OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Astyanax validus

Astyanax validus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Géry, J., P. Planquette & P.-Y. Le Bail. 1991. Faune characoïde (poissons ostariophysaires) de l'Oyapock, l'Approuague et la rivière de Kaw (Guyane Française). Cybium v. 15 (núm. 1, suppl.): 1-69, Pls. 1-20.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail 1996. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (vol. 1). Collection du Patrimoine Naturel, vol.22. IEGB-Muséum national d'Histoire naturelle, Paris, INRA, CSP, Min. Env., París. 429 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Morelli, S., L.A. Bertollo, F. Foresti, O. Moreira-Filho i S.A. de Almeida-Toledo 1983. Cytogenetic considerations on the genus Astyanax (Pisces, Characidae). I. Karyotypic variability. Caryologia. 36(3):235-244.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Atherinomorus regina

Atherinomorus regina és una espècie de peix pertanyent a la família dels aterínids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 7 cm de llargària màxima.
* 6-8 espines i 9-10 radis tous a l'aleta dorsal i 1 espina i 10-12 radis tous a l'anal.
* Sense dents als ossos palatins.
* Presenta una franja mediolateral argentada i una línia de petites taques fosques per damunt.

## Hàbitat

És un peix d'aigua marina, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: les illes Culion i Busuanga (les illes Filipines).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Fowler H. W., 1903. Descriptions of new, little known, and typical Atherinidae. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 55. 727-742. Pls. 41-44.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Seale, A., 1910. New species of Philippine fishes. Philipp. J. Sci. Sec. A v. 4 (núm. 6): 491-543, Pls. 1-13.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Ivantsoff, W. i L.E.L.M. Crowley, 1999. Atherinidae. Silversides (or hardyheads). P. 2113-2139. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). FAO, Roma.
* ↑ Ganaden, S.R. i F. Lavapie-Gonzales, 1999. Common and local names of marine fishes of the Philippines. Bureau of Fisheries and Aquatic Resources, Filipines. 385 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Atopochilus vogti

Atopochilus vogti és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.
És ovípar. És un peix d'aigua dolça i de clima tropical. Es troba al riu Waim a Tanzània (Àfrica}. Els mascles poden assolir 12,6 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sauvage H. E., 1879. Notice sur la faune ichthyologique de l'Ogôoué. Bull. Soc. Philomath. Paris (Ser. 7) v. 3. 90-103.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Pellegrin, J., 1922. Poissons nouveaux de l'Afrique orientale. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 1) v. 28 (núm. 5): 349-351.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 3 «Atopochilus vogti» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Eccles, D.H., 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma. 145 p.
# Atrobucca

Atrobucca és un gènere de peixos de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Atrobucca adusta (Sasaki & Kailola, 1988)
* Atrobucca alcocki (Talwar, 1980)
* Atrobucca antonbruun (Sasaki, 1995)
* Atrobucca bengalensis (Sasaki, 1995)
* Atrobucca brevis (Sasaki & Kailola, 1988)
* Atrobucca geniae (Ben-Tuvia & Trewavas, 1987)
* Atrobucca kyushini (Sasaki & Kailola, 1988)
* Atrobucca marleyi (Norman, 1922)
* Atrobucca nibe (Jordan & Thompson, 1911)
* Atrobucca trewavasae (Talwar & Sathirajan, 1975)

