OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gasteropelecus maculatus

Gasteropelecus maculatus és una espècie de peix de la família dels gasteropelècids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,4 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja petits crustacis, larves i mosquits.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-28 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: des de l'est de Panamà fins a l'oest de Colòmbia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, S.H. i L. Palmer, 2003. Gasteropelecidae (Freshwater hatchetfishes). p. 101-103. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Galvis, G., J.I. Mojica i M. Camargo, 1997. Peces del Catatumbo. Asociación Cravo Norte, Santafé de Bogotá, D.C., 188 p.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fraser-Brunner, A., 1950: A revision of the fishes of the family Gasteropelecidae. Annals and Magazine of Natural History (Series 12) v. 3 (núm. 35): 959-970.
* Garman, S., 1890: On species of Gasteropelecus. Bulletin of the Essex Institute v. 22 (núms. 1-3): 8-10.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Hoedeman, J. J., 1952: Notes on the ichthyology of Surinam (Dutch Guiana). 2. The Surinam representatives of Gasteropelecus and Carnegiella, with remarks on the tribe Gasteropelecidi. Beaufortia Núm. 20: 1-16.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21): 243 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gaston Salvayre

Gaston Salvayre (Tolosa de Llenguadoc, 24 de juny de 1847 - Ramonvila e Sent Anhan, Alta Garona) fou un compositor francès del Romanticisme.
Va fer els primers estudis en la capella de la catedral de la seva vila natal i després els continuà en el Conservatori de París, on va tenir per mestres a Thomas, Marmontel, Bazin i Benoist. El 1872 va obtenir el gran Premi de Roma (Prix de Rome) per la seva cantata Calypso, i durant la seva estada a Itàlia va compondre, entre altres obres, un Stabat Mater. El 1877 fou nomenat mestre de cors de l'Òpera Còmica, i per espai de molts anys tingué al seu càrrec la crítica musical del Gil Blas.
Va compondre les òperes:
* Le bravo (1877);
* Egmont (1886);
* La dame de Monsoreau (1887);
* Richard III; Solange (1909);
* Myrto comèdia lírica;
* Salah-Ed-Din i Le Fandango, pantomima.
A més se li deuen: Super flumina Babylonis é In exitu Israel, slams per a cor, solos i orquestra; La valleée de Josaphat, simfonia bíblica; Suite espagnole, per a orquestra; música dic camera i un gran nombre de peces per a piano i melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 53, pàg. 462 (ISBN 84 239-4553-7)
# Gelanor

Segons la mitologia grega, Gelanor (grec antic Γελάνωρ) fou un rei d'Argos, fill d'Estenelau i el darrer rei del llinatge de Foroneu.
Quan Dànau va arribar a Argos, li va cedir espontàniament el regne, d'acord amb el que havia revelat l'oracle. Una altra versió diu que Dànau obtingué el regne després d'una discussió davant del poble d'Argos que acabà en un prodigi: quan estaven a punt d'iniciar un enfrontament a punta de dia, va sortir un llop del bosc llançant-se sobre un ramat que hi havia allí. Va saltar sobre un toro i el va matar. Els argius van quedar sorpresos per l'analogia entre el llop, vingut de lluny dels homes, i Dànau. Van creure que era la voluntat divina i van escollir Dànau com a rei, el qual va erigir un santuari a Apol·lo "Liceu" (Apol·lo del llop).

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 214 i 129. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 100. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Georg Poss

Georg Poss (Francònia, 1570 - Czerwieńczyce, 1633) fou un compositor, trompetista i corneta alemany.
Passà la seva vida servint als Habsburg, probablement començà com a infant de cor. El 1594 és registrat com a trompetista hi emprat de l'arxiduc Maximilià el qual, com a Maestre dels Cavallers Teutònics Catòlics a Mergentheim, Francònia, mantenia una capella dirigida per Aegidius Bassengius.
Publicà: Liber primus missarum 8 et 6 vocibus (Augsburg, 1608), i Orphoeus mixtus vel concentus musici tam sacris quam profanis usibus, tam instrumentis quam voc. humanis concinati (Augsburg, 1608).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 46, pàg. 858 (ISBN 84-239-4546-4)
# Georg Simon Löhlein

* 1. Satz der 5. Sonate 'Poco adagio e mesto'
Georg Simon Löhlein (Neustadt bei Coburg, Alta Francònia, 16 de juliol de 1725 - Gdańsk, Polònia, 16 de desembre de 1781) va ser un pianista, violinista, professor de música, director d'orquestra i compositor. Incorporat a l'exèrcit prussià, va caure ferit en la batalla de Colin i fou deixat per mort, però els austríacs, vencedors en aquesta contesa, el recolliren, i li prestaren els auxilis corresponents. Passà a Jena el 1760, on aconseguí cridar l'atenció per la seva habilitat com arpista, facilitant-li la plaça de director d'orquestra. El 1763 fou nomenat mestre de capella de Gdańsk, però morí al cap de poc temps d'exercir el càrrec. A més de diverses composicions, va escriure algunes obres didàctiques, entre elles: Klavierschule (Leipzig, 1765), de la que se'n feren diverses edicions i la segona part, es publicà poc temps després: Anweisung zum violinspielen (Leipzig, 1774), etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 1392 ISBN 84-239-4530-8

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Georg Simon Löhlein» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# George Aspull

George Aspull (Manchester, Juny de 1813 – Leamington, 19 d'agost de 1832) fou un pianista anglès.
Des de la infància meravellà els seus mestres per la brillantor i delicadesa de la seva execució, tant interpretant les obres del seu temps, com les fugues de Scarlatti i Bach, malgrat que de la seva mà no arribava a l'octava. Aspull era el novè de deu fills de Thomas Aspull, un comerciant que havia fracassat en els negocis i que es va guanyar la vida fent classes de música i tocant el violí. George va començar a aprendre el piano sota la instrucció del seu pare, l'1 de febrer de 1821, tots dos van tocar i cantar en un concert. El febrer de l'any següent Kalkbrenner, després d'haver sentit actuar George a Liverpool, va aconsellar al seu pare que el portés a Londres, i l'abril ja treballava amb Muzio Clementi.
Rossini digué d'Aspull que era «la criatura més extraordinària d'Europa». Morí tísic quan amb prou feines tenia dinou anys, deixant escrites moltes obres que es publicaren amb el seu retrat, amb el títol d'Obres pòstumes d'Aspull.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 735 (ISBN 84-239-4506-5)
# George Frederick Bristow

George Frederick Bristow (Brooklyn, Nova York, 19 de desembre de 1825 – idm. 13 de desembre de 1898) fou un violinista i compositor estatunidenc.
Encara molt jove fou un dels violinistes més distingits de la Societat Filharmònica de Nova York, i més tard president i director de la Mendelssohn Union; també fou organista de diverses esglésies.
Les seves obres més importants són l'òpera Rip Van Winkle, estrenada el 1855 a Nova York; l'obertura Columbus, l'oratori Daniel, Arcadian Symphony (1874), i la cantata amb acompanyament d'orquestra The Great Republic (1880).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 988 (ISBN 84-239-4507-3)
# George Grove

George Grove (Clapham, 13 d'agost de 1820 - Lower Sydenham, 28 de maig de 1900) fou un enginyer i crític musical anglès.
El 1841 se li confià la construcció del primer far de ferro colat a Jamaica. Després treballà a Anglaterra a les ordres de Robert Stephenson en el ferrocarril Chester i Holyheade.
Des del 1850 fou secretari de la Society of Arts, el 1852 fou nomenat secretari (i el 1873 membre de la direcció) de la Companyia del Palau de Cristall. Com accionista de la casa editorial MacMillan, dirigí per molts anys el MacMillan's Magazine.
Feu dos viatges a Palestina. Des del 1879 fins al 1889 publicà en la mateixa casa el seu Dictionary of music and musiciens (1890) en el qual col·laborà amb nombrosos articles Frederick Ouseley i Edwin Evans (fill). El 1896 publicà Beethoven and his nine symphonies. El 1882 fou nomenat el primer director del Royal College of Music, i el 1883 se li concedí la noblesa.
Grove fou, a més, col·laborador de William Smith en el Dictionary of the Bible i cofundador del Palestine Exploration Fund.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pags. 1392-93 (ISBN 84-239-4526-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 1457 (ISBN 84-239-4574-X)
# Georges Pantillon

Georges Pantillon (La Chaux-de-Fonds, 1870 - 1962), fou un músic francès.
Als 16 anys ingressà en la Reial Acadèmia de Berlín, on va estudiar violí amb Joseph Joachim, i després fixà la seva residència en la seva vila nadiua, on fundà una Societat de Música i va ser el seu director en els compromisos de l'Orquestra de la ciutat de Berna per a concerts d'abonament i per la qual va escriure nombroses composicions. És autor també d'una Ecole de violon, Solfeos i és, finalment inventor de dos aparells per l'ensenyança de la música, el solfejador i el transpositor.
El seu fill Georges-Louis Pantillon (1896-1992) també fou músic.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 41, pàg. 883 (ISBN 84-239-4541-3)
# Gephyrocharax martae

Gephyrocharax martae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Magdalena a Colòmbia.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1912. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part I. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 127.) Ind. Univ. Studies Núm. 16 (sic No. 8). 1-27.
* ↑ Dahl, G. 1943. New or rare fishes of the family Characinidae from the Magdalena system. K. Fysiogr. Sällsk. Lund Förh. v. 12 (núm. 18): 215-220.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Weitzman, S.H. 2003. Glandulocaudinae (Characins, tetras). p. 222-230. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Gerardo Armentia Palacios

Gerardo Armentia Palacios (1890 - Cartagena, 7 de març de 1939) va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra civil espanyola.

## Biografia

El juliol del 1936 era comandant d'artilleria destinat en la Base naval de Cartagena al capdavant del Regiment d'Artilleria de Costa núm. 3.
En produir-se la revolta militar es va mantenir fidel a la República. A l'agost es va traslladar amb les seves forces a Andalusia i va participar en la Ofensiva de Còrdova organitzada pel general Miaja, que va resultar en un estrepitós fracàs. En l'atac contra la capital cordovesa, Armentia va arribar a manar una de les columnes republicanes. Durant la resta de la contesa va manar l'artilleria adscrita a l'Exèrcit d'Andalusia. El 5 de maig de 1938 ascendí al rang de coronel.
Al març de 1939 es trobava novament a Cartagena al capdavant del Parc d'Artilleria de la base naval, on conspirava al costat d'altres militars en contra del govern Negrín. Va arribar a prendre part en la Revolta de Cartagena, encara que després d'això va ser detingut breument pels militars que també s'havien revoltat però eren partidaris del Bàndol franquista. Va morir a l'alba del 7 de març, durant l'assalt de la 206a Brigada Mixta contra les forces revoltades al Parc d'Artilleria.

## Referències

* ↑ César Vidal (2006); La guerra que ganó Franco: historia militar de la Guerra Civil Española, pág. 495
* ↑ Francisco Moreno Gómez (1985); La Guerra civil en Córdoba: 1936-1939, pág. 351
* ↑ Carlos Engel (1999); Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República, pág. 255
* ↑ Michael Alpert (2013); The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939, pág. 112
* 1 2 Ángel Bahamonde Magro, Javier Cervera Gil (2000); Así terminó la Guerra de España, pág. 430
* ↑ Michael Alpert (2013); The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939, pág. 323
* ↑ Ángel Bahamonde Magro, Javier Cervera Gil (2000); Así terminó la Guerra de España, pág. 437
# Germandat d'Antics Cavallers Legionaris

La Germandat d'Antics Cavallers Legionaris (oficialment en castellà Hermandad de Antiguos Caballeros Legionarios) és una associació civil, apolítica i sense ànim de lucre espanyola, que té per objectiu l'ajuda i l'assistència social dels militars que han format part de la Legió Espanyola un cop han finalitzat les seves tasques a l'exèrcit. Acollida a la Llei d'associacions de 22 de març de 2004, fou creada l'any 1966. Té la seu al Quarter de Sant Nicolau, situat al carrer de San Nicolás, núm. 11, de Madrid. A data de novembre de 2012, el seu president era el coronel Ramón Moya Ruiz.
Durant la Setmana Santa de 2012, s'encetà la polèmica per la seva participació en diverses processons, com la de Roquetes, Badia del Vallès o Mataró, vestits amb l'uniforme militar de legionari. A final d'any, l'entitat va rebre el títol d'honor de la Fundació Nacional Francisco Franco. El 30 d'octubre de 2013 saltà novament la polèmica quan es va fer públic que el Consorci de la Zona Franca de Barcelona, entitat governada pel Partit Popular, acordà la cessió, temporal i gratuïta, de 5.000 metres quadrats a la secció que disposen a la ciutat perquè hi realitzessin activitats socioculturals.

## Referències

* 1 2 «Hermandad de Antiguos Caballeros Legionarios Delegación Nacional» (en castellà). HermandadLegionCadiz.com. [Consulta: 31 octubre 2013].
* 1 2 3 4 «Hermandad de Antiguos Caballeros Legionarios» (en castellà). FNFF.es. Arxivat de l'original el 2020-08-10. [Consulta: 31 octubre 2013].
* ↑ «Feixisme a les processons catalanes». Directe.cat, 10-04-2012. Arxivat de l'original el 2018-03-16. [Consulta: 31 octubre 2013].
* ↑ «El PPC cedeix terrenys gratuïts a antics membres de la legió espanyola». Directe.cat, 30-10-2013. Arxivat de l'original el 2018-03-16. [Consulta: 31 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Lloc web de la Germandat d'Antics Cavallers Legionaris de Barcelona Arxivat 2013-11-02 a Wayback Machine. (castellà)
* Cyber Hermandad Arxivat 2010-01-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Germán Madroñero López

Germán Madroñero López va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra civil espanyola.

## Biografia

El juliol del 1936 es trobava destinat en el Regiment d'Infanteria «Wad-Ras» núm. 1, on ostentava el rang de comandant. Després de l'esclat de la guerra es va mantenir lleial a la República. A la fi de 1936 va assumir el comandament de la 17a Brigada Mixta en el front de Madrid, amb la qual va participar en la batalla del Jarama. Va arribar a ostentar el comandament de la 65a Brigada Mixta, molt breument; entre març i novembre de 1937 va exercir la prefectura de la 103a Brigada Mixta.
Va arribar a aconseguir la graduació de tinent coronel. L'abril del 1938 va ser nomenat comandant de la 38a Divisió del VIII Cos d'Exèrcit. Va arribar a prendre part en els combats de la bossa de Mèrida, durant els quals va manar una agrupació formada per la 38a Divisió. No obstant això, seria destituït pel mal acompliment de la seva unitat.

## Referències

* 1 2 Engel, 1999, p. 31.
* ↑ Engel, 1999, p. 65.
* ↑ Engel, 1999, p. 96.
* ↑ Engel, 1999, p. 216.
* ↑ Moreno Gómez, 1985, p. 616.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 220.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Moreno Gómez, Francisco. La Guerra civil en Córdoba (1936-1939). Córdoba: Alpuerto, 1985.
# Gerres chrysops

Gerres chrysops és una espècie de peix pertanyent a la família dels gerrèids.

## Descripció

* El mascle fa 8,3 cm de llargària màxima i la femella 7,7.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 10 i 20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al golf de Tailàndia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Quoy J. R. C. & Gaimard J. P., 1824-1825. Description des Poissons. Chapter IX. A: Freycinet, L. de, Voyage autour du Monde...exécuté sur les corvettes de L. M. "L'Uranie" et "La Physicienne," pendant les années 1817, 1818, 1819 et 1820. París. Voyage Uranie, Zool. . 192-401.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Iwatsuki, Y., Kimura, S. & Yoshino, T., 1999. Description of Gerres chrysops sp. nov. from Thailand and redescription of Gerres setifer (Hamilton, 1822) and Gerres decacanthus (Bleeker, 1865) (Perciformes: Gerreidae). Ichthyological Research v. 46 (núm. 1): 27-41.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Iwatsuki, Y., S. Kimura i T. Yoshino, 2001. New species of Gerres from the southern Malay Peninsula, belonging to the Gerres setifer complex (Perciformes: Gerreidae). Copeia (1):164-168.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Peus grans

El peus grans (de l'anglès Bigfoot) o Sasquatch (segons el nom que li donen els pobles indígenes originaris de l'Amèrica del Nord) és una criatura mitològica amb l'aspecte del que seria un primat de la família dels homínids.
Segons les creences populars, aquesta criatura sol veure's en boscos a elevades altituds, principalment a la regió del Nord-oest del Pacífic a Amèrica del Nord. També s'ha parlat de presumptes albiraments en altres regions, com ara, Florida, Arkansas, Louisiana o Carolina del Nord, on se li ha donat diferents noms: Skunk Ape (mono mofeta), Stink Ape (simi pudent), Florida Bigfoot (Peu Gran de Florida), Swamp Ape (simi del pantà), Myakka Ape (simi de Myakka), Swamp Cabbage Man (home coliflor del pantà), etc. Segons la tradició viuen en zones pantanoses i es caracteritzen per una olor extremadament forta i desagradable.
Existeix una subcultura activa d'investigadors afeccionats, interessats en la criptozoologia, que es dediquen a recopilar dades i elaborar conjectures sobre aquest ésser llegendari. La comunitat científica, però, no accepta com a vàlides les suposades proves de la seva existència i el considera un producte de l'imaginari mitològic i del folklore. També s'ha suggerit la possibilitat que, en alguns casos, s'hagin fet identificacions errònies confonent aquesta figura fantàstica amb determinades espècies de primats. Algunes persones de l'àmbit científic, com Jane Goodall, Grover Krantz, Ian Redmond o Jeffrey Meldrum han mostrat curiositat per aquesta criatura i han investigat sobre ella, arribant a la conclusió que no ha existit mai.

## Cultura popular
### Cinema

* Harry and the Herdersons (1987)
* Bigfoot (2009)
* Bigfoot (Pel·lícula d'animació) (2018)
* The Son of Bigfoot (2017)
* L'home que va matar Hitler i després el Bigfoot (2018)
* Bigfoot Family (2020)

## Referències

* ↑ Bright, William (2004). Native American Place Names of the United States. Norman: University of Oklahoma Press, pàgina 422.
* 1 2 Earls, Stephanie. «Bigfoot hunting». Arxivat de l'original el 29 de gener de 2010. [Consulta: 2 gener 2010].
* 1 2 «Bigfoot [a.k.a. Abominable Snowman of the Himalayas, Mapinguari (the Amazon), Sasquatch, Yowie (Australia) and Yeti (Asia)]». Arxivat de l'original el 14 de setembre de 2008. [Consulta: 17 agost 2008].
* ↑ «Skunk Ape» (en anglès). The National Arts Program. [Consulta: 6 abril 2022].
* ↑ «National Public Radio's Science Friday, 27 de setembre de 2002, Ira Flatow interviews Dr. Jane Goodall». (en anglès)
* ↑ Moye, David «Jane Goodall 'Fascinated' By Bigfoot (VIDEO)». The Huffington Post, 01-10-2012 [Consulta: 7 agost 2013]. (en anglès)

## Vegeu també

* Ieti
* Nonell de la neu
* Basajaun