OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caffrogobius natalensis

Caffrogobius natalensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Sud-àfrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smitt F. A., 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius. with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A., 1874. Descriptions of new species of fishes in the British Museum. Annals and Magazine of Natural History (Series 4) v. 14 (núm. 84): 453-455.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Harrison, T.D., 2001. Length-weight relationships of fishes from South African estuaries. J. Appl. Ichthyol. 17(1):46-48.
* ↑ Hoese, D.F. i R. Winterbottom, 1979. A new species of Lioteres (Pisces, Gobiidae) from Kwazulu, with a revised checklist of South African gobies and comments on the generic relationships and endemism of Western Indian Ocean Gobioids. Roy. Ont. Mus., Life Sci. Occ. Pap., núm. 31:1-13, 2 text-figs.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Goren, M., 1996: A review of the southern African gobiid fish genus Caffrogobius Smitt, 1900. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology Special Publication Núm. 57: 1-28.
* Hoese, D.F. i R. Winterbottom, 1979. A new species of Lioteres (Pisces, Gobiidae) from Kwazulu, with a revised checklist of South African gobies and comments on the generic relationships and endemism of Western Indian Ocean Gobioids. Roy. Ont. Mus., Life Sci. Occ. Pap., núm. 31:1-13, 2 text-figs.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cafè-teatre Gaslight

Gaslight (Llum de Gas, en català) va ser un cafè teatre, ubicat en el núm. 3 del carrer Tuset de Barcelona, on es van presentar espectacles i recitals de cançons.

## Espectacles

* 1970, desembre. ¿Quiere ser polígamo?
* 1971, 18 setembre. Judit y Holofernes en rojo y verde. Original de Kalikatres. Director: Manuel Santos Peñas. Amb Mayte de Puig, Manuel Santos Peñas i David Bremon.
* 1972, gener. Domesticar a una mujer. Comèdia musical d'Alfonso Paso.
* 1972, abril. Anatol, original d'Arthur Schnitzler, versió de Clemente Andrei. Amb Gabrile Agustí i Asunción Victoria.
* 1972, novembre. El huevo de Colón. Comèdia xou amb Santi Sans.
* 1973, abril. Yermo amb Santi Sans.
* 1974, gener. ¿Qué pasa en la alcoba?, d'Alfonso Paso, amb Marta Padovan i Simón Cabido. Direcció: Antoni Chic.
* 1974, març. Recital de Guillermina Motta.
# Cal Balaguer (Montmajor)

Cal Balaguer és una masia situada al municipi de Montmajor a la comarca catalana del Berguedà, situada en un punt elevat entre dos torrents. D'origen medieval, el topònim està documentat des de fa quatre-cents anys i la família en conserva encara el nom. El mas ha estat vinculat històricament al castell que hi havia prop seu, propietat de la família Gibert, de la qual la família Balaguer va esdevenir representant des de principis del segle XVII. L'any 1931 es va reformar totalment.

## Referències

* ↑ «Cal Balaguer | enciclopedia.cat». [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ «PoblesAbandonats». [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ «Balaguer. Montmajor | Mapes de Patrimoni Cultural», 10-09-2003. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ Bach, Antoni «Notes històriques de Montmajor». L'Erol, revista cultural del Berguedà, núm. 63, 1999, p. 18-27.
# Can Llimona (Vilassar de Dalt)

Can Llimona és una obra de Vilassar de Dalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil; es tracta d'una masia del segle xviii composta per una planta baixa, pis, golfes i coberta amb una teulada de dos vessants amb el carener paral·lel a la façana.
El conjunt destaca, especialment, pels seus esgrafiats, absolutament malmesos a la seva part inferior, d'estil neoclàssic, i que representen frontons entretallats sobre les finestres amb elements florals i garlandes sostingudes per aus.
Al segle xix s'afegí una porxada lateral que posteriorment es va eliminar. Les balustrades superiors i inferiors, d'aquest porxo, estaven esgrafiats.
Actualment s'ha subdividit la construcció en diversos habitatges.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Llimona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Aphyosemion franzwerneri

Aphyosemion franzwerneri és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion franzwerneri» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Scheel, J. J. 1971. Aphyosemion franzwerneri and Aphyosemion celiae, two new rivulins from Cameroon. Trop. Fish Hobby. v. 19 (núm. 5): 48-66.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carl Leopold Röllig

Carl Leopold Röllig (Hamburg, Alemanya, al voltant del 1745 - Viena, Àustria, 3 de març de 1804) fou un compositor alemany, intèrpret de l'harmònica de vidre. Va experimentar amb la invenció de diversos instruments, entre ells l'òrfica, però va acabar sent contractat com a bibliotecari a la cort de Viena sota les ordres del baró von Swieten.
Entre els anys 1764 i 1769 i des de 1771 fins al 1772, fou director teatral de la companyia Ackermann a Hamburg. Realitzà una gira per Alemanya amb l'harmònica de vidre, de la que apareixen dades almenys a Hamburg i Berlín. Röllig estava preocupat per la millora de l'harmònica de vidre i l'efecte nociu que provocava al sistema nerviós (possiblement pel contacte amb la pols del vidre), fins al punt de buscar un mecanisme o teclat amb el que no fos necessari tocar el vidre directament. Aconseguiria aquest desenvolupament, perdent però els tons delicats que oferia l'instrument en un inici.
Röllig va deixar diverses composicions per a l'harmònica de vidre, així com diversos escrits sobre l'instrument i sobre els seus altres experiments.
El 1797 acceptà un lloc a la Biblioteca de la cort de Viena. Se li deu una comèdia lírica Clarisse; diverses composicions per harmònium i piano, i diversos lieder, amb acompanyament d'aquest instruments.
A més va escriure Glasharmonica (Dresden, 1780), Orphika, (1795), Ueber die harmonika, Versuch einer musikalischen Intevallentaelle, Miscellanea, i diversos articles per l'Allgemeine Musikal-Zietung.

## Referències

* ↑ «Karl Leopold Rollig». Naxos. [Consulta: 16 agost 2015].
* ↑ Johnson, Keith. «Karl Leopold Röllig». Allmusic. [Consulta: 16 agost 2015].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 1342 (ISBN 84-239-4551-0)
# Habitatge a la plaça de la Llibertat, 6 (el Masnou)

La casa de la plaça de la Llibertat, 6 és un edifici del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local. També se la coneix pels negocis que va tenir la seva planta baixa: abans Floristeria Puig, i ara Serviat Viatges.

## Història

La casa va pertànyer al comerciant Pere Anton Millet i Villà (el Masnou, 1874 - 1955), que va encarregar la construcció de la casa a l'arquitecte Bonaventura Bassegoda i Amigó, el qual signà els plànols l'any 1908.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta rectangular alineada al pla de carrer que consta de planta baixa i dos pisos i una coberta plana practicable a manera de terrat.
La planta baixa ha tingut diversos negocis (primer floristeria i ara agència de viatges) i per això es va enderrocar la porta original. Destaca la tribuna modernista del primer pis, amb uns petits vitralls emplomats que serveix de base pel balcó del pis superior, que té quatre finestres. La tribuna està formada per unes fusteries simples que emmarquen els vidres, baranes de ferro forjat i un element petri de suport decorat amb motius florals. A sota la tribuna hi ha un plafó de mosaic ceràmic amb l'escena de Sant Jordi matant el drac.
El parament de les plantes superiors és un estucat en relleu imitant carreus posats a portell amb una franja horitzontal de rajoles verdes amb motius geomètrics a la meitat i una altra per sota la cornisa. El terrat queda tancat per una barana de formes irregulars.

## Referències

* ↑ Rico Vázquez, Miquel; Roig Lerones, Marta. L'obra arquitectònica de Bonaventura Bassegoda i Amigó a la vila del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou. Arxiu Històric Municipal, 2016 (La Roca de Xeix núm. 30).
* ↑ «Floristeria Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 juliol 2016].
* ↑ Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/85 Serviat Viatges - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 21-01-2010. [Consulta: 26 juliol 2016].
# John Lubbock (director)

John Lubbock és un director i cantant de música anglès i fundador de l'Orquestra de St John's Smith Square, ara coneguda com l'Orquestra de St John's (OSJ), que ha destacat, incloent actuacions a "The Proms", a més de participar en la divulgació i treballs benèfics.

## Orquestra de St John's Smith Square

Lubbock va fundar l'Orquestra de St John's Smith Square el 1967. Va dirigir l'orquestra en gires per Itàlia, Espanya, Alemanya, Bèlgica i els Estats Units. També va aparèixer amb ells als festivals búlgars, de Bratislava i de Turku dels anys vuitanta, i en un programa de televisió del sud amb les germanes Labèque. L'agost de 1985, ell i l'orquestra van participar en l'estrena de l'òpera Lancelot, de Iain Hamilton. La pianista japonesa Maki Sekiya, l'acompanyat com a solista en diversos dels concerts amb aquesta orquestra.
Va dirigir enregistraments de la simfonia núm. 3 i la simfonia núm. 4 (ACM) de Mendelssohn, l'Apollon musagète and Orpheus de Stravinski (ACM), les serenates de corda de Dvorak i Txaikovski (ASV) i les obertures de Mozart (ACM).
El 1985, Lubbock va dirigir l'estrena mundial d'una reconstrucció de Philip Wilby d'un concert de la Sinfonia en A per al programa "Mozart's Unfinished". També va dirigir la banda sonora coral de Doomwatch Winter Angel (1999), un llargmetratge de televisió.

## Els Proms

Durant la seva carrera, Lubbock ha dirigit sis concerts de Proms al Royal Albert Hall, entre 1976 i 2006. Entre ells es van incloure estrenes mundials (de Stephen Montague, John Harle, Benjamin Wallfisch) i estrenes de Proms (Lou Silver Harrison, Colin McPhee, Jerónimo Giménez i Mozart's). Thamos, rei d'Egipte, K 345), així com el triple concert de Beethoven amb Yefim Bronfman, Shlomo Mintz i Yo-Yo Ma.
Sir Simon Rattle l'ha descrit com "un dels nostres recursos musicals: un perfeccionista reflexiu i un músic amb total integritat".

## Premis i reconeixements

Va ser guardonat amb una beca honorària de la Royal Academy of Music el juliol de 1999. Va ser guardonat amb un OBE a la llista de distinció de l'any nou 2015.

## Referències

* 1 2 Programme notes for Orchestra of St John's Smith Square concert, 10 February 1985, Queen Elizabeth Hall, London.
* ↑ British Film Institute website: http://www.bfi.org.uk/filmtvinfo/ftvdb/, accessed 4 September 2012.
* ↑ BBC Proms Archive, John Lubbock Accessed 3 September 2012
* ↑ Profile Archived 2011-10-04 at the Wayback Machine at Logan Artists.
* ↑ "John Lubbock". Trinity Camerata. Retrieved 14 September 2014.
* ↑ "Leading figures in classical music awarded in the New Year's Honours list". BBC Classical Music.
# Escut de Sant Joan de Vilatorrada

L'escut oficial de Sant Joan de Vilatorrada té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, 2 torres, la de la dreta d'or tancada de gules, i la de l'esquerra d'argent tancada de sable, acompanyades en cap d'una corona reial d'or ressaltant sobre un ceptre també d'or posat en barra. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 9 de febrer de 1984 i publicat al DOGC l'11 de maig del mateix any amb el número 433.
El poble va néixer a la frontera de la Gòtia amb les terres musulmanes, per això aquest territori era ple de torres de guaita. Aquest és el significat de Vilatorrada: vila torrejada. Per tant, es tracta d'unes armes parlants. Les torres són dues, simbolitzant les principals localitats del municipi: Sant Joan de Vilatorrada (la capital actual) i Sant Martí de Torroella (la capital anterior i tradicional, amb el nom Torroella que també vol dir torre petita). La corona reial i el ceptre són els atributs de la Verge Maria, patrona de Joncadella, l'altre poble principal del municipi.

## Referències

* ↑ «DECRET 59/1984, de 9 de febrer, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Sant Joan de Vilatorrada per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 433. Generalitat de Catalunya, 11-05-1984. [Consulta: 14 febrer 2013].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Bages
# Eugerres axillaris

Eugerres axillaris és una espècie de peix pertanyent a la família dels gerrèids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 19 cm de llargària màxima.

## Alimentació

Menja petits invertebrats bentònics, algues i peixets.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical (27°N-14°N).

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: des del golf de Califòrnia fins al Salvador.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Evermann B. W., 1927. New genera and species of North American Fishes. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 4) v. 16 (núm. 15). 501-507.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther, A., 1864. Report of a collection of fishes made by Messrs. Dow, Godman, and Salvin in Guatemala. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1864 (pt 1): 144-154.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Eugerres axillaris» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Bussing, W.A., 1995. Gerreidae. Mojarras. P. 1114-1128. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* ↑ Bussing, W.A., 1995.
* ↑ De la Cruz Agüero, J., M. Arellano Martínez, V.M. Cota Gómez i G. de la Cruz-Agüero, 1997. Catalogo de los peces marinos de Baja California Sur. IPN-CICIMAR, La Paz, Mèxic. P. 346.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Aphyosemion lujae

Aphyosemion lujae és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion lujae» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1911. Descriptions of new African cyprinodont fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 8 (núm. 44): 260-268.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carl Riedel

Carl Riedel (Cronenberg, Wuppertal, 6 d'octubre de 1827 - Leipzig, Saxònia, 3 d'octubre de 1888) fou un compositor i músic alemany.
Fill d'un farmacèutic, estudià en l'Escola Industrial de Hagen (Rin del Nord-Westfàlia), però el 1848, sentint gran afició per la música, abandonà aquells estudis i es dirigí a Leipzig, ingressant en el Conservatori. Mercès a la seva extraordinària voluntat, va vèncer els inconvenients de començar tant tard la seva instrucció musical, i als pocs anys ja era una de les personalitats artístiques més important de Leipzig.
El 1854 fundà un quartet vocal, que el 1859 es transformà en una societat coral de primer ordre, executant les grans obres religioses antigues i modernes. El Riedelscher Verein, contribuí a divulgar la bona música per Alemanya, donant a conèixer composicions que fins llavors només eren oïdes pels professionals.
Riedel, a més, fou, president de l'Associació Wagneriana de Leipzig, doctor honoris causa per la Universitat de Leipzig i mestre honorari de la Capella Reial de Saxònia. Entre d'altres, tingué com a alumne Heinrich Schulz-Beuthen.
Va compondre poques obres, però, en canvi, publicà edicions importants dels mestres antics, com Die sieben Worte i les quatre Passions de Schütz; Geistlieche Melodien, de Franck; Preussische Festlieder, d'Eccard: Weihnachtslieder, de Praetorius. etc.

## Vegeu també

* Kommet, ihr Hirten

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 17, pàg. 1179 (ISBN 84-239-4517-0)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 51, pàg. 478 (ISBN 84-239-4551-0)
# Escut de Sant Julià del Llor i Bonmatí

L'escut oficial de Sant Julià del Llor i Bonmatí té el següent blasonament:
    Escut caironat partit: 1r. de gules, un llorer d'or; 2n. d'argent, una mola de gules. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 8 de gener de 1990 i publicat al DOGC el 29 del mateix mes amb el número 1248.
Aquest municipi es va formar el 1983 quan els dos pobles es van segregar del terme d'Amer. La primera partició de l'escut és el senyal parlant de Sant Julià del Llor, un llorer; la mola recorda el molí de farina de la família Bonmatí, que fou l'origen d'aquesta colònia tèxtil.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Selva

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Sant Julià de Llor i Bonmatí (Selva).» ( PDF). DOGC núm. 1248. Generalitat de Catalunya, 29-01-1990. [Consulta: 12 juliol 2010].
# Escut de Sant Llorenç d'Hortons

L'escut oficial de Sant Llorenç d'Hortons té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una graella de sable posada en pal amb el mànec a dalt. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 22 de juny del 2001 i publicat al DOGC el 5 de juliol del mateix any amb el número 3424.
La graella és l'atribut de sant Llorenç, patró del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 22 de juny de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Llorenç d'Hortons.» (pdf). DOGC núm. 3424. Generalitat de Catalunya, 05-07-2001. Arxivat de l'original el 19 d’abril 2019. [Consulta: 1r desembre 2012].
# Escut de Sant Sadurní d'Anoia

L'escut oficial de Sant Sadurní d'Anoia té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat: al 1r de sinople, una premsa de raïm d'or acompanyada de 2 raïms pampolats d'or; i al 2n d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat l'11 de maig de 1990 i publicat al DOGC el 6 de juny del mateix any amb el número 1301.
La premsa i els raïms són una referència a la principal activitat industrial de la vila: Sant Sadurní d'Anoia és un dels centres vinícoles més destacats del Penedès, i el primer pel que fa a la producció de cava (Sant Sadurní va introduir l'elaboració del xampany a Catalunya l'any 1879, i actualment un 40% de la població de la vila treballa en aquest sector). Els quatre pals de Catalunya recorden la jurisdicció reial sobre la localitat: Sant Sadurní va pertànyer al municipi de Subirats (des del segle xiii fins al segle xv), que fou incorporat a la Corona pel rei Ferran el Catòlic.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès).» (pdf). DOGC núm. 1301. Generalitat de Catalunya, 06-06-1990. [Consulta: 13 octubre 2012].
# Escut de Sant Vicenç dels Horts

L'escut oficial de Sant Vicenç dels Horts té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, una palma de sinople posada en pal; ressaltant sobre el tot, una mola de sable. Per timbre, una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat el 17 de febrer de 2005 i publicat al DOGC el 7 de març del mateix any amb el número 4337.
La mola i la palma són els atributs del martiri de sant Vicenç, patró de la localitat, i són el senyal tradicional de l'escut del municipi. La corona de baró recorda l'antiga baronia de Sant Vicenç dels Horts, ja existent al segle xv.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/528/2005, de 17 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Vicenç dels Horts.» (pdf). DOGC núm. 4337. Generalitat de Catalunya, 07-03-2005. [Consulta: 26 juny 2010].
# Escut de Santa Coloma de Cervelló

L'escut oficial de Santa Coloma de Cervelló té el blasonament següent:
Escut caironat: d'or, una coloma d'atzur. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat l'11 d'abril de 1989 i publicat al DOGC el 28 del mateix mes amb el número 1137.
El colom és un senyal parlant i és l'atribut de santa Coloma, la patrona del poble. Els esmalts, or i atzur, provenen de les armes dels barons de Cervelló, senyors de la localitat.

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Santa Coloma de Cervelló.» (pdf). DOGC núm. 1137. Generalitat de Catalunya, 28-04-1989. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat