OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bryconops gracilis

Bryconops gracilis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tapajós.

## Referències

* ↑ Kner R. 1858. Beiträge zur Familie der Characinen. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 30 (núm. 13). 75-80.
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ «Bryconops gracilis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Machado-Allison, A., P. A. Buckup, B. Chernoff i R. Royero 1993: Las especies del género Bryconops Kner, 1858 en Venezuela (Teleostei, Characiformes). Acta Biológica Venezuélica v. 14 (núm. 3): 1-20.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bryozoichthys marjorius

Bryozoichthys marjorius és una espècie de peix de la família dels estiquèids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

* Fa 30 cm de llargària màxima.
* 67-71 espines i cap radi tou a l'aleta dorsal.
* 1 espina i 53-55 radis tous a l'aleta anal.
* 71-73 vèrtebres.
* Aleta caudal de truncada a lleugerament arrodonida.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí i batidemersal (entre 75 i 380 m de fondària), el qual viu al Pacífic nord-oriental: els fons tous de la plataforma continental exterior i del talús continental superior des de les illes Aleutianes fins al sud de la Colúmbia Britànica (el Canadà).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Whitley G. P., 1931. New names for Australian fishes. Aust. Zool. v. 6 (pt 4). 310-334. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ McPhail, J. D., 1970. A new species of prickleback, Bryozoichthys marjorius (Chirolophinae), from the eastern North Pacific. Journal of the Fisheries Research Board of Canada v. 27 (núm. 12): 2362-2365.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Hart, J. L., 1973. Pacific fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 180:740 p.
* ↑ Eschmeyer, W. N., E. S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamtxatka and adjacent waters. 166 p.
* ↑ Mecklenburg, C. W. i B. A. Sheiko, 2004. Family Stichaeidae (Gill, 1864) - pricklebacks. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (35):36.
* ↑ Quast, J. C. i E. L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.
* ↑ Mecklenburg, C. W., T. A. Mecklenburg i L. K. Thorsteinson, 2002. Fishes of Alaska. American Fisheries Society, Bethesda, Maryland. xxxvii +1037 p.
* ↑ Marine Fishes of British Columbia (2002) (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
* Discover Life (anglès)
# Burrínids

Els burrínids (Burhinidae) són una família d'ocells camallargs de l'ordre dels caradriformes. N'és un representant als Països Catalans el torlit.

## Morfologia

* Dimensions mitjanes (entre 32 i 59 cm).
* Potes llargues.
* Plomatge amb colors críptics.
* Ales llargues.
* Bec generalment curt.

## Alimentació

Mengen fonamentalment insectes i d'altres invertebrats. Les espècies més grosses també inclouen llangardaixos i petits mamífers en llur dieta.

## Hàbitat

Són principalment tropicals i els agraden les regions obertes i àrides, tot i que n'hi ha una espècie estrictament costanera.

## Distribució geogràfica

A tota la Terra, tret de l'Antàrtida.

## Costums

Principalment són nocturns i moltes espècies són sedentàries, tret del torlit (estiuenc a l'Europa de clima temperat i hivernant a Àfrica).

## Taxonomia

| Nom comú | Nom binomial |
| Torlit comú | Burhinus oedicnemus |
| Torlit de l'Índia | Burhinus indicus |
| Torlit del Senegal | Burhinus senegalensis |
| Torlit d'aigua | Burhinus vermiculatus |
| Torlit pigallat | Burhinus capensis |
| Torlit de Veneçuela | Burhinus bistriatus |
| torlit del Perú | Burhinus superciliaris |
| Torlit australià | Burhinus grallarius (abans Burhinus magnirostris) |
| Torlit becgròs de l'Índia | Esacus recurvirostris |
| Torlit becgròs dels esculls | Esacus giganteus (abans Esacus magnirostris) |

## Referències

* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 107. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6

## Enllaços externs

* Enregistraments sonors del cant d'algunes espècies de burínids (anglès)
* Informació sobre les nou espècies de burínids (francès) i (anglès)
* Taxonomicon (anglès)
# Pseudoromicia kityoi

Pseudoromicia kityoi és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic d'Uganda. El seu hàbitat natural són les selves pluvials, on viu a altituds properes a 1.100 msnm. Té una llargada total de 88–89 mm, la cua de 34–36 mm i un pes de 7,9–8 g. Fou anomenat en honor del mastòleg Robert M. Kityo. Com que fou descobert fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació, tot i que els seus descriptors recomanaren que es classifiqués com a espècie amb dades insuficients.

## Referències

* ↑ Monadjem et al., 2021, p. 1.136.

## Bibliografia

* Monadjem, A.; Demos, T. C.; Dalton, D. L.; Webala, P. W.; Musila, S.; Kerbis Peterhans, J. C.; Patterson, B. D. «A revision of pipistrelle-like bats (Mammalia: Chiroptera: Vespertilionidae) in East Africa with the description of new genera and species» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 191, 4, 2021, pàg. 1.114-1.146. DOI: 10.1093/zoolinnean/zlaa087.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Pseudoromicia nyanza

Pseudoromicia nyanza és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Kenya i, possiblement, Uganda. El seu hàbitat natural són les vores dels boscos. Té una llargada total de 79–89 mm, la cua de 30–38 mm i un pes de 4,8–8,3 g. Fou anomenat en referència a la regió de Nyanza. Com que fou descobert fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació, tot i que els seus descriptors recomanaren que es classifiqués com a espècie en risc mínim.

## Referències

* ↑ Monadjem et al., 2021, p. 1.138.

## Bibliografia

* Monadjem, A.; Demos, T. C.; Dalton, D. L.; Webala, P. W.; Musila, S.; Kerbis Peterhans, J. C.; Patterson, B. D. «A revision of pipistrelle-like bats (Mammalia: Chiroptera: Vespertilionidae) in East Africa with the description of new genera and species» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 191, 4, 2021, pàg. 1.114-1.146. DOI: 10.1093/zoolinnean/zlaa087.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Plaça de Sant Josep (Lleida)

La Plaça de Sant Josep és un espai públic de Lleida inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Cap al 1200, any en què es va construir el temple parroquial de Sant Llorenç, aquesta plaça ni tan sols existia. Al seu espai hi havia un tros del vell fossar i un carrer travesser que comunicava amb la vila dels sarraïns. Amb la construcció del convent de Sant Josep dels carmelites descalços i l'església barroca (1590-1640), la plaça de Sant Josep va adquirir la forma i extensió actual, si bé el terra era més elevat.
Amb l'erecció de la grandiosa capella del Sant Crist, s'acabà de fixar els límits de la moderna plaça de Sant Josep. A primers del segle xx, es remodelà i es construïren les escales d'accés a la porta i al campanar gòtic dels Gallart. Fou arreglada el 1982 per l'arquitecte Guillem Sáez Aragonés.

## Descripció

De forma aproximadament rectangula, està conformada per la façana del darrere de l'església de Sant Llorenç, la rectoria i una filera de cases de planta baixa i dos pisos.
L'escalinata d'entrada a Sant Llorenç, així com el seu campanar atrauen l'atenció de la plaça com a punt principal, que d'altra manera es diluiria per la poca alçada dels edificis que l'envolten.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Plaça Sant Josep». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# CLNS

El servei de xarxa en mode sense connexió (CLNS) o simplement el servei de xarxa sense connexió és un servei de datagrames de la capa de xarxa OSI que no requereix que s'estableixi un circuit abans de transmetre les dades i encamina els missatges a les seves destinacions independentment de qualsevol altre missatge. Com a tal, és un "millor esforç" més que un servei de lliurament "fiable". CLNS no és un servei d'Internet, però proporciona capacitats en un entorn de xarxa OSI similars a les que ofereix la suite de protocols d'Internet. El servei s'especifica a ISO/IEC 8348, la definició del servei de xarxa OSI (que també defineix el servei orientat a la connexió, CONS).

## Protocol de xarxa en mode sense connexió

El protocol de xarxa en mode sense connexió (CLNP) és un desplegament de protocol OSI. CLNS és el servei que ofereix el protocol de xarxa en mode sense connexió (CLNP). CLNP s'utilitza àmpliament en moltes xarxes de telecomunicacions d'arreu del món perquè IS-IS (un protocol d'encaminament OSI) està obligat per la ITU-T com a protocol per a la gestió dels elements de la jerarquia digital síncrona (SDH). Des de l'agost de 1990 fins a l'abril de 1995, la columna vertebral NSFNET va donar suport a CLNP a més de TCP/IP. Tanmateix, l'ús de CLNP es va mantenir baix en comparació amb TCP/IP.

## Protocol de transport Classe 4 (TP4) juntament amb CLNS

CLNS és utilitzat per ISO Transport Protocol Class 4 (TP4), un dels cinc protocols de capa de transport de la suite OSI. TP4 ofereix la recuperació d'errors, realitza la segmentació i el muntatge, i proporciona multiplexació i demultiplexació de fluxos de dades en un únic circuit virtual. TP4 seqüència les PDU i les retransmet o reinicia la connexió si no es reconeix un nombre excessiu. TP4 proporciona un servei de transport fiable i funciona amb un servei de xarxa orientat a connexió o sense connexió. TP4 és el més utilitzat de tots els protocols de transport OSI i és similar al protocol de control de transmissió (TCP) de la suite de protocols d'Internet.

## Protocols que proporcionen CLNS

Diversos protocols proporcionen el servei CLNS:
* Protocol de xarxa en mode sense connexió (CLNP), tal com s'especifica a la Recomanació ITU-T X.233.
* End System-to-Intermediate System (ES-IS), un protocol d'intercanvi d'encaminament per utilitzar-lo conjuntament amb el protocol per proporcionar el CLNS (ISO 9542).
* Intermediate System-to-Intermediate System (IS-IS), un protocol d'intercanvi d'encaminament intradomini utilitzat tant en entorns OSI com en Internet (ISO/IEC 10589 i RFC 1142).
* Interdomain Routing Protocol (IDRP), l'equivalent OSI de BGP.
* La part de control de connexió de senyalització (SCCP), tal com s'especifica a la Recomanació ITU-T Q.711 és un protocol del sistema de senyalització 7.

## Referències

* ↑ «ISO/IEC 8348: OSI Network Service Definition» (en anglès).
* ↑ «What is connectionless network communications?» (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «BGP Connectionless Network Service (CLNS) | Junos OS | Juniper Networks» (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ 14:00-17:00. «ISO/IEC 8473-1:1998» (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2023].
# Ca la Lores Susqueda

Ca la Lores Susqueda és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble de tres plantes cobert amb una teulada plana i aterrassada. Està ubicat al costat esquerre del carrer Abat Vilafreser, però al mateix temps fa cantonada amb un petit i estret carreró.
La façana principal, que dona al carrer Abat Vilafreser, està estructurada internament en dues crugies. La planta baixa consta de dues obertures rectangulars com són una finestra, equipada únicament amb muntants de pedra i sense llinda, i el portal d'accés amb llinda monolítica i muntants de pedra.
En el primer pis trobem dues obertures rectangulars projectades com a balconades amb les seves respectives baranes de ferro forjat. L'obertura de l'extrem dret consta de llinda monolítica en la qual es pot llegir la següent inscripció:
"1 7 JOSEPHICARBONES 6 9"
El segon pis presenta un esquema formal semblant al de l'anterior, amb l'única diferència que no hi ha dues balconades sinó que solament una.
Remarcar a mode d'apunt, que el treball de la forja de les baranes és molt poc encertat i destre tant des del punt de vista tècnic com des de l'òptica plàstica i estètica. I és que el resultat final són unes baranes mediocres mancades de qualsevol tipus de gràcia compositiva.
Tanca la façana en la part superior una cornisa sostentada per unes mènsoles de guix molt fredes i austeres, sense cap mena de decoració aparent.

## Història

El carrer Abat Vilafreser, en el qual trobem inscrit aquest immoble, pertany a un dels barris més importants d'Amer com és el Pedreguet. Es tracta d'un barri emblemàtic que té en el carrer Girona un dels seus màxims exponents, com així ho acredita el fet de ser una de les principals artèries del nucli des de l'edat mitjana, com també ser l'eix vertebrador del barri.
En la fitxa original del Servei de Patrimoni núm. 26.468, l'immoble apareix denominat com "Habitatge al carrer Abat Vilafreser 13". Després de posar-nos en contacte amb l'erudit local Joan López Grau (arxiu fotogràfic d'Amer), aquest ens va proporcionar un calendari molt valuós que havia editat aquest any l'Ajuntament d'Amer, en el qual apareixia el nom popular de la majoria de cases del barri del Pedreguet, format entre molts altres carrers, pel carrer Girona. En el calendari sortia que l'immoble núm. 17 del carrer Girona, era conegut com a "Can la Lore Susqueda".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Ca la Lores Susqueda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Haworthiopsis coarctata var. adelaidensis

Haworthiopsis coarctata var. adelaidensis, coneguda abans com Haworthia coarctata var. adelaidensis, és una varietat de Haworthiopsis coarctata i està dins del gènere Haworthiopsis.

## Descripció

Hawortthiopsis coarctata var. adelaidensis és una petita suculenta de creixement lent amb una roseta de fins a 12 cm de diàmetre i amb fulles més llargues i estretes que la varietat tipus que acabaran formant grups força densos. A una exposició a ple sol produirà colors i tons excel·lents de vermell i taronja. No obstant això, l'exposició continuada a un sol d'estiu pot danyar la planta. El fullatge té un color verd fosc i està cobert de punts blancs en relleu. Les seves flors són blanques.

## Distribució i hàbitat

Haworthiopsis coarctata var. adelaidensis es troba a la zona al nord i a l'oest de Grahamstown, a la província sud-africana del Cap Oriental. En el seu hàbitat forma grups de rosetes i creix als barrancs, a les parets rocoses i a les escletxes. L'espècie no se considera amenaçada al seu hàbitat a principis del segle xxi.

## Taxonomia

Haworthiopsis coarctata var. adelaidensis va ser descrita per (Poelln.) G.D.Rowley i publicat a Alsterworthia Int., Special Issue 10: 4, a l'any 2013.

### Etimologia

L'epítet varietal adelaidensis prové del lloc geogràfic on suposadament es va trobar per primer cop a la ciutat sud-africana d'Adelaide.

### Sinonímia

* Haworthia reinwardtii var. adelaidensis Poelln., Beitr. Sukkulentenk. Sukkulentenpflege 2: 43 (1940). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia coarctata subsp. adelaidensis (Poelln.) M.B.Bayer, Natl. Cact. Succ. J. 28: 86 (1973).
* Haworthia coarctata var. adelaidensis (Poelln.) M.B.Bayer, Haworthia Revisited: 172 (1999).
* Haworthia adelaidensis (Poelln.) Breuer, Gen. Haworthia 1: 7 (2010).

## Referències

* 1 2 3 «Haworthia coarctata var. adelaidensis» (en anglès). Mountain Crest Garden. [Consulta: 22 setembre 2021].
* 1 2 «Haworthia coarctata ssp. adelaidensis» (en anglès).
* 1 2 «Haworthia coarctata var. adelaidensis» (en anglès). Llifle - Encyclopedia of living forms. [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ «Hawortthiopsis coarctata var. adelaidensis» (en anglès). Roraima Nursery. [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ Gildenhuys, Sean D.; Klopper, Ronell R. «A synoptic review and new infrageneric classification for the genus Haworthiopsis (Xanthorrhoeaceae: Asphodeloideae)» (en anglès). https://opuntiads.com/, pàg. 8 [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Haworthiopsis coarctata var. adelaidensis». Reial Jardí Botànic de Kew. [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ «Sinònims de Haworthiopsis coarctata var. adelaidensis». Reial Jardí Botànic de Kew. [Consulta: 22 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Imatge de Haworthiopsis reinwardtii var. adelaidensis
# Carles de Pomar

Carles de Pomar (Aragó ? - Ciutat de Mallorca, 1533), lloctinent general del Regne de Mallorca (juliol de 1525 - setembre de 1533). Succeí en el càrrec a Miguel de Gurrea y Cerdan, també de l'Aragó. Continuà la tasca repressiva contra els suspectes de participació en la Germania, que Gurrea havia duit a terme amb rigor extrem. Manà carregar un 3% de la composició ja feta a cadascun dels inculpats. També ordenà pagar de les confiscacions i les composicions imposades als agermanats i als gremis i viles, un 29,5% del que reclamaven alguns ciutadans com a indemnització per haver patit danys i perjudicis dels agermanats.
Però durant la seva lloctinència va haver de fer front a les difícils circumstàncies econòmiques del país, determinades per la manca de blat a bastament per atendre el consum insular; les bandositats que mantenien un clima de violència generalitzada i, en especial, les incursions piràtiques des de l'Àfrica del Nord, molt acrescudes per l'activitat de Barba-rossa. El 1528 dictà un edicte a instància de l'emperador per pacificar els bàndols i ordenant l'establiment de treves generals.
El 1531 dugué a terme moltes detencions a la Part Forana i s'enfrontà amb els jurats del Regne per causa de l'execució del cavaller Bernat Morei sense haver servat les franqueses del Regne. Durant uns mesos ocupà la lloctinència el procurador reial Gregori Burgues, fins que el substituí Pérez de Figuerola.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 13. Palma: Promomallorca, p. 277. ISBN 84-8661702-2.
# Hypentelium etowanum

Hypentelium etowanum és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 23 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ «Hypentelium etowanum». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Etnier, D.A. i W.C. Starnes, 1993. The fishes of Tennessee. The University of Tennessee Press, Knoxville (Tennessee), Estats Units.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Buth, D. G., 1980: Evolutionary genetics and systematic relationships in the catostomid genus Hypentelium. Copeia 1980 (núm. 2): 280-290.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Giovacchino Giovacchini

Giovacchino Giovacchini (Florència, 3 de juny de 1825 - 8 de gener de 1906) fou un violinista italià.
Fou deixeble de Giorgetti, fou íntim amic de Rossini i mestre de Consolo, Ragghianti, Bacchini i altres famosos virtuosos.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 150 (ISBN 84-239-4526-X)