OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andreas Düben (III)

Andreas Düben conegut per Anders von Düben den yngre (Estocolm, 28 d'agost de 1673 - idem. 23 d'agost de 1738), va ser un mestre de capella, compositor i oficial suec. Pertanyia a la nissaga de músics dels Düben.

## Biografia

Von Düben era fill de Gustaf Düben el Vell i Emerentia Standaert, i germà gran de Gustav Düben (fill), Joachim von Düben el Vell i Emerentia von Düben i pare de Joachim von Düben el Jove. Des de 1686 va treballar al Hovkapellet, va estudiar a París en la dècada de 1690, i el 1698 es va convertir en hovkapellmeister per recomanació del seu germà, càrrec que va ocupar fins a 1726. Ja el 1711, però, va renunciar efectivament a aquest càrrec, quan va ser nomenat camarlenc. Va compondre diverses cançons i peces de teclat, així com un ballet. El 1721 es va convertir en mariscal de la cort.
El 1732, Anders von Düben va donar una col·lecció musical recollida per ell i el seu pare a la Biblioteca de la Universitat d'Uppsala, i aquesta col·lecció més tard va passar a ser coneguda com la Col·lecció Düben. Va ser l'últim músic de la família Düben.
Va ser nomenat cavaller juntament amb els seus germans Joaquim i Emèritia l'11 d'octubre de 1707, i van ser elevats a la finca baronial el 1719. von Düben va ser allotjat al Palau Schefflerska entre 1733 i 1738.

## Llista d'obres

* Ballet réprésenté par ordre de Sa Majesté la Reine Doüairière sur le théâtre du Palais Royal à Stockholm, escrit per a la reina vídua Hedwig Elionor de Schleswig-Holstein-Gottorp (1701)
Música vocal
* De zel submís (Desig d'Any Nou)
* Tot amb una sola boca i veu (Per l'aniversari d'Ulrica Elionor 1714)
* Gottes Güte sei gepriesen
* Però, fins a quin punt el mal i el mal són la nostra vida?
* Cel més alt que cantem (per l'aniversari de Hedwig Sofia)
* Llarga vida en temps llargs (1704)
* Princesa hereditària d'Ende Svea (Desig d'Any Nou 1715)
* Le destin des poissons (per l'aniversari del duc de Holstein el 1706)
* Ara hem de lloar Déu (desig d'any nou)
* No podem qualificar acuradament el nostre esperit a principis d'any (Desig d'Any Nou)
* Desitgem al nostre monarca (Desig d'Any Nou 1702, Johan Gabriel Werwing)
Obres instrumentals
* Peces de teclat més petites
** Marche pour les Suédois
** Gavotte
** Ritournelle
* Minuet (1705)
* Minuet (1705)
* Minuet (1707)
* Minuet (1727)
* Minuet (1719)
* Marche de Narva/Marche pour les Suédois
* Minuet La Combatt
* Set minuets

## Referències

* ↑ "Andreas Anders von Düben - Enciclopèdia - NE.se". www.ne.se. . [Consulta: 3 octubre 2020].
* 1 2 Enciclopèdia sueca, Malmö 1931
* ↑ «Von Düben núm. 139 - Escut d'armes de la noblesa-Wiki». www.adelsvapen.com. . [Consulta: 14 agost 2020].
* ↑ El castell fantasma | Norrmalm històric". norrmalm.myor.se. . [Consulta: 14 agost 2020].

## Bibliografia

* Sohlmans musiklexikon, volum 2. Sohlmans förlag AB 1975.
* Carl-Allan Moberg: Anders von Düben el Jove al diccionari biogràfic suec (1945)
* Partitures gratuïtes de Düben a International Music Score Library Project
* Anders von Düben d.y. a Levande Musikarv

## Enllaços externs

* Litteraturbanken
# Andreas Müller (compositor)

Andreas Müller (Hammelburg, 1570 - Frankfurt del Maine, 1600), fou un músic alemany del que se'n sap molt poc.
Se li deu: Teutsche Baueten und Canzonetten zu singen und auff Instrument en zu brauchen, mit 4 Stimmen (Frankfurt, 1600) Tentsche weltliche Canzonetten zu singen und avff Instrument en zu brauchen, mit 4 bis 8 Stimmen (Frankfurt, 1603) Neuwe Canzonetten mit 3 Stimmen, kiebevor von den /talis componirt, uud mit Teutscher Sprach unterlegt (Frankfurt, 1608).

## Referències

* 1 2 Full text of "A dictionary of musicians, from the earliest ages ot the present time"

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 37, pàg. 246. (ISBN 84-239-4537-5)
# Andreas Raselius

Andreas Raselius, també conegut com a Andreas Rasel (Hahnbach, Alt Palatinat, 1563 - 6 de gener de 1602) fou un compositor i mestre de capella alemany.
Fou mestre en el Pädagogium de Heidelberg, cantor del Gymnasium poeticum de Ratisbona entre 1584 i 1600, i mestre de capella de la cort a Heidelberg a partir de 1600.
Se li deuen: Teutsche Sprüche aus den Evangelien (1594), Cantiones sacrae de 5 a 9 veus (1595), Corales Interanos a 5 veus (1599), i el tractat Hexachordium sive quaestiones musicae practicae (1589); a més, deixà, diverses obres teòriques manuscrites.

## Referències

* ↑ Hammond, SusanLewis. Editing Music in Early Modern Germany. Taylor & Francis, 2017, p. 96. ISBN 978-1-351-56884-5 [Consulta: 25 febrer 2018].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 756 (ISBN 84 239-4549-9)
# Estació d'Aeri de Montserrat

Mapa FGC Línia Llobregat-Anoia :
Funiculars de Montserrat :
Aeri de Montserrat (fins al 2009 anomenada Montserrat-Aeri) és una estació ferroviària de la línia R5 de la Línia Llobregat-Anoia de FGC, situada al costat de l'estació inferior del telefèric funicular Aeri de Monserrat. L'estació es troba al terme municipal de Monistrol de Montserrat, a la comarca catalana del Bages.
L'aprovació del projecte d'un teleferic al Monestir el 1928, aprofitant la nova línia de Martorell a Manresa d'ample métric recentment construïda el 1922, va fer que els Ferrocarrils Catalans iniciesin les gestions per un construir un baixador just al costat de l'estació inferior de l'Aeri de Montserrat. L'estació de ferrocarril es van inaugurar el 1930 coincidint amb la posada en servei del Teleferic, que permetia accedir al monestir de forma paralel·la al Cremallera de Montserrat (inaugurat el 1892 i amb connexió amb els Ferrocarrils Catalans a Monistrol des de 1922).
El tancament del tren cremallera el 1957 deixà l'estació de l'Aeri com a únic punt d'accés a la muntanya des de la línia Martorell-Manresa. Aquesta situació perdurà fins que el 2003 es reobrir el Cremallera de Montserrat.

## Serveis ferroviaris i del telefèric

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Línia Llobregat-Anoia de FGC |||||
| Barcelona - Pl. Espanya | Olesa de Montserrat | Monistrol de Montserrat | Manresa-Baixador |
| Telefèric Aeri de Monserrat |||||
| terminal | terminal | Montserrat-Monestir | Montserrat-Monestir |

## Referències

* ↑ «Estació d'Aeri de Montserrat». FGC. [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ «Aeri de Montserrat Història». Aeri de Montserrat. [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ «Cremallera i Funiculars de Montserrat». FGC Turisme i Muntanya. [Consulta: 10 juny 2021].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Andreu Martí Pineda

Andreu Martí Pineda (Xàtiva, ? – València, c. 1566) fou un poeta valencià del Renaixement.
Va ser notari de la ciutat de València des del 1512, essent nomenat examinador del col·legi notarial el 1535. Formà part diverses vegades del consell general de la ciutat (1528, 1538 i 1547). És coneguda una notable participació en la vida pública entre els anys vint i trenta del segle xvi, així com coneixença amb personatges representatius de la generació anterior com Bernat Fenollar o el notari Joan Moreno.
Segons Jordi Rubió i Balaguer, en l'obra d'Andreu Martí Pineda s'hi poden veure representats tres estils literaris que coexistien en la producció literària de la València del seu temps: el filosoficoreligiós, l'emfàtic i llatinitzant i el més circumstancial, molt proper al llenguatge del poble.
De l'obra primerenca (i de caràcter més religiós) de Pineda cal destacar la Contemplació en honor i reverència de les set vegades que el nostre redemptor Jesús escampà la sua preciosíssima sang (1521) i tres composicions religioses amb què guanyà el certamen literari valencià en honor de la Concepció de la Mare de Déu el 1532.

## Referències

* RUBIÓ I BALAGUER, Jordi. Història de la literatura catalana II. Barcelona, Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1985.
* MARTÍNEZ ROMERO, Tomàs. "L'Obra profana d'Andreu Martí Pineda i la literatura valenciana a la primera meitat del XVI". Dins de : Llengua & Literatura, núm. 12, Institut d'Estudis Catalans, 2001.
# Andreu Vidal Llimona

Andreu Vidal i Llimona (Barcelona, 5 de juny de 1844 - Madrid, 1912) fou un compositor, editor i músic català.

## Biografia

Fill d'Andreu Vidal i Roger (Barcelona ca.1804-1889) i d'Antònia Llimona i Junoy, ambdós naturals de Barcelona. Va estudiar sota la direcció del mestre Joan Sarriols i va perfeccionar els seus coneixements amb Xavier Boisselot. Utilitza el pseudònim A. Roger Junoy per signar traduccions d'òperes i un mètode de solfeig amb la forma A. Roger Junoi on figura com a director de l'editorial amb el seu nom real. A disset anys va guanyar per oposició la plaça de mestre de l'Escola de Sant Gaietà de Barcelona. Després va dedicar-se a la composició. Va cultivar amb especial interès el teatre, escriure nombroses sarsueles, algunes d'elles estrenades amb èxit. Entre les més aplaudides hi ha: La japonesa (1895) i El estudiante endiablado (1895).
Durant onze anys fou director de La España Musical, fundada a Barcelona pel seu pare, l'editor Andreu Vidal Roger. El 1874 establí a Madrid una sucursal de la casa paterna, convertida al pocs temps (1875) en editorial pròpia, i associant-se més tard amb Antonio Boceta, fundant l'empresa Vidal Llimona i Boceta, que va arribar a reunir un arxiu molt important. També fundà i dirigí a Madrid el diari La crònica de la Música. Amb l'editor A. Romero fou comissionat de l'estudi de la llei de Propietat Intel·lectual del 1879.
El Fons Vidal Llimona i Boceta es conserva a la Biblioteca Històrica de la Universitat Complutense de Madrid.

## Referències

* ↑ «Registre Naixements.1844.Llibre 2. Registre núm.725.». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 05-06-1844. [Consulta: 4 març 2020].
* 1 2 «Andreu Vidal Llimona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Defuncions. 1889. registre 2103». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona (digitalitzat per familysearch.org), 03-03-1889. [Consulta: 4 març 2020].
* ↑ Roger Junoy,, A. Método práctico de lectura musical y de solfeo.
* ↑ «Vidal Llimona, Andreu». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum núm. 68, p. 769. ISBN 84-239-4568-6.
# André Maugars

André Maugars (vers 1580 - vers 1645) fou un concertista de viola i un escriptor francès.
Va estar al servei de Jaume I d'Anglaterra, i va ser en aquell pais on es perfeccionà com a músic, abans d'anar a França i posar-se al servei del cardenal Richelieu, conseller, secretari i intèrpret del rei, segons diu un biògraf seu, i prior de Sant Pèire d'Aenac.
Entre els seus escrits originals figuren el titulat Réponse faite à un curieux sur le sentiment de la musique d'Italie (París, 1639), i va traduir de Francis Bacon, Des Augmentis scientiarum, amb el títol Le progrés et avancement aux sciences divines et humaines (París, 1624).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàg. 1179 (ISBN 84-239-4533-2)
* ↑ Editorial Planeta, La Música, sota la direcció de Norbert Dufourcq. Tom II, pàg. 243 (ISBN 84-320-6406-8)
# André Pevernage

André Pevernage també Andreas Pevernage o Andries Pevernage (1542 o 1543 a Harelbeke, prop de la vila de Courtrai, - Anvers, 30 de juliol de 1591) fou un polifonista de l'escola francoflamenca del Renaixement tardà.
Aprengué música en l'escola de la catedral de la seva ciutat natal, on fou infant de cor; més tard ocupà el càrrec de mestre de capella de la citada catedral, i, últimament, se l'anomenà director dels cors de Nostra Senyora d'Anvers. Publicà un llibre de cançons a cinc veus (Anvers, 1574), quatre llibres de cançons numerades a part, i el llibre de motets Cantiones sacrae (1578).
Els seus hereus publicaren: Missae quinque, sex et sept, voc. (Anvers, 1593); Cantiones sacrae ad praccionna Ecclesiae festa et dies dominicas totius anní... (Anvers, 1602), que bé podria ser una nova edició dels seus motets de 1578, i Laudes vespertinae Mariae, hymni venerabilis Sacramenti, hymni sive cantiones natalitiae (Anvers, 1604).
Publicà, a més, Pevernage una col·lecció de madrigals de diferents autors, amb el títol Harmonia celeste (Anvers, 1583). Algunes altres obres d'aquest compositor es troben en diferents antologies.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 281 (ISBN 84-239-4544-8)
# André Reinhardt

André Reinhardt (Schneeberg, segle xvii) fou un organista alemany. Fou nomenat notari en la seva ciutat natal, en l'església del qual desenvolupà, a més, la plaça d'organista. Publicà dos tractats: Musica (1604) i De harmoniae timbo (1610); deixant, a més, inèdit un Methodus de arte musica.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 50, pàg. 394 ISBN 84-239-4550-2
# André Vromans

André Vromans (Lommel, 11 de novembre de 1955) és un ex-pilot de motocròs flamenc que destacà en competició internacional durant les dècades de 1970 i 1980, especialment en la categoria dels 500cc, essent un dels millors competidors del Campionat del Món de motocròs durant un grapat d'anys. El 1982, aconseguí el subcampionat mundial de motocròs de 500cc.
Fill d'un pilot de motocròs flamenc de renom nacional, Vromans començà a practicar futbol fins que una lesió a 16 anys el va fer abandonar aquest esport. Tot seguit, provà el motocròs i debutà en la categoria júnior amb una Husqvarna 400, amb la qual va córrer dos anys fins que pujà a la categoria Sènior i passà a KTM. El 1975 aconseguí la victòria a la Copa de l'Avenir, competició reservada als menors de 21 anys. El 1977, a 21 anys, fitxà per l'importador belga de Suzuki i competí en la categoria màxima del Campionat de Bèlgica de 500 cc, on aconseguí el subcampionat el 1979. En aquella època, residia amb la seva dona Marianne a Arendonk, a la província d'Anvers.

## Palmarès al Campionat del Món

| Any | Motocicleta | 500cc |
| 1979 | Suzuki | 7è |
| 1980 | Yamaha | 4t |
| 1981 | Yamaha | 4t |
| 1982 | Suzuki | 2n |
| 1983 | Suzuki | 6è |
| 1984 | Honda | 4t |
| 1985 | KTM | 6è |
| 1986 | KTM | 53è |
| 1987 | Kawasaki | 18è |
| 1988 | Kawasaki | 22è |
| 1989 | Kawasaki | 33è |

## Referències

* ↑ Porcar, Joan «Los equipos de Yamaha Amsterdam para el 80» (en castellà). SOLO MOTO. SOLO MOTO [Barcelona], núm. 214, 09-11-1979, p. 16-17.

## Enllaços externs

* Imatge d'André Vromans amb la Yamaha el 1981
# Angelo Catelani

Angelo Catelani (Guastalla, 1811 - San Martino di Mugnano, 1866), fou un musicòleg i compositor italià.
Estudià amb els mestres: G. Asioli, M. Fusco, Nicola Zingarelli, Crescentini i Donizetti. En acabar els estudis musicals ocupà la plaça de director del teatre de Messina, i el 1834 passà a Modena com a director de la capella i teatre del gran duc.
Se li deuen les òperes: Il diavolo immaginario, Beatrice de Tolosa, Carattaco, de les que tan sols es representà l'última el 1841. Des de llavors deixà de compondre i es consagrà a l'ensenyança i a la crítica musical, col·laborant en la Gazetta musicale de Milà, i publicà notables estudis vers de Nicola Vicentino y Aaron, Orazio Vecchi (1858), Claudio Merulo (1860), Alejandro Stradella (1866) i alguns altres autors.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 12, pàg. 535. (ISBN 84-239-4512-X)
# Angelo Lodi

Angelo Lodi (Fiume ara Rijeka, Croàcia, 1777 - 1839) fou un compositor italià.
Es distingí com a pianista, organista, i compositor; a Bolonya aprengué el contrapunt amb el sacerdot i compositor Mattei. Retornà a la seva citat natal, on aconseguí el càrrec de segon mestre de capella de la catedral. També fou director d'una música militar, i va pertànyer a diverses acadèmies filharmòniques. Posseïa una interessant col·lecció de música antiga d'autors italians.
Entre les seves composicions hi figuren: diverses misses, simfonies per a orquestra, etc., algunes de les quals es publicaren.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 1385 (ISBN 84 239-4530-8)
# Angelo Maria Benincori

Angelo Maria Benincori (Brescia, 28 de març de 1779 - Belleville, 30 de desembre de 1821), fou un compositor italià.
Fou deixeble de Rolla i de Cimarosa, i el 1803 passà a la capital de França, on hi va romandre dotze anys, vivint del producte de donar lliçons i sens poder estrenar cap obra. Poc temps abans de morir fou encarregat d'acabar l'òpera de Nicolo Aladin ou la lampe mervelleuuse, l'èxit de la qual no va poder gaudir, car una malaltia del pit li arrabassà la vida prematurament.
Se li deuen a més: Nitetti, Les parents d'un jour (1815); La promeses de mariage (1818), Le Epoux indiscretes (1819).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 116. (ISBN 84-239-4508-1)
# Anice Terhune

Anice Terhune (Hampden, Massachusetts, 27 d'octubre de 1873 - 9 de novembre de 1964) fou una compositora musical i escriptora estatunidenca.
Estudià al Conservatori de Cleveland i per espai de molts anys donà concerts de piano a Nova York i en altres poblacions, dedicant-se després a la composició musical. A més d'un centenar de melodies vocals, va compondre: Nero, òpera còmica; Song at Dusk, per a cor d'homes; The Woodland Princess, opereta; peces per a piano i cants per a infants. També se li deu: Home musical Education for Children (1903); Ballade of Dead Ladies (1917); More superwomen (1917-18); Sings of the Fathers (1918); Grey Dawn (1919); The Story of Canada (1919); Kings of Hearts (1921); The Eyes of the Village (1921), i The Boarder up at Em's (1925).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 60, pàg. 1227, ISBN 84 239-4560-X
# Anna Borbonet i Macià

Anna Borbonet i Macià (Barcelona, 1935 - ídem, 3 de juliol de 2016) va ser una toponomista de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
El seu pas per l'ICC va començar el 1984 treballant en la toponímia de sèries cartogràfiques i revisant textos i notes. Entre d'altres va revisar la toponímia dels mapes escala 1:25.000 de l'Instituto Geográfico Nacional. Durant les seves excursions feia quaderns de camp detallant itineraris, temps, botànica, el parlar de la gent, trobades amb persones, topònims dels indrets per on passava i fotografies. La seva feina va suposar un enriquiment de noms i mapes. Va deixar l'ICC l'any de la seva jubilació, el 2000.
És l'autora del llibre La vall del Bac, on descriu la geografia i la història de la vall del Bac, juntament amb sis itineraris excursionistes.
En l'àmbit no professional, va tenir cura de la col·lecció de fotografies, i altra documentació, coneguda com a Estudi de la Masia Catalana, dipositada a l'Arxiu Fotogràfic del Centre Excursionista de Catalunya.

## Referències

* 1 2 Anna Borbonet i Macià, Toponomista de l'Institut Cartogràfic de Catalunya, Treballs de la Societat Catalana de Geografia, núm. 82, desembre 2016, p. 249-250 ISSN: 1133-2190 (format imprès); 2014-0037 (format digital) (amb fotografies)
* ↑ Borbonet, Anna. La vall del Bac. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1981, p. 102. ISBN 84-7202-331-1.
# Anna Schwabacher-Bleichröder

Anna Schwabacher-Bleichröder (Berlín), fou una compositora i escriptora dramàtica alemanya de finals de segle xix i primer terç del segle xx.
Acabats els estudis musicals en el Conservatori Mozart, va viure quasi sempre a Berlín, fent alguns viatges d'estudis, sobretot a Weimar. Se li deuen:
* Scahatzhauser i. grün. Tannenwald, òpera (1918);
* D. zerbrochene Krug, òpera còmica (1921);
* Hans Sonnenherz, òpera (1924), i diversos drames folklòrics i llibrets d'òpera.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 1183 (ISBN 84-239-4579-0)
# Amaia Arrazola

Amaia Arrazola (Vitòria, 18 d'abril de 1984) és una il·lustradora i muralista basca. Tot i que el blanc i negre són habituals a les seves obres, sovint hi ha un toc de color en les seves imatges de dones, animals, ocells i flors.
Va estudiar Publicitat a la Universitat Complutense de Madrid i va treballar com a directora d'art i il·lustradora en una agència de publicitat de Madrid. Al cap d'uns anys es va traslladar a Barcelona, amb la intenció de deixar la publicitat i treballar com a il·lustradora. Des de llavors, és il·lustradora autònoma i ha treballat per a diverses marques i institucions com ara Uniqlo, Nike, Universitat de Barcelona, Ajuntament de Barcelona o la Diputació de Biscaia.

## Obra publicada

* Wabi Sabi: un mes en Japón (Lunwerg, 2018)
* El meteorito (Lunwerg, 2020)
* Totoro y yo (Lunwerg, 2022)

## Referències

* ↑ «Entrevista a Amaia Arrazola» (en castellà). Rebobinart, 14-05-2021. [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ «okio es deslumbrante. No sé describirlo. Es una sensación que mezcla el perderse y encontrarse a uno mismo difícil de explicar» (en castellà). [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ Oliver, Diana. «La maternidad me explotó en la cara» (en castellà). El País, 17-12-2020. [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ Leroux, Amelie. «'Totoro y yo': el libro que todo auténtico fan de Miyazaki y el Studio Ghibli nunca se cansará de leer y releer» (en castellà). Las Furias Magazine, 17-11-2022. [Consulta: 26 agost 2023].
# Anne Schwanewilms

Anne Schwanewilms (Gelsenkirchen, Alemanya, 1967) és una soprano lírica alemanya. Està associada especialment a la interpretació de les obres de Wagner, Franz Schreker, Alban Berg i Richard Strauss.
Va estudiar amb el baix alemany Hans Sotin i va entrar a formar part de l'Òpera de Colònia. En els últims anys s'ha destacat principalment per les seves interpretacions de les òperes de Richard Strauss: Arabella, Capriccio, El cavaller de la rosa, Ariadne auf Naxos, Daphne, L'amor de Dánae i Elektra (Chrysotemis), que ha cantat a Londres, Berlín, Dresden, Milà, Hamburg, Amsterdam, Chicago o París, així com en els Festivals de Salzburg, Edimburg, Sant Sebastià i Canàries.
El seu repertori inclou també els papers de Marie a Wozzeck a Bordeus i Dresden, Elettra de Idomeneo a Glyndebourne, Londres, Berlín, Lucerna i Salzburg, Genoveva de Schumann a Leipzig i Viena, El so llunyà de Schreker a Berlín, Amsterdam i Salzburg, Desdemona a Otello a Malmö i Dresden, Elsa a Lohengrin a Parma, Bonn, Ravello, Essen, La Scala de Milà, Colònia, Dresden i el Covent Garden, Madame Lidoine en Dialogues des Carmélites a [Hamburg, Elisabeth a Tannhäuser al Japó, Roxane a El rei Roger de Szymanowski a Bregenz, Euryanthe de Weber a Glyndebourne o la Comtessa a Les noces de Fígaro a Berlín i Chicago.
Ha cantat, entre d'altres, amb Simon Rattle, Mark Elder, Myung-Whun Chung, Lorin Maazel, Riccardo Chailly, Giuseppe Sinopoli, Seiji Ozawa, James Levine, Semyon Bychkov, James Conlon, Daniel Barenboim, Vladimir Jurowski i Michael Gielen.

## Liceu

El 2009 s'estrena al Gran Teatre del Liceu amb El rei Roger de Szymanowski.

## Gravacions

Ha gravat la novena simfonia de Beethoven amb Seiji Ozawa, la segona i vuitena simfonia de Mahler amb Riccardo Chailly i Elektra (Chrysotemis) amb Semyon Bychkov. El 2002 va ser elegida Cantant de l'Any per la prestigiosa revista alemanya Opernwelt.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial