OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palau Brukenthal de Sibiu

El palau Brukenthal de Sibiu és un palau construït entre el 1778 i el 1788 a la ciutat de Sibiu pel baró Samuel von Brukenthal, governador del Gran Principat de Transsilvània (1777-1787). Es va erigir per etapes, per tal de ser la residència oficial del baró von Brukenthal i la seu de les seves col·leccions. El palau està situat a la part occidental de la Plaça gran, núm. 4.
El Palau Brukenthal de Sibiu, avui Museu Brukenthal, va ser inclòs a la llista de monuments històrics del comtat de Sibiu des del 2015, amb el codi de classificació SB-II-mA-12094.

## Història

La construcció va començar després que Samuel von Brukenthal fos nomenat governador del Gran Principat de Transsilvània, càrrec que va ocupar entre el 1777 i el 1787. Els palaus de Viena, construïts a l'estil del barroc van servir de model. L'edifici es va erigir al costat occidental de la Plaça gran, en el lloc de dues cases, una de les quals tenia lògies. El baró també tenia una residència d'estiu, el palau Brukenthal a Avrig, la construcció del qual havia començat el 1760.
L'actual façana principal, d'estil barroc auster, es va construir posteriorment, motiu pel qual el palau és més destacat en comparació amb la part frontal dels altres edificis de la Plaça Gran de Sibiu. Al mig de la façana, hi ha un marc de pedra del portal, sostingut per columnes sobre les quals s’aixeca l'entaulament. El marc està decorat amb l'escut daurat de Samuel von Brukenthal i altres elements decoratius propis de l'estil barroc: urnes, rosetes i festons.
Continuant amb el portal hi ha un passadís, pel qual s’entra al pati interior del palau, de planta rectangular. Al fons del primer pati hi ha un segon portal, amb un concepte similar al del primer portal, però sostingut per atlants i no per columnes. A través d’aquest portal es fa el pas cap al segon pati, on inicialment es trobaven l'estable i altres annexos domèstics.
Samuel von Brukenthal va organitzar les seves col·leccions d’art perquè es poguessin visitar ja el 1790, tres anys abans de l’obertura del Museu del Louvre. L'obertura oficial del museu va tenir lloc el 1817, sent així el museu més antic de Romania.
El palau de Brukenthal ara alberga la galeria i la biblioteca d’art nacional de Brukenthal, que alberga les col·leccions de pintura barroca més valuoses de l’Europa central i oriental.

## Imatges

* Palau Brukenthal de Sibiu, abans de la renovació de la façana
* Palau Brukenthal a Sibiu, actual seu del Museu Nacional Brukenthal
* Palau Brukenthal (actual Museu Brukenthal) i Blue House (avui oficines i tallers del Museu Brukenthal)

## Referències

* ↑ Lista monumentelor istorice din județul Sibiu din anul 2015
* 1 2 3 «Palatul Brukenthal». Arxivat de l'original el 2011-06-30. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ Istoria orașului Sibiu
* ↑ «Istoria parcului Palatului Brukenthal din Avrig». Arxivat de l'original el 2012-01-19. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ «Muzeul Național Brukenthal din Sibiu». Arxivat de l'original el 2014-10-22. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ «Palatul Brukenthal - Muzeul Brukenthal». Arxivat de l'original el 2017-03-11. [Consulta: 26 maig 2021].
# Peristedion greyae

Peristedion greyae és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu fins als 165 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central: els Estats Units.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1801. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 3. i-lxvi + 1-558.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Miller, G. C., 1967. A new species of western Atlantic armored searobin, Peristedion greyae (Pisces: Peristediidae). Bull. Mar. Sci. v. 17 (núm. 1): 16-41.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Meiacanthus limbatus

Meiacanthus limbatus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 35-41 m de fondària.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Norman J. R., 1943. Notes on the blennioid fishes.--I. A provisional synopsis of the genera of the family Blenniidae. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 11) v. 10 (núm. 72). 793-812.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Smith-Vaniz, W. F., 1987. The saber-toothed blennies, tribe Nemophini (Pisces: Blenniidae): an update. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 139: 1-52.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Smith-Vaniz, W.F., 1987. The saber-toothed blennies, tribe Nemophini (Pisces: Bleniidae): an update. Proc. Acad. Nat. Sci. Philad. 139:1-52.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Hunnam, P.A. Jenkins, N. Kile i P. Shearman, 2001. Bismarck-Solomon Seas Ecoregion: Papua New Guinea Solomon Islands. p. 86. A: Mangubhai, S., B. Masianini, D. Gorman i A. Jenkins (eds). Marine Resource Management and Conservation Planning.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Johann Wilhelm Hertel

Johann Wilhelm Hertel (Berlín, 9 d'octubre de 1727 - Schwerin, 14 de juny de 1789) fou un compositor alemany i gran clavecinista i violinista. Era fill de Johann Christian (1699-1754), que també fou un distingit músic, i va rebre del seu pare les primeres lliçons de música. El 1757 fou nomenat mestre de concerts i després mestre de capella de la cort de Strelitz. Va compondre un gran nombre de simfonies, molt apreciades en el seu temps, concerts per a diversos instruments, salms, cantates i oratoris. Molts dels seus manuscrits es troben en la Biblioteca de Brussel·les.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 1293 ISBN 84 239-4527-8
# Action Park

Action Park és un parc d'atraccions situat a Vernon (Nova Jersey) obert el 1978, on predominen les atraccions aquàtiques. Es troba en els terrenys de l'estació d'esquí de Mountain Creek.
El parc va ser fundat per GAR (Great American Recreation), una empresa nascuda de la fusió de dos parcs d'esquí l'any 1978. L'objectiu de GAR era explotar aquests parcs d'esquí durant l'estiu. Comptava amb tres zones diferents amb atraccions: una zona alpestre, un Motoworld i un Waterworld, que va ser un dels primers parcs aquàtics moderns dels Estats Units. Moltes atraccions d'Action Park eren úniques i volien atreure visitants de l'àrea metropolitana de Nova York. Tanmateix, el parc tenia una reputació per tenir atraccions mal dissenyades i insegures. Almenys sis persones van morir a causa d'incidents en atraccions al parc original. A causa de demandes per lesions es va acabar tancant el parc l'any 1996. El parc es va reobrir el 2014, després de fer-hi modificacions per millorar-ne la seguretat.

## Referències

* ↑ «Action Park Waterpark, Vernon NJ». Mountain Creek. Arxivat de l'original el 7 d'abril 2014. [Consulta: 3 abril 2014].
* ↑ Arthur Levine. «The Action is back at Mountain Creek». About.com. Arxivat de l'original el 14 de maig 2013. [Consulta: 29 agost 2013].
* ↑ Un vídeo en YouTube provoca la reapertura del parque de atracciones más peligroso del mundo. ABC
# Meiacanthus nigrolineatus

Meiacanthus nigrolineatus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Alimentació

Menja zooplàncton.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar Roig i el Golf d'Aden.

## Referències

* ↑ Norman J. R., 1943. Notes on the blennioid fishes.--I. A provisional synopsis of the genera of the family Blenniidae. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 11) v. 10 (núm. 72). 793-812.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Smith-Vaniz, W. F., 1969. A new species of Meiacanthus (Pisces: Blenniidae: Nemophidinae) from the Red Sea, with a review of the Indian Ocean species. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 82: 349-354.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994.
* ↑ Randall, J.E., 1986. Red Sea reef fishes. Londres, Immel Publishing. 192 p.
* ↑ Khalaf, M.A. i A.M. Disi, 1997. Fishes of the Gulf of Aqaba. Marine Science Station, Aqaba, Jordània. 252 p.
* ↑ Khalaf, M.A., 2005. Fish fauna of the Jordanian Coast, Gulf of Aqaba, Red Sea. Journal of King AbdulAziz University-Marine Sciences. Vol. 15.
* ↑ Zajonz, U., M. Khalaf i F. Krupp, 2000. Coastal fish assemblages of the Socotra Archipelago. p.127-170. A Conservation and sustainable use of biodiversity of Socotra Archipelago: marine habitat, biodiversity and fisheries surveys and management. Progress Report of Phase III. Senckenberg Research Institute and Natural History Museum, Frankfurt, Alemanya.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Saccoderma robusta

Saccoderma robusta és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Sinú a Colòmbia.

## Referències

* ↑ Schultz, L. P. 1944. The fishes of the family Characinidae from Venezuela, with descriptions of seventeen new forms. Proceedings of the United States National Museum v. 95 (núm. 3181): 235-367.
* ↑ Dahl, G. 1955. An ichthyological reconnaissance of the Sinú River. Revista Linneana v. 1 (núm. 1): 11-19.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Johann Wilhelm Hässler

Johann Wilhelm Hässler (Erfurt, 29 de març de 1747 – Moscou, 22 de març de 1822), fou un compositor, organista i pianista alemany.
Als catorze anys ja era organista dels Carmelites descalços d'Erfurt, donant després concerts arreu d'Alemanya amb gran èxit. El 1780 fundà a Erfurt una societat de concerts, i deu anys més tard va recórrer Anglaterra i Rússia, sent nomenat el 1792 mestre de la Capella Imperial de Sant Petersburg, càrrec que deixà el 1794 per a establir-se a Moscou. Hässler fou un notabilíssim compositor per a piano, considerant-se'l com el directe continuador de la cèlebre escola da Mannheim. A Moscou se li erigí un monument per iniciativa d'una de les seves deixebles.
Va compondre: sonates, concerts, fantasies i variacions per a piano, així com lieder i obres per a orgue, especialment una Gran Giga en re menor de molta originalitat i gran efecte.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 506 (ISBN 84 239-4527-8)
# Joan Buscà i Ambrós

Joan Buscà i Ambròs és un economista i empresari català especialitzat en l'àmbit fiscal i econòmic.
És nomenat membre del Comitè Executiu i president de la Comissió Econòmicofiscal de PIMEC l'any 1988. L'any 2010 passa a ser membre de la Junta directiva de l'entitat. Com a docent, és fundador i professor del màster d'assessoria fiscal d'ESADE i professor de la UB. Ha col·laborat també amb els equips econòmics de tots els grups parlamentaris del Congrés de Diputats, el Senat i el Parlament de Catalunya per desenvolupar propostes parlamentàries relacionades amb el món empresarials. Des de 2008 és membre del Patronat de la Fundació Ajuda i Esperança (Telèfon de l'Esperança) i membre del Patronat de la Fundació Llars de l'Amistat de discapacitats físics. L'any 2015 forma part de la candidatura Junts pel Sí a les eleccions al Parlament de Catalunya, com a candidat núm. 48 per la circumscripció de Barcelona.
L'any 2012 rep la Medalla al treball President Macià de la Generalitat de Catalunya. També l'any 2012 rep la Medalla de Reconeixement Empresarial de PIMEC.

## Referències

* ↑ «Organigrama Telèfon de l'Esperança» (en català). Arxivat de l'original el 2017-11-28. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «Organigrama Fundació Llars de l'Amistat» (en català). Arxivat de l'original el 2017-01-08. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «Candidatura Junts pel Sí 27S» (en català). [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «El Govern reconeix els mèrits laborals de 14 persones i 6 empreses amb les medalles i plaques al treball President Macià 2012» (en català). Arxivat de l'original el 2018-09-04. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «El portaveu del Govern lliurarà la Medalla de Reconeixement Empresarial de PIMEC» (en català). [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «Pimec lliura la distinció de soci d'honor a Joan Buscà i la medalla al reconeixement empresarial a Gregorio Lamolda» (en català). [Consulta: 6 novembre 2015].
# Giovanni Tadolini

Giovanni Tadolini (Bolonya, 18 d'octubre de 1789 – 29 de novembre de 1872) fou un compositor italià.
Deixeble de Mattei i Babini, va fer tant ràpids progressos que als disset anys fou contractat per a succeir a Giuseppe Mosca com acompanyant de piano i mestre de cors del Teatre Italià de París del què n'era director Gaspare Spontini, i on va tenir molts alumnes entre ells la soprano anglesa Anna Thillon i l'alemanya Sabine Heinefetter. Tornà a Itàlia el 1814. Poc temps després va estrenar a Venècia l'òpera La Fata Alcina, que fou cantada per Rubini, Zamboni i la Marcolini, i assolí un èxit brillant, com d'altres que feu representar més tard. El 1830 tornà a París amb el mateix càrrec que havia desenvolupat abans, en el que hi va romandre nou anys. Després s'establí a la seva ciutat natal.
A part de la ja mencionada va compondre les òperes:
* La principesa di Navarra (Bolonya, 1816);
* Il credulo deluso (Roma, 1817);
* Tamerlano (Roma, 1818);
* Il finto molinaro (Roma, 1820);
* Moctur (Bolonya, 1824);
* Mitridate (Venècia, 1826);
* Almanzor (Trieste, 1827) així com nombroses cantates, romances, etc.

## Referències

* ↑ «Tadolini, Giovanni». A: Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. 58 Subo - Talasz. Madrid: Espasa-Calpe, 1974, p. 1515. ISBN 84-239-4558-8.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 939' (ISBN 84 239-4527-8)
# Palau Rucellai

El Palau Rucellai (en italià Palazzo Rucellai) és un edifici de Florència dissenyat per l'arquitecte genovès Leon Battista Alberti i construït per Bernardo Rossellino. És un dels millors exemples d'arquitectura del Quattrocento a la ciutat, situat a la Via della Vigna Nuova, núm. 18.

## Història

El palau va ser construït entre 1446 i 1451 per Bernardo Rossellino, a petició del ric comerciant Giovanni Rucellai, que més tard també li encarregaria acabar la façana de Santa Maria Novella. L'encàrrec era continuar el disseny havia fet per la façana Leon Battista Alberti, amic de la família. La façana d'Alberti va ser la primera d'una sèrie d'importants intervencions arquitectòniques encarregades pels Rucellai. Entre el 1985 i el 2006 fou la seu del Museu d'Història de la Fotografia Fratelli Alinari, ara traslladat a l'Ospedale di San Paolo.

## Descripció

La façana del palau és la primera en incorporar els ordres clàssics sobre la base de l'esquema del Coliseu, i per aquest motiu es considera un exemple paradigmàtic de l'arquitectura renaixentista. La façana d'Alberti se centra sobre una base que imita l'opus reticulatum romà. Realitzada entre el 1450 i el 1460, és formada per tres plans superposats, separats horitzontalment per cornises; la superposició de fileres de columnes amb diferents ordres té un origen clàssic, i es basa en el Colosseu: dòriques al pis inferior, jòniques al pis noble i corínties al segon pis. El palau passarà a ser un model per a totes les construccions posteriors de residències senyorials. Els frisos mostren els emblemes de la família com vaixells amb les veles desplegades, símbol d'una família de comerciants. Una àmplia cornisa remata l'edifici, com el Palau Mèdici-Riccardi.
A dins hi ha un pati interior amb columnes o cortile. A la part posterior hi ha la capella Rucellai acabada el 1467. Està acabada amb marmols de colors clars i foscos, relacionats amb la tradició florentina, com el baptisteri de Florència o l'església de San Miniato al Monte. El palau forma una unitat amb la petita plaça pública que hi ha al davant, gairebé triangular, construïda amb l'objectiu de donar més importància al palau.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Liliana Checa; Sergio Dextre; Luis Villacorta Del ocaso al amanecer: Arte de los siglos XIV al XVII. Universidad Peruana de Ciencias Aplicadas, 7 setembre 2017, p. 136–. ISBN 978-612-4191-94-7.
# Perlodinella apicalis

Perlodinella apicalis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1912. Coll. Zool. Selys. 4(1):28.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kimmins, 1947 (1946). Ann. Mag. nat. Hist. 11 13:739.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ D.E. Kimmins, 1946. LXXI.— New Species of Himalayan Plecoptera. Journal of Natural History Series 11. Vol. 13, núm. 107.

## Bibliografia

* Ricker, 1952. Ind.Univ.Pub.Sci.Ser. 18:139.
* Brinck, 1954. Opusc. Entomol. Suppl. 19(2/3):197.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:389.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:237.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlodidae Species Listing Arxivat 2010-08-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Meiacanthus phaeus

Meiacanthus phaeus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu fins als 12 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central.

## Referències

* ↑ Norman J. R., 1943. Notes on the blennioid fishes.--I. A provisional synopsis of the genera of the family Blenniidae. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 11) v. 10 (núm. 72). 793-812.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Smith-Vaniz, W. F., 1976. The saber-toothed blennies, tribe Nemophini (Pisces: Blenniidae). Monographs of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia Núm. 19: i-vii + 1-196, 18 unnum. plates.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Springer, V.G., 2001. Blennidae. Blennies (combtooth and sabertooth blennies). p. 3538-3546. A: K.E. Carpenter i V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae), estuarine crocodiles.. FAO, Roma, Itàlia.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB