OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platygobiopsis dispar

Platygobiopsis dispar és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba davant les costes centrals del Vietnam.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Springer V. G. & Randall J. E., 1992. Platygobiopsis akihito, new genus and species of gobiid fish from Flores, Indonesia. Jpn. J. Ichthyol. v. 38 (núm. 4). 349-355.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Prokofiev, A.M., 2008. A New Species of Platygobiopsis from Vietnam (Teleostei: Perciformes: Gobiidae). Journal of Ichthyology, 48 (10): 853-859.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Stellifer ericymba

Stellifer ericymba és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja principalment zooplàncton.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu fins als 30 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de Mèxic fins al Perú.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Oken, L., 1817. V. Kl. Fische. Isis (Oken) v. 8 (núm. 148). 1779-1782 (for 1179-1182 + (1182a)).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Gilbert. 1882. Descriptions of nineteen new species of fishes from the Bay of Panama. Bull. U. S. Fish Comm. v. 1 (1881): 306-335.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* ↑ Chao, L.N., 1995.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.
* ↑ Sánchez, A.C., 1997. Listado taxonómico de las especies marinas identificadas en los océanos Pacífico y Atlántico (Caribe) de Nicaragua. Ministerio de Economía y Desarrollo. MEDE PESCA. Managua. 28 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Orguener

Un orguener és l'artesà especialista en orgueneria, sigui la construcció, l'afinació, la reparació, la restauració i la conservació d'orgues. Els orgueners solen treballar en tallers organitzats d'una manera força similar a la dels primitius gremis: amb un mestre que dirigeix el taller, un o més oficials i els aprenents.

## Referències

* ↑ «orguener». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «orgueneria». A: Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia.

## Bibliografia

* Tafall y Miguel, Mariano; Cela Folgueiras, Manuel Jesús; López Farína, Miguel Angel. Arte completo del constructor de órganos, ó, sea Guia manual del organero (llibre electrònic gratuït) (en castellà). Santiago: de Fernandez y compañía, 1872. ISBN 978-844531822-5.
* Bédos de Celles, François. L'art du Facteur d'Orgues", 1766-1778 (facsímil en línia) (en francès). París: Saillant & Nyon i Desaint, 1761.
* Gonzalez Ruiz, Miquel. Gregori i Cifré, Gregori (director de tesi). L'orgueneria a Catalunya (1688-1803) catalogació, descripció i estudi de documents contractuals. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2017, p. 568. ISBN 9788449077401.
* Orania i Orga, Ramon «L'orgue a Catalunya i a Montserrat durant la vida de Joan Cererols (1618-1680)». Revista Catalana de Musicologia, núm. xii, 2019, pàg. 149-160. DOI: 10.2436/20.1003.01.83.
* Hinton, J. W.: "Organ construction", The Composers' and Authors' Press, Ltd., London, 1900
* Clarke, William H.: "Standard Organ Building", Richard G. Badger, Boston, 1913

## Enllaços externs

* «Associació Catalana de l'Orgue (ACO)».
* «Els orgues del Principat».
* «International Society of Organbuilders» (en anglès, francès, alemany).
# Labidochromis textilis

Labidochromis textilis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: llac Malawi.

## Referències

* ↑ Trewavas, E. 1935. A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 16 (núm. 91): 65-118.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lewis, D.S.C. 1982: A revision of the genus Labidochromis (Teleostei: Cichlidae) from Lake Malawi. Zoological Journal of the Linnean Society, 75(3): 189-265.
* Maréchal, C. 1991. Labidochromis. p. 210-217. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París (França). Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E. 1935: A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Annals and Magazine of Natural History (Series 10), 16(91): 65-118.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lepidocephalichthys

Lepidocephalichthys és un gènere de peixos actinopterigis de la família dels cobítids.

## Taxonomia

* Lepidocephalichthys annandalei (Chaudhuri, 1912)
* Lepidocephalichthys arunachalensis (Datta & Barman, 1984)
* Lepidocephalichthys berdmorei (Blyth, 1860)
* Lepidocephalichthys birmanicus (Rendahl, 1948)
* Lepidocephalichthys furcatus (de Beaufort, 1933)
* Lepidocephalichthys guntea (Hamilton, 1822)
* Lepidocephalichthys hasselti (Vallenciennes, 1846)
* Lepidocephalichthys irrorata (Hora, 1921)
* Lepidocephalichthys jonklaasi (Deraniyagala, 1956)
* Lepidocephalichthys lorentzi (Weber & de Beaufort, 1916)
* Lepidocephalichthys manipurensis (Arunkumar, 2000)
* Lepidocephalichthys menoni (Pillai & Yazdani, 1976)
* Lepidocephalichthys micropogon (Blyth, 1860)
* Lepidocephalichthys sandakanensis (Inger & Kong, 1962)
* Lepidocephalichthys tomaculum (Kottelat & Lim, 1992)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Ott, G. H. F. i H.-J. Ende 2004: A new locality record for Lepidocephalichthys jonklasi (Deraniyagala, 1956) (Teleostei: Cypriniformes, Cobitoidea, Cobitidae). Zeitschrift für Fischkunde v. 7 (núm. 1): 55-60.
* ↑ Arunkumar, L. 2000. Loaches of the genus Lepidocephalicthys (Lepidocephalichthys) from Manipur, with description of a new species. J. Fish Biol. v. 57 (núm. 5): 1093-1104.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
# Platygobiopsis tansei

Platygobiopsis tansei és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,7 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 26.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 60-136 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Springer V. G. & Randall J. E., 1992. Platygobiopsis akihito, new genus and species of gobiid fish from Flores, Indonesia. Jpn. J. Ichthyol. v. 38 (núm. 4). 349-355.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Okiyama, M., 2008. Platygobiopsis tansei, a New Species of Dorso-ventrally Flattened Gobiid Fish from Southern Japan. Bulletin of the National Science Museum, Series A (Zoology), Supplement 2: 85-96.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cerradomys akroai

Cerradomys akroai és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'estat de Tocantins (centre del Brasil). Té una llargada de cap a gropa de 111-140 mm i una cua de 149-162 mm. El seu hàbitat natural és el cerrado. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.
L'espècie fou anomenada en honor dels akroá, un grup amerindi que desaparegué al segle xix.

## Referències

* ↑ Bonvicino, C.; Casado, F.; Weksler, M. «A new species of Cerradomys (Mammalia: Rodentia: Cricetidae) from Central Brazil, with remarks on the taxonomy of the genus» (en anglès). Zoologia, 31, 6, 2014, pàg. 525-540. DOI: 10.1590/S1984-46702014000600002.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Sant Joan de Vinaixa

Sant Joan de Vinaixa o Sant Joan Baptista és una església de Vinaixa (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es troba a llevant del poble de Vinaixa, en una posició elevada i amb edificacions adossades.
L'abril de 2017 va ser declarada Bé Cultural d'Interès Nacional, en la categoria de Monument Històric.

## Descripció

L'església és d'una nau amb absis semicircular, coberta amb volta de canó apuntat sobre arcs torals. La façana és centrada pel portal de mig punt, amb tres arquivoltes en degradació que presenten un tipus d'ornamentació derivat en alguns dels seus esquemes de l'escola de Lleida, així ho palesa l'ús de puntes de diamant, i una variació sobre l'encreuament d'arquets, característics d'aquesta escola. El campanar d'espadanya és posterior, així com una capella de gust neoclàssic adossada al mur de migdia. Procedeixen d'aquesta església algunes peces gòtiques de gran interès. A la sagristia resten pintures murals romàniques.

## Història

L'església parroquial de Vinaixa demostra la pervivència de formes arquitectòniques pròpies del segle xiii en les primeres dècades del 1300. L'obra fou començada el 1301 pel mestre d'obres Arnau Colomera, d'acord amb el disseny de fra R. de Lebossà. Ben aviat però Colomera fou substituït pel mestre R. Piques, que acabà l'obra el 1318.
El 1340 l'escultor i pintor Guillem Seguer feu les imatges de la Mare de Déu i l'Infant i de Sant Joan, avui fragmentàriament conservades després que fossin malmeses el 1936. El 1420 el pintor Ramon de Mur feu el retaule de Sant Pere (avui al Museu Diocesà de Tarragona) i, posteriorment, Bernat Martorell obrà el dels Sants Joans, conservat fragmentàriament entre el Museu Diocesà de Tarragona i el Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Referències

* ↑ Romànic Obert. «Església de Sant Joan de Vinaixa». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 7 novembre 2013].
* ↑ Acord GOV/50/2017, de 18 d'abril, pel qual es declara Bé Cultural d'Interès Nacional, en la categoria de Monument Històric, l'església de Sant Joan Baptista, a Vinaixa (Garrigues), i se'n delimita l'entorn de protecció (DOGC, núm. 7.353, de 20/04/2007).
* 1 2 3 «Sant Joan de Vinaixa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Laemolyta orinocensis

Laemolyta orinocensis és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16,6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ Cope, E. D. 1872. On the fishes of the Ambyiacu River. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 23: 250-294, Pls. 3-16.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Laemolyta orinocensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Mautari, K. C. i N. A. Menezes 2006: Revision of the South American freshwater fish genus Laemolyta Cope, 1872 (Ostariophysi: Characiformes: Anostomidae). Neotropical Ichthyology v. 4 (núm. 1): 27-44.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Petry, P., K. Mautari, N. A. Menezes i K. Hartel 2007: Comments on the type status of Laemolyta (Characiformes: Anostomidae) specimens described by Garman, 1890 and Borodin, 1931. Neotropical Ichthyology v. 5 (núm. 1).
* Taphorn, D., R. Royero, A. Machado-Allison i F. Mago Leccia 1997. Lista actualizada de los peces de agua dulce de Venezuela. p.55-100. A E. La Marca (ed.) Catálogo zoológico de Venezuela. vol. 1. Vertebrados actuales y fósiles de Venezuela. Museo de Ciencia y Tecnología de Mérida, Veneçuela.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Lepidotrigla longipinnis

Lepidotrigla longipinnis és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu fins als 33 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic: l'Índia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1860. Catalogue of the Acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. Londres. Cat. Fishes v. 2. i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Alcock, A. W., 1890. Natural history notes from H. M. Indian marine survey steamer 'Investigator,' Commander R. F. Hoskyn, R. N., commanding.--Núm. 20. On some undescribed shore-fishes from the Bay of Bengal. Annals and Magazine of Natural History (Series 6) v. 6 (núm. 36): 425-443.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.

## Bibliografia

* Richards, W.J., 1992. Comments on the genus Lepidotrigla (Pisces: Triglidae) with descriptions of two new species from the Indian and Pacific oceans. Bull. Mar. Sci. 51(1):45-65.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Playa Grande (Guatemala)

Playa Grande és el centre administratiu del municipi guatemalenc d'Ixcán, al departament del Quiché. La seva festa major se celebra del 15 al 17 de maig. Playa Grande disposa d'un aeroport, l'aeroport de Playa Grande, i el seu codi de l'Associació del Transport Aeri és PKJ.
Les llengües natives maies que es parlen a la zona inclouen, entre d'altres, l'uspantek i el q'eqchi', tot i que el castellà també hi és comú.
La presa hidroelèctrica de Xalalá és una proposta polèmica de projecte de desenvolupament a Ixcán que inundaria el 31,8 km$^2$ i desplaçaria dotze comunitats q'eqchi's. La Comissió Organitzadora de la Consulta Comunitària de Bona Fe s'oposa a la presa i reclama que l'Institut Nacional d'Electrificació (INDE) completi les consultes amb els pobles indígenes locals d'acord amb el Conveni núm. 169 de l'Organització Internacional del Treball, article 7. El govern municipal va demanar aquesta consulta el 2007.

## Referències

* ↑ «https://web.archive.org/web/20070610143754/http://www.nisgua.org/get_involved/speakers_tour/2006/LetterXalala2006.pdf».
* ↑ «En Ixcán, 24 comunidades no cuentan con energía eléctrica» (en castellà), 16-02-2024. [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ «Contratan sin licitar estudios para hidroeléctrica Xalalá» (en castellà), 14-01-2014. [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ «Network in Solidarity with the People of Guatemala», 07-06-2007. [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ «El modelo de desarrollo en Guatemala excluye a los indígenas – MO*» (en neerlandès). [Consulta: 17 novembre 2024].
# Hypsugo dolichodon

Hypsugo dolichodon és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu al sud de Laos i del Vietnam. És un ratpenat de petites dimensions, amb els avantbraços de 35,2–38,4 mm i els peus de 5,9–7 mm. S'alimenta d'insectes. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Görföl, T.; Csorba, G.; Eger, J. L.; Son, N. T.; Francis, C. M. (2014). «Canines make the difference: a new species of Hypsugo (Chiroptera: Vespertilionidae) from Laos and Vietnam». Zootaxa, 3.887 (2): 239–250.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Alexandru Vaida-Voevod

Alexandru Vaida-Voevod (Bobâlna, 27 de febrer de 1872 - Sibiu, 19 de març de 1950) va ser un metge, diplomàtic i polític romanès nascut a Àustria-Hongria, partidari de la unió de Transsilvània (llavors parteix d'Hongria dins de l'Imperi Austrohongarès) amb Romania. Va ser primer ministre d'aquest país en tres ocasions.

## Biografia

Nascut en una família uniata al poble transilvanià de Bobâlna (anomenat en la seva època Olpret), en la província de Cluj. Va estudiar medicina a Viena, on va conèixer a l'alcalde de la ciutat, el populista Karl Lueger, de qui va adoptar el seu antisemitisme.
Voevod va recolzar inicialment la federalització de l'Imperi i va ser partidari de les idees de reforma de l'hereu al tron, Francesc Ferran d'Àustria. Va formar part, juntament amb altres polítics de les nacionalitats menys afavorides pel Compromís Austrohongarès com l'eslovac Milan Hodža, del cercle de l'arxiduc.
El 1906 es va unir al grup de nacionalistes romanesos del parlament hongarès en Budapest (Partit Nacional Romanès), sent un dels oponents principals a la política d'Hongarització defensada pel govern i defensant l'autodeterminació de Transsilvània. Desil·lusionat amb la postura austríaca després de l'assassinat del príncep hereu a Sarajevo, va passar a defensar la unió de Transsilvània amb Romania. Ell i els altres membres del seu partit van presentar una petició d'autodeterminació per a la regió d'acord amb els catorze punts del president Wilson al parlament hongarès a l'octubre de 1918.
Al desembre d'aquest any, després de la rendició hongaresa, va formar part del consell transilvany que va proclamar la unió amb Romania i, juntament amb Vasile Goldiş, Iuliu Hossu, i Miron Cristea, va ser un dels enviats que van presentar la decisió al rei Ferran I de Romania en Bucarest.

## Referències

* ↑ Veiga, Francisco (1989). La mística del ultranacionalismo. Historia de la Guardia de hierro, Rumania, 1919-1941. Publicacions de la Universitat autònoma de Barcelona (Bellaterra). ISBN 9788474884975
* 1 2 Vermes, Gabor (1985). Istvan Tisza (en anglès). East European Monographs. p. 627. ISBN 9780880330770
# Institut Català de Bibliografia

L'Institut Català de Bibliografia fou un organisme oficial depenent del servei de Biblioteques i del Patrimoni Bibliogràfic que al seu torn depenia de la llavors anomenada direcció general del Patrimoni Escrit i Documental, una divisió del Departament de cultura de la Generalitat de Catalunya. Tenia funcionalitats normatives, catalogant la producció bibliogràfica existent a Catalunya, així com les catalogacions periòdiques. El seu primer director fou en Lluís Anglada. Es va crear el 1981 i va ser substituït el 1995 pel Servei de Normalització Bibliogràfica (SNB), depenent ja de la Biblioteca Nacional de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Institut Català de Bibliografia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rovira, Teresa «Jordi Rubió i Lois: la seva influència en el món bibliotecari de Catalunya». Item, núm. 4, gener-juny 1989, pàg. 9-13.
* ↑ Decret 300/1995 d'estructura de la Biblioteca de Catalunya
# Plaça Llorens i Barba, 2

Els habitatges a la plaça Llorens i Barba, 2 eren una obra del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquests habitatges estaven situats al nucli central de Vilafranca, dins de l'antic recinte emmurallat. Malgrat el seu origen medieval, van ser molt modificats amb el pas del temps. Les dates del 1610 i 1624 que apareixien a la façana de la casa del carrer de la Palma núm. 19 possiblement corresponien a una d'aquestes reformes. Foren enderrocats i substituïts per un edifici de nova factura.

## Descripció

Eren edificis d'origen gòtic entre mitgeres. Ocupaven l'extrem d'illa situat entre els carrers de la Ribera i la Palma i la plaça de Llorenç i Barba. Ambdós edificis tenien planta baixa, dos pisos i coberta de teula, però presentaven estructures de façana molt irregulars a causa de les nombroses modificacions que van anar experimentant. Eren elements remarcables del conjunt les finestres rectangulars de pedra, una finestra geminada i una porta de pedra d'arc de mig punt adovellada.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça Llorens i Barba, 21». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].