat de trobar balladors. Un any més tard, el 1942, un grup de joves d'Acció Catòlica va recuperar el ball i el vestuari tradicional (a excepció del mocador de pita).

## Indumentària

Els integrants del ball porten camisa i pantaló blancs amb un vió del color de la faixa, faldellí vermell amb una franja groga, camalls vermells amb cascavells i espardenyes de vetes blanques. La meitat del grup porta faixa blava amb un mocador creuat al pit del mateix color i l'altra meitat porta faixa i mocador vermell. Els membres porten un bastó a cada mà a excepció del cap de colla que en porta un a una mà i una bandereta a l'altra.

## Referències

* 1 2 3 4 Bayer, Xavier, et al. Abecedari de la Festa Major de Vilafranca del Penedès. Vilafranca del Penedès: Vilatana, C.B, 1997, p. 42-44.
* ↑ Carreras, Guillem «El Baró de Maldà a la Festa Major de Vilafranca del Penedès (1771)». Canemàs: revista de pensament associatiu, núm. 21, 2021, pàg. 164-165.
* ↑ Anson, Sergi. «Els Bastoners de Vilafranca han celebrat els 80 anys de la recuperació del ball amb una trobada». rtvvilafranca.cat, 29-08-2022. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ Bové, Francesc de Paula. El Penedès: folk-lore dels balls, danses i comparses populars. Biblioteca de Catalunya, 1926.
# Bandera d'Argelaguer

La bandera oficial d'Argelaguer té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb un pal verd fosc de gruix 13/54 de l'amplària del drap, al centre i dos altres pals grocs iguals, de gruix 5/54 juxtaposats a cada costat del central.

## Història

L'Ajuntament va iniciar l'expedient d'adopció de la bandera el 26 de gener de 2004. La bandera va ser aprovada el 18 de febrer de 2004 i publicada al DOGC núm. 4091 el 15 de març del mateix any.
La bandera està basada en l'escut heràldic de la localitat: el fons és de color blanc, igual que l'escut, i transforma la branca d'argelaga de sinople (verd) florida d'or (groc) en tres pals de color groc, verd fosc i groc, essent el de color verd fosc més ample que els dos restants, que tenen la mateixa amplària.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Garrotxa
* Escut d'Argelaguer

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/526/2004, de 18 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Argelaguer.» (pdf). DOGC núm. 4091, 15-03-2004. [Consulta: 8 abril 2016].
# Bandera d'Isona i Conca Dellà

La bandera oficial d'Isona i Conca Dellà té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, truncada per la meitat amb 3 crestes; queda la part superior blanca i la inferior blava, aquesta amb vuit roses grogues disposades 3-2-3.
Les crestes en realitat és una línia ondada de tres ones que representa les dues fonts que figuren a l'escut.

## Història

Va ser aprovada el 30 de maig de 1991 i va ser publicada en el DOGC el 14 de juny del mateix any amb el número 1455.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Jussà

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal d'Isona i Conca Dellà.» (pdf). DOGC núm. 1455. Generalitat de Catalunya, 14-06-1991. [Consulta: 19 octubre 2009].
# Bandera de Campelles

La bandera oficial de Campelles té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb una espasa groga d'alçada 12/14 de la del drap, centrada en el segon terç vertical, i dues ferradures grogues d'alçada 3/14 de la del mateix drap i d'amplada 1/7 de la seva llargada, una centrada en el primer terç vertical i l'altra en el tercer.
Va ser aprovada el 25 d'abril de 2001 i publicada al DOGC l'11 de maig del mateix any amb el número 3386.

## Vegeu també

* Escut de Campelles
* Escuts i banderes del Ripollès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 25 d'abril de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Campelles.» (pdf). DOGC núm. 3386. Generalitat de Catalunya, 11-05-2001. [Consulta: 1r juliol 2019].
# Bandera de Campredó

La bandera oficial de Campredó té la descripció següent:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample (2x3), blanca, amb tres faixes, vermella la superior, verd clar la central i blau fosc la inferior, cadascuna de gruix 1/6 de l'alçària del drap, posades, la primera a 5/36 de la vora superior, la segona equidistant de les vores superior i inferior, i la tercera a 5/36 de la vora inferior; i amb un pal blanc, d'amplària 2/9 de la llargària del drap, a la vora del vol.
Va ser aprovada el 22 de setembre de 2020 i publicada en el DOGC el 30 de setembre del mateix any amb el número 8.237.

## Vegeu també

* Escut de Campredó
* Escuts i banderes del Baix Ebre

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/2329/2020, de 22 de setembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera de l'Entitat Municipal Descentralitzada de Campredó.» (pdf). DOGC, núm. 8.237, 30-09-2020. Arxivat de l'original el 2020-10-08. [Consulta: 5 octubre 2020].
# Bandera de Canet d'Adri

La bandera oficial de Canet d'Adri té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb una aspa abscissa vermella d'alçària i amplària 2/11 de l'alçària del drap, centrada en el primer terç vertical i amb una graella vermella d'alçària 11/25 de la del drap i amplària 5/30 de la llargària del mateix drap, centrada en el tercer terç vertical en relació amb els costats d'aquest terç i posada a 11/44 de la vora superior; i amb el segon terç vairat antic de blanc i de vermell de tres rengles verticals cadascun de dos vairs complets vermells.
Va ser aprovada el 23 de novembre de 2012 i publicada al DOGC el 10 de desembre del mateix any amb el número 6270.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2680/2012, de 23 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Canet d'Adri.» (pdf). DOGC núm. 6270. Generalitat de Catalunya, 10-12-2012. Arxivat de l'original el 11 de març 2022. [Consulta: 13 desembre 2012].
# Bandera de Font-rubí