## Referències

* ↑ Chu Y.-T., Lo Y.-L. & H.-L. Wu, 1963. A study on the classification of the sciaenoid fishes of China, with description of new genera and species. Monographs of fishes of China. Publ. Shanghai Fish. Inst. . i-ii, 1-100. 40 pls.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 Sasaki, K. & P. J. Kailola. 1988. Three new Indo-Australian species of the sciaenid genus Atrobucca, with a reevaluation of generic limit. Jpn. J. Ichthyol. v. 35 (núm. 3): 261-277.
* ↑ Talwar, P. K., 1980. A new species of Atrobucca (Pisces: Sciaenidae) from the Arabian Sea. Bull. Zool. Surv. India v. 3 (núms. 1-2): 23-26.
* 1 2 Sasaki, K., 1995. Two new species of Atrobucca (Sciaenidae) from the Bay of Bengal. Jpn. J. Ichthyol. v. 42 (núm. 3/4): 269-275.
* ↑ Ben-Tuvia, A. & E. Trewavas. 1987. Atrobucca geniae, a new species of sciaenid fish from the Gulf of Elat (Gulf of Aqaba), Red Sea. Israel J. Zool. v. 34 (1986/87): 15-21.
* ↑ Norman, J. R., 1922. Three new fishes from Zululand and Natal, collected by Mr. H. W. Bell Marley; with additions to the fish fauna of Natal. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 9 (núm. 52): 318-322.
* ↑ Jordan, D. S. & W. F. Thompson. 1911. A review of the sciaenoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 39 (núm. 1787): 241-261.
* ↑ Talwar, P. K. & R. Sathirajan. 1975. A new bathyal fish, Atrobucca trewavasae (Pisces: Sciaenidae) from the Bay of Bengal. J. Nat. Hist. v. 9 (núm. 5): 575-580.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Auge

Segons la mitologia grega, Auge (en grec antic Αύγη), va ser una sacerdotessa d'Atena, filla d'Àleu, rei de Tegea, a l'Arcàdia, i de Neera, filla de Pereu.
Una versió molt antiga de la seva llegenda diu que Auge vivia a la cort de Laomedont, rei de Troia, i que va ser estimada per Hèracles, quan aquest heroi va anar a atacar la ciutat. Va marxar de Troia no se sap per quina raó, i va fer cap a Mísia, a la cort del rei Teutrant.
La versió més estesa, que parteix de l'Auge d'Eurípides i d'Els Misis i Els Alèades de Sòfocles, diu que un oracle havia dit a Àleu que la seva filla Auge tindria un fill que mataria els seus oncles (els Alèades), i que regnaria en lloc seu. El rei va consagrar la seva filla a la deessa Atena, amb la prohibició de casar-se sota pena de mort. Però Hèracles va passar per Tegea quan anava a Elis a lluitar contra Àugias. El rei Àleu el va acollir i l'heroi, begut després d'un gran banquet, va violar Auge sense saber que era la filla del rei. La violació va tenir lloc al santuari d'Atena, o potser al costat d'una font propera. Quan el rei va saber que la seva filla estava embarassada, la va voler matar i va posar Auge i el seu fill en un cofre i el va llançar al mar, o bé els va confiar a tots dos al mariner Naupli. Aquest Naupli, com ja havia fet abans amb Aèrope i la seva germana, va salvar la noia i el seu fill. Els va vendre a uns mercaders d'esclaus que els van portar a Mísia. El rei d'aquell país, Teutrant, que no tenia fills, es va casar amb Auge i va adoptar el seu fill, Tèlef. Una altra versió explicava que Auge va ser venuda després d'haver tingut el seu fill, i que aquest es va quedar a l'Arcàdia, abandonat a la muntanya. Una cérvola el va nodrir amb la seva llet. De gran, Tèlef, aconsellat per l'oracle de Delfos, va arribar a Mísia, a la cort de Teutrant i va retrobar la seva mare.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 66. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 33. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1
# August Eberhard Müller

August Eberhard Müller (Northeim, Baixa Saxònia, 1767 - Weimar, Turíngia, 1817) fou un compositor i organista alemany. Als vuit anys ja es feu aplaudir en concerts públics i el 1789 aconseguí la plaça d'organista de l'església de Sant Ulric de Magdeburg. Cinc anys més tard se li'n donà el mateix càrrec en la de Sant Nicolau de Leipzig, el 1800 fou nomenat adjunt de Johann Adam Hiller, director de música de l'església de Sant Tomàs, i el 1810 mestre de capella de la cort de Saxònia-Weimar. No tan sols fou un organista eminent, sinó també un pianista i un flautista distingit i un professor de primer ordre. Tingué entre ells com alumne el que després també seria un organista i compositor distingit August Mühling (1786-1847). Entre els seus treballs didàctics figuren el seu Mètode de piano (1806), una introducció a l'execució dels concerts de Mozart, un Mètode de flauta i nombrosos exercicis per a piano. A més va compondre, entre d'altres, dos concerts i cinc sonates per a piano, dues col·leccions de peces corals variades i una sonata per a orgue, un trio, sis capricis i fantasies per a piano i onze concerts per a flauta i orquestra.

## Treballs didàctics

* Mètode de piano
* Una Introducció a l'execució, dels concerts de Wolfgang Amadeus Mozart
* Mètode per a flauta
* Nombrosos exercicis per a piano
* 2 Concerts
* 5 Sonates per a piano
* 2 col·leccions de peces corals variades
* Una Sonata per a orgue
* Un Trio
* 6 Capricis i fantasies, per a piano
* 11 Concerts per a flauta i orquestra, etc.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 37, pàg. 247 ISBN 84-239-4537-5

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Tom núm. 37, pàg. 247 ISBN 84-239-4537-5

## Enllaços externs

* Robert Eitner: August Eberhard Müller. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Vol 22, Duncker & Humblot, Leipzig 1885, p. 515–517.
* «Bibliografia relacionada amb August Eberhard Müller» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# August François Morel

August François Morel (Marsella, 1809 - París, 1881) fou un compositor francès.
El 1836 es traslladà a la capital de França, i allà ben aviat va adquirir força fama com a compositor, però el 1850 tornà a la seva vila nadiua, i el 1852 fou nomenat director del Conservatori de la mateixa ciutat, càrrec que conservà fins al 1873. Es distingí especialment en la composició de música de cambra, havent obtingut per dues vegades el premi Chartier que li atorgà l'Acadèmia.
Se i deuen, a més, la música del drama de Joseph Autran La fille d'Eschyle, representada en el Théâtre de l'Odéon (París) el 1848: el ball d'espectacle L'étoile du marin, estrenada igualment a París, i el drama líric Le jugement de Dieu, que s'estrenà amb un èxit immens al Gran Teatre de Marsella, i diverses simfonies, cantates, etc. Durant el temps que va romandre a París també exercí la crítica teatral en diversos diaris.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 36, pàg. 618 (ISBN 84 239-4536-7)
# August Neithardt

Heinrich August Neithardt (Schleiz, 10 d'agost de 1793 - Berlín, 18 d'abril de 1861) fou un compositor alemany del Romanticisme.
Neithardt va ser educat musicalment en la seva joventut per l'organista de la cort Gotthilf Friedrich Ebhardt. Fou músic militar durant la campanya d'Alemanya, i després amplià els seus coneixement musicals amb Zelter, sent nomenat el 1822 músic major del regiment de granaders de l'emperador Francesc. El 1839 va rebre el títol de director de la capella reial, després d'haver-se fet cèlebre el 1826 amb la composició de l'himne nacional Ich bin ein Preusse ("Soc un prussià"', etc.). El 1840 prengué la jubilació, però el 1943 se li encarregà la formació del nou cor de la catedral de Berlín, i en fou el director en cap el 1845, i adquirí molta fam sota la seva direcció.
Les seves composicions vocals i instrumentals no tenen massa importància. Se li deu la continuació de la Musica sacra de Franz Commer, del qual edità els volums nº. 5, 7 i 12.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 38, pàg. 107 (ISBN 84-239-4538-3)
# August Riemann

Johann Ernst August Riemann (Blankenhain, Turíngia, 12 d'agost de 1772 - Weimar, agost de 1826) fou un compositor alemany.
A partir de 1790 fou primer violí de la capella de la cort de Weimar, on a més la gran duquessa Maria l'encarregà de tenir cura de Johann Christian Lobe, el qual més tard també seria violinista de la cort. Després fou concertador de l'Òpera el 1806 i director de la música de la cort el 1818.
Es conserven manuscrits de les seves composicions per a violí.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 518 (ISBN 84-239-4551-0)

## Referències

* ↑ Jutta Eckle, Georg Kurscheidt. Briefe 1794 – 1795 (en alemany). 2a edició il·lustrada (2019). Walter de Gruyter GmbH & Co KG. ISBN 9783110636468.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 1237 (ISBN 84-239-4574-X)
# August Gottfried Ritter

August Gottfried Ritter (Erfurt, 25 d'agost de 1811 - Magdeburg, 26 d'agost de 1885) fou un organista i compositor alemany.
Estudià amb diversos professors com (Louis Berger, A. W. Bach, Hummel, Fischer) i el 1837 fou nomenat organista i mestre de capella a Erfurt, el 1844 organista de la catedral de Merseburg i el 1847 organista de la de Magdeburg. Entre els seus alumnes tingué l'alsacià Edward Dannreuther, i l'anglès William Rea, i els alemanys Otto Reubke, Carl Martin Reinthaler i Rudolph Palme.
Improvisador de primer ordre, deu principalment la seva fama al tractat Die Kunst des Orgelspiels (8a. edició Leipzig, 1877). Se li deu a més, Handbuch der Harmonielhre (1860); Zur Geschichte des Orgelspiels im XIV-XVIII Jahr., obra particularment ben documentada, pel que es refereix al període antic (1880).
Entre les seves diverses composicions figuren quatre grans sonates per a orgue, preludis per a corals, fugues i variacions per a orgue, una simfonia, un concert i diverses sonates per a piano, un quartet per a instruments d'arc, cors per a veus mixtes i d'homes, lieder, etc. col·laborà en les obres Orgelfreund i Orgelarchie, i dirigí la revista Urania.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 51, pàg. 862 (ISBN 84-239-4551-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 17, pàg. 932 (ISBN 84-239-4517-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 49, pàg. 970 (ISBN 84 239-4549-9)
* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 50, pàg. 1462. (ISBN 84-239-4550-2)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 1186. ISBN 84-7291-226-4
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 41, pàg. 406-07 (ISBN 84-239-4541-3)
# August Stöcklin

August Stocklin (1873 - 1919) fou un compositor alemany.
Alumne distingit del Conservatori d'Estrasburg, va escriure molta música religiosa, obres per a piano, lieder i l'òpera Theodolinde.
Va pertànyer a l'escola wagneriana, malgrat que amb un estil molt personal.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 1189 (ISBN 84-239-4557-X)
# Augusta Götze

Augusta Götze (Weimar, Alemanya, 1840 - Leipzig, 1908) fou una cantant i professora de cant alemanya.
Rebé la primera instrucció musical de mans del seu pare, Franz Götze, tenor del Teatre Reial de Weimar, però va perdre la veu sobtadament quan estava disposada a començar la seva carrera teatral, pel qual es dedicà a la representació, treballant des de 1861 fins a 1863, amb èxit, a Weimar, Würzburg i Viena. Recobrada la veu, es dedicà exclusivament al concert i recollí grans triomfs als Països Baixos i Anglaterra, sobretot en les obres de Schumann.
El 1870 aconseguí una plaça de professora de cant en el Conservatori de Dresden, on tingué per alumna Fanny Moran-Olden, però el 1875 fundà una escola de cant pròpia, que el 1889 traslladà a Leipzig, on des de 1891 fins a 1895 ensenyà cant tenint entre altres alumnes el baríton Carl Mayer.
Amb el pseudònim d'A. Weimar va compondre per al teatre, primer, Susanna Mountfort (1871, drama estrenat a Dresden) i després Vittori Accoramboni (1878, a Weimar) i Gräfin Osman (1884, Dresden).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 774 (ISBN 84-239-4526-X)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 925 (ISBN 84 239-4536-7)
# Auguste Hilarion, comte de Kératry

Auguste Hilarion, comte de Kératry (Rennes, Bretanya, 28 de desembre de 1769 - París, Illa de França, 7 de novembre de 1859) fou un poeta, escriptor, i polític francès.
Oriünd d'una noble família bretona, estudià la carrera de dret. Durant la Restauració francesa fou elegit diputat de la Cambra de Representants francesa, on milità en el partit anticlerical, i per la Revolució de Juliol abraçà la causa de la família d'Orleans, sent un dels més ferms defensors.
El 1831 fou nomenat membre del consell d'estat i par de França. El 1849 inaugurà l'Assemblea legislativa com a president de més edat, i tanmateix es mostra monàrquic decidit i adversari del príncep Napoleó. Va escriure:
* Contes et idylles (1791)
* Voyage de vingt quatre heures (1800)
* Lusus et Cydippe, poema (1804)
* De l'existence de Dieu et de l'immortalité de l'âme (1815)
* Inductions morales et physiologiques, obra d'ontologia, psicologia moral i estètica (1817)
* Du beau dans les arts d'imitation (1822)
* Guide de l'artiste et de l'amateur (1823)
* Du culte en géneral et de son état particulièrement en France (1835)
* Saphira, ou París et Rome sous l'Empire, (1835)
* Questions à l'ordre du jour (1837)
* Une fin de siècle ou huit ans, (1840)
També va ser autor d'un gran nombre d'articles i fulletons de caràcter polític. El seu Examen des considérations sur le sentiment du sublime et du beau (París, 1823), és una paràfrasi de l'obra de Kant que porta aquest títol.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3413 84-239-4582-0
# Augusto Marques Pinto

Augusto Marques Pinto (Porto, 1838, 1888) fou un violinista i compositor portuguès.
Va ser primer violí en l'orquestra Teatro Nacional São João de la seva ciutat natal i de diverses orquestres importants i va donar concerts en unió d'eminents pianistes, com el que executà a Porto el 1863 amb el pianista Óscar de la Cinna, sent sempre molt aplaudit. Fou un dels fundadors de la Societat de Quartets de la que després en sorgí l'Orpheon Portuense.
Com a compositor se li deuen les operetes Um milagre a beira mar i North Bull o explorador, diverses obres per a violí i piano, fantasies sobre cants populars portuguesos, etc.
Se li deuen, a més, un Methedo de violino.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 44, pàg. 1091 (ISBN 84 239-4544-8)
# Augusto Neuparth

Augusto Neuparth (Lisboa, 3 de maig de 1830 — 20 de juny de 1887) fou un insigne instrumentista i un extraordinari intèrpret de fagot portuguès, d'origen alemany. Fou el pare del també compositor i crític musical Júlio Cândido Neuparth.
Va fer els estudis en el Conservatori de la capital portuguesa, emprenent una gira després per França i Alemanya. Va ser professor i secretari del Conservatori de Lisboa i fundà el diari musical O Amphion.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 38, pàg. 363 (ISBN 84-239-4538-3)
# Aulonocara hansbaenschi

Aulonocara hansbaenschi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del sud del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1922. The cichlid fishes of Lake Nyassa. Proceedings of the Zoological Society of London. 1921 (pt 4) (núm. 36): 675-727, Pls. 1-6.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Aulonocara hansbaenschi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Eccles, D.H. i Trewavas, E., 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, Herten, Alemanya.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Konings's Book of Cichlids and All the Other Fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey.
* Konings, A., 1995. Malawi Cichlids in their Natural Habitat. Segona edició. Cichlid Press, St. Leon-Rot, Alemanya.
* Maréchal, C., 1991. Aulonocara. p. 11-17. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Meyer, M. K., R. Riehl & H. Zetzsche. 1987. A revision of the cichlid fishes of the genus Aulonocara Regan, 1922 from Lake Malawi, with descriptions of six new species (Pisces, Perciformes, Cichlidae). Cour. ForschungsInst. Senckenb. v. 94: 7-53, Pls. 1-7.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aulonocara saulosi

Aulonocara saulosi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1922. The cichlid fishes of Lake Nyassa. Proceedings of the Zoological Society of London. 1921 (pt 4) (núm. 36): 675-727, Pls. 1-6.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Aulonocara saulosi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).