La bandera oficial de Font-rubí (Alt Penedès) té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color blau fosc, amb la muralla i les torres obertes de l'escut grogues, tot el conjunt disposat en faixa, de la mateixa llargada que l'ample del drap, ocupant el terç central del rectangle; les torres sobresortint de la muralla 1/9 part de l'alt del drap.
És una bandera heràldica de les armes municipals. La muralla és la de Guardiola de Font-rubí, capital del municipi.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Història

Va ser aprovada el 30 de maig de 1991 i publicada en el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya núm. 1455 el 14 de maig de 1991.

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de Font-rubí.» (pdf). DOGC. núm. 1455, 14-06-1991. [Consulta: 13 març 2009].
# Bandera de Granyena de les Garrigues

La bandera oficial de Granyena de les Garrigues té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb el magraner arrencat verd fosc fruitat de vermell de l'escut, d'alçària 5/6 de la del drap i amplària 4/9 de la llargària del mateix drap, al centre. | » |

## Història

Fou aprovada per la Generalitat l'1 d'octubre de 2015 i publicada al DOGC el 16 d'octubre amb el número 6977.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de les Garrigues
* Escut de Granyena de les Garrigues

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2268/2015, d'1 d'octubre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Granyena de les Garrigues.» ( PDF). DOGC núm. 6977. Generalitat de Catalunya, 16-10-2015. [Consulta: 19 octubre 2015].
# Bandera de Montellà i Martinet

La bandera oficial de Montellà i Martinet (Baixa Cerdanya) té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg dividida horitzontalment en quatre faixes, la superior i la inferior de doble amplada que les dues del mig, i de colors de dalt a baix, verd, blanc, negre i groc.
El castell d'argent i el martinet de sable de l'escut s'han transformat en les faixes blanca i negra de la bandera. Va ser aprovada el 23 de novembre de 1992 i publicada en el DOGC el 7 de desembre del mateix any amb el número 1679.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Cerdanya

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 23 de novembre de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Montellà i Martinet.» (pdf). DOGC núm. 1679, 23-11-1992. [Consulta: 25 juny 2010].
# Bandera de Prat de Comte

La bandera oficial de Prat de Comte (Terra Alta) té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb una faixa superior groga i una inferior blanca, de gruix 1/6 de l'alçària del drap, situades a 1/6 de la vora superior i inferior respectivament.
El sol i l'ovella de l'escut s'ha transformat en les faixes de la bandera.

## Vegeu també

* Escut de Prat de Comte
* Escuts i banderes de la Terra Alta

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 6 de juliol de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Prat de Comte.» (pdf). DOGC núm. 1622, 06-07-1992. [Consulta: 16 abril 2009].
# Bandera de Sant Hipòlit de Voltregà

La bandera oficial de Sant Hipòlit de Voltregà té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, amb quatre faixes iguals, blanca la superior, blava clara la segona, groga la tercera i negra la quarta.

## Història

Es va aprovar el 21 d'octubre del 1998 i fou publicada al DOGC núm. 2766 l'11 de novembre del mateix any. Els seus colors es basen en els elements que constitueixen l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escut de Sant Hipòlit de Voltregà
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 21 d'octubre de 1998, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sant Hipòlit de Voltregà.» (pdf). DOGC num 2766, 11-11-1998. [Consulta: 26 juny 2010].
# Bandera de Vallclara

La bandera oficial de Vallclara (Conca de Barberà) té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor vertical groc i vermell, amb l'agnus Dei contornat i reguardant blanc, nimbat d'or i portant la banderola vermella amb la creu plena blanca i l'asta creuada blanca de l'escut, carregat al centre de la bandera sobre la divisòria dels dos colors, d'alçària 7/10 de la del drap i amplària 6/16 de la llargària del mateix drap.
Va ser aprovada en el Ple de l'ajuntament del 15 de maig de 2020, i la direcció general d'Administració Local va publicar-ne la resolució al DOGC el 30 de setembre de 2020.

## Vegeu també

* Escut de Vallclara
* Escuts i banderes de la Conca de Barberà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/2328/2020, de 22 de setembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vallclara.» (pdf). DOGC núm. 8.237, 30-09-2020. [Consulta: 2 octubre 2020].
# Bandera de Vilagrassa

La bandera oficial de Vilagrassa té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, quarterada en aspa, amb els triangles superior i inferior blaus amb cinc disc blancs posats en creu, cadascun de diàmetre 1/12 de l'alçària del drap i separats per 1/36 de la mateixa alçada, centrats a cada un dels dos triangles; i els triangles dels costats, grocs, cadascun amb quatre pals vermells.

## Història

Va ser aprovada l'1 de setembre de 1999 i publicada al DOGC el 23 de setembre del mateix any amb el número 2981.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Urgell

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ d'1 de setembre de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vilagrassa.» (pdf). DOGC núm. 2981. Generalitat de Catalunya, 23-09-1999. [Consulta: 1r juny 2012].