OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Balenyà

L'escut oficial de Balenyà té el següent blasonament:
    Escut caironat partit: 1r. de gules, una banda d'or carregada d'un cap d'àguila de sable; 2n. losanjat d'or i de gules. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 12 de maig del 1983 i publicat al DOGC el 6 de juliol del mateix any amb el número 342.
La primera partició amb el cap d'àguila són les armes dels Balenyà, senyors de la "domus" de Balenyà, una casa fortificada que estava sota la jurisdicció dels Centelles, representats a la segona partició per les seves armes, el losanjat d'or i de gules.

## Vegeu també

* Bandera de Balenyà
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «DECRET 238/1983, de 12 de maig, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Balenyà per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 342. Generalitat de Catalunya, 06-07-1983. [Consulta: 23 juny 2010].
# Alberto Giovannini

Alberto Giovannini (Capodistria, 1842 - 1903) fou un compositor italià.
Estudià en el Conservatori de Milà, del que en fou nomenat professor de cant; posteriorment passà a regentar la classe d'harmonia en el mateix centre docent.
És autor de les òperes: Irene (1870); Adele di Volfinga (1880) i Tito Vezio (1880), i dues cantates. A més publicà un Tratatto di Armonia. També se li deu la traducció italiana del llibret Il vascello fantasma de Richard Wagner.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 155 (ISBN 84-239-4526-X)
# Ànima en pena

L'ànima en pena fa referència a l'esperit del difunt que no ha pogut passar a l'altre món i, per tant, roman temporalment a la terra. Aquesta manca de traspàs pot ser deguda a deficiències en els ritus funeraris, al tipus de mort (suïcidi, assassinat sense resoldre o similars) o invocacions dels vius. La qualificació d'"en pena" ve motivada perquè aquest esperit no pot tenir el descans etern, fet que li causa angoixa i tristor. Per això quan s'apareix als vius sol exigir algun acte de reparació que li permeti abandonar definitivament aquest món o bé intenta acabar els assumptes pendents que no deixen que s'oblidi de la vida.
En el marc de les religions orientals rep el nom de preta i en els cultes germànics de wight, tot i que aquest darrer té més connotacions de mort vivent. Un possible origen de les ànimes en pena està en les ombres clàssiques, una part de l'ànima que es podia aparèixer des de l'Hades de mode temporal, usualment per advertir o guiar els herois.

## Referències

* ↑ VACONCELLOS, J. L – Tradições Populares de Portugal, Lisboa, Imprensa Nacional – Casa da Moeda, 1986.
* ↑ Firth, Shirley. "End of Life: A Hindu View". The Lancet 2005, 366:682-86
# Àrab dhofarí

L'àrab dhofarí (també conegut com a dhofari, zofari) és una varietat de l'àrab parlada a Salalah, Oman, i a les regions costaneres circumdants, el Dhofar.

## Referències

* ↑ Dhofari Arabic at Ethnologue (18ena ed., 2015)
Llengües semítiques :
Llengües semítiques occidentals i centrals :
# Àrctid del seneci

L'àrctid del seneci (Tyria jacobaeae) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la subfamília Arctiinae i la família Erebidae de colors brillants.

## Distribució

Es troba a Europa i en l'Àsia occidental i central. Ha estat introduïda a Nova Zelanda, Austràlia i Amèrica del Nord per controlar els senecis verinosos, dels quals s'alimenten les seves larves.

## Característiques

Tenen una envergadura de 32 a 42 mm; les ales són predominantment negres amb taques d'un color vermell similar al del cinabri, d'on deriva el seu nom vulgar en anglès ("cinnabar moth").

## Història natural

Tenen activitat diürna. Igual que altres papallones de colors brillants, són verinoses (aposematisme). Les erugues s'alimenten gairebé exclusivament de Senecio jacobaea.

## Galeria

* Larva
* Pupa

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 21 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Funetː Tyria jacobaeae
* Biodiversidad Virtualː Tyria jacobaeae (castellà)
# Àrea Central d'Investigació - Persones

L'Àrea Central d'Investigació - Persones, o ACIPER, és l'àrea dels Mossos d'Esquadra que s'encarrega d'investigar i perseguir aquells delictes que afecten la vida i la integritat física de les persones i que al mateix temps està conformada per diferents unitats centrals. Aquesta àrea policial depèn orgànicament de la Divisió d'Investigació Criminal.

## Funcions

Segons l'article 21 del Decret 415/2011 la tasca que han de desenvolupar els agents de la ACIPER és la investigació dels delictes que afecten la vida o la salut de les persones i també les activitats delictives que realitzin grups juvenils organitzats.
Els mètodes utilitzats en aquesta àrea són els propis de la investigació, amb l'objectiu de perseguir i neutralitzar la delinqüència criminal que posa en perill el benestar físic personal de la ciutadania.

## Estructura

Té la seu física al Complex Central Egara. El comandament directe de l'àrea està en mans del cap de l'Àrea que es tracta d'un inspector.
Les unitats concretes que componen aquesta àrea són les següents:
* Unitat Central de Persones Desaparegudes: supervisa les denúncies de desaparició i coordina les investigacions d'aquells casos que en sis mesos no han estat resoltes en l'àmbit internacional.
* Unitat Central de Consum: s'encarrega d'aquelles investigacions relacionades amb el tràfic de substàncies dopants i intoxicacions massives.
* Unitat Central de Delictes Informàtics: investiga aquells delictes relacionats amb les noves tecnologies que siguin d'afectació múltiple o de naturalesa sexual (pornografia infantil).
* Unitat Central de Segrestos i Extorsions: es fa càrrec de la instrucció directa dels delictes de segrest i extorsió comesos a Catalunya.
* Unitat Central de Grups Juvenils Organitzats: persegueix aquelles bandes juvenils organitzades que cometen accions criminals.
* Unitat Central d'Homicidis i Agressions Sexuals.

## Enllaços externs

* Fitxa de la Generalitat sobre l'ACIP Arxivat 2011-09-16 a Wayback Machine. dels Mossos d'Esquadra

## Referències

* ↑ Article 21 del DECRET 415/2011, de 13 de desembre, d'estructura de la funció policial de la Direcció General de la Policia.
* ↑ Citades al dossier de premsa, p. 26, de la inauguració del Complex Central al Web de la Generalitat Arxivat 2012-04-13 a Wayback Machine.
* ↑ "Jordi Domènech Gustems, cap de l'àrea central d'investigació de persones dels Mossos" Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.; COM Ràdio; 24-febrer-2011; [darrera consulta: 14-juliol-2012].
* ↑ "Els Mossos vigilen que les bandes llatines no caiguin en mans del crim organitzat " Arxivat 2014-11-29 a Wayback Machine.; ACN; 12-abril-2012; [darrera consulta: 14-juliol-2012].
Mossos d'Esquadra :
Direcció General de la Policia  · Subdirecció Operativa de la Policia :
# Àrea Metropolitana de Calcuta

L'Àrea Metropolitana de Calcuta o Àrea Metropolitana de Kolkata és l'aglomeració urbana de Calcuta (Kolkata) a l'estat de Bengala Occidental, Índia.
Està formada per:
* 3 Corporacions Municipal corporations: Kolkata (coneguda com a KMC: Kolkata Municipal Corporation), Howrah i Chandannagore
* 38 Municipalitats
* 72 ciutats
* 527 viles i pobles
Segons el cens del 2001 la seva població era de 13.216.546 persones amb una superfície de 1.026 km², i una densitat de quasi 13000 persones per km². La superfície va pujar el 2003 a 1785 km², baixant la densitat a 7.843 per km². El 2005 la superfície va passar a 1854 km² i la població s'estimava en uns 15 milions. La població actual s'estima en uns 16 milions.

## Notes

* ↑ Kolkata Arxivat 2006-05-24 a Wayback Machine.. Metropolis.org.
* ↑ About KMDA Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. Official website of KMDA. URL accessed on 7 April, 2006
# Àrea de conservació Okavango-Zambezi

L'Àrea de Conservació Okavango-Zambezi és un projecte per a crear a Àfrica un parc transnacional de 519.912 km² a les conques dels rius Okavango i Zambezi.
El parc és un esforç de conservació comuna entre Angola, Botswana, Namíbia, Zàmbia i Zimbàbue, estats que al novembre del 2006 signaren els tràmits perquè l'àrea de conservació inclogués diversos parcs nacionals i àrees de conservació ja establertes, entre aquestes les del delta del riu Okavango i les Cascades Victòria. La regió comptava amb prop de 250.000 elefants, que podran desplaçar-se lliurement sobre grans distàncies en lloc de veure's confinats en parcs més petits.
S'espera que a més de l'efecte sobre la conservació de les espècies, aquest parc tinga un impacte positiu en l'economia d'aquests estats per l'activitat turística que s'hi generarà. Abans que el parc entre s'òbriga al públic, s'ha fet un esforç gran per a eliminar mines de guerra i desplaçar poblacions recentment establertes a les conques dels rius.

## Components

L'Àrea de Conservació Transfronterera Okavango-Zambezi té una superfície de 520.000 km². D'aquesta superfície, el 17% és a Angola, el 30% a Botswana, el 14% a Namíbia, el 25% a Zàmbia i el 14% a Zimbàbue.
287.132 km² del territori de l'àrea són zones protegides preexistents. Les zones protegides que s'hi incorporen són
a Zàmbia:
* Parc Nacional Kafue
* Parc Nacional Liuwa Plain
* Parc Nacional de Mosi-oa-Tunya
* Parc Nacional Sioma Ngwezi
* Parc Nacional del Baix Zambezi
a Namíbia:
* Parc nacional de Bwabwata
* Parc nacional de Khaudom
* Parc nacional de Mangetti
* Parc nacional de Mudumu
* Parc nacional de Mamili
a Botswana:
* Parc nacional del Chobe
* Parc nacional de Makgadikgadi
* Parc nacional de Nxai Pa
* Reserva de caça Moremi
a Zimbàbue:
* Parc nacional de Chizarira
* Parc Nacional Hwange
* Parc nacional de Kazuma Pa
* Parc Nacional de Mana Pools
* Parc nacional de Matusadona
* Parc nacional de les Cataractes Victoria
* Parc nacional Zambezi
a Angola:
* Parc Nacional de Luengue-Luiana
* Parc Nacional de Longa-Mavinga

## Referències

* ↑ «Southern African Peace Parks - Peace Parks Foundation - The Global Solution», 19-12-2009. Arxivat de l'original el 2009-12-19. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ «Kavango Zambezi .:. Peace Parks Foundation», 17-11-2017. Arxivat de l'original el 2017-11-17. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ «KAZA-TFCA», 08-05-2013. Arxivat de l'original el 2013-05-08. [Consulta: 9 novembre 2022].
# Enophrys taurina

Enophrys taurina és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids que habita al Pacífic oriental central: des de San Francisco fins a l'illa Santa Catalina (Califòrnia). És un peix marí, demersal i de clima temperat (38°N-33°N) que viu entre 11 i 256 m de fondària. Fa 17 cm de llargària màxima. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1914. Two cottoid fishes from Monterey Bay, California. Proceedings of the United States National Museum v. 47 (núm. 2049): 135-137, Pl. 11.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004, Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda (Maryland), Estats Units
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983, A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units, 336 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980, A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991, Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999, Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Crenicichla proselytus

Crenicichla proselytus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones (Brasil).

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* ↑ Kullander, S. O. 1988. Teleocichla, a new genus of South American rheophilic cichlid fishes with six new species (Teleostei: Cichlidae). Copeia 1988 (núm. 1): 196-230.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Corydoras robustus

Corydoras robustus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Purus.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras robustus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Nijssen, H. & I. J. H. Isbrücker. 1980. Three new Corydoras species from French Guiana and Brazil (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Neth. J. Zool. v. 30 (núm. 3): 494-503.
# Escut de Banyoles

L'escut oficial de Banyoles té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat: 1r. d'argent, una lletra B majúscula de sinople; 2n. d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona mural de ciutat.

## Història

Va ser aprovat el 16 de juny del 1983 i publicat al DOGC el 22 de juliol del mateix any amb el número 347.
La lletra B, inicial del nom de la ciutat, és el senyal tradicional de l'escut de la capital del Pla de l'Estany, juntament amb els quatre pals de Catalunya, en record dels lligams històrics de la localitat amb la Corona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pla de l'Estany

## Referències

* ↑ «DECRET 284/1983, de 16 de juny, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Banyoles per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 347. Generalitat de Catalunya, 22-07-1983. [Consulta: 25 juny 2010].
# Alcedinins

Els alcedinins (Alcedininae) són una subfamília d'ocells dins la família dels alcedínids (Alcedinidae), si bé altres autors els classifiquen com una família de ple dret, Alcedinidae (sensu stricto) i contemplen Alcedinidae (sensu lato) com el subordre Alcedines dins l'ordre Coraciiformes. Tenen una silueta rodanxona, el cap gran i les ales i la cua curtes. El bec és molt gran i l'empren per a pescar o per a caçar, segons l'espècie. Les potes són petites i pràcticament només les utilitzen per a posar-se.

## Distribució

Els diferents gèneres d'aquesta família es distribueixen per Àfrica, Àsia, Austràlia i Europa. Als països catalans, apareix el blauet, blavet o arner, que dona nom a altres espècies del grup.

## Llista de gèneres

Aquesta subfamília és classificada en cinc gèneres amb 42 espècies:
* Gènere Alcedo, amb 8 espècies.
* Gènere Ceyx, amb 24 espècies.
* Gènere Corythornis, amb 6 espècies.
* Gènere Ispidina, amb dues espècies.
* Gènere Syma, amb dues espècies.

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
* Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 126. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6.
* Moyle, Robert G. (2006): A Molecular Phylogeny of Kingfishers (Alcedinidae) With Insights into Early Biogeographic History. Auk 123(2): 487–499. Text complet en format HTML sense imatges.

## Enllaços externs

* Enregistraments sonors d'algunes espècies d'aquesta família. (anglès)
# Gheorghe Berceanu

Gheorghe Berceanu (Cârna, 28 de desembre de 1949 - Slatina, 30 d'agost de 2022) és un lluitador romanès, ja retirat, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes minimosca del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, guanyà la medalla de plata en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or i una de plata al Campionat del món de lluita entre 1969 i 1975 i tres d'or al Campionat d'Europa de lluita entre 1970 i 1973.
Una vegada retirat exercí d'entrenador de lluita al club CSA Steaua București.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Gheorghe Berceanu». [Consulta: 4 agost 2021].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 4 agost 2021].
* ↑ «Gheorghe Berceanu - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 4 agost 2021].
# Corydoras sodalis

Corydoras sodalis és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Amazones al Perú (Departament de Loreto) i el Brasil.

## Referències

* 1 2 «Corydoras sodalis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Nijssen, H. & I. J. H. Isbrücker. 1986. Cinq espèces nouvelles de poissons-chats cuirassés du genre Corydoras Lacepède, 1803, du Pérou et de l'equateur (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Rev. Fr. Aquariol. v. 12 (núm. 3) (1985): 65-76.
# Corydoras spilurus

Corydoras spilurus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Surinam i Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras spilurus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Norman, J. R. 1926. Descriptions of nine new freshwater fishes from French Guiana and Brazil. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 18 (núm. 103): 91-97.
# Corydoras xinguensis

Corydoras xinguensis és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,7 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* 1 2 «Corydoras xinguensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nijssen, H. 1972. Records of the catfish genus Corydoras from Brazil and French Guiana with descriptions of eight new species (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Neth. J. Zool. v. 21 (núm. 4): 412-433, Pls. 1-3.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Corythoichthys insularis

Corythoichthys insularis és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 20-43 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Comores i les Maldives.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Randall, J.E. i C. Anderson, 1993. Annotated checklist of the epipelagic and shore fishes of the Maldives Islands. Ichthyol. Bull. of the J.L.B. Smith Inst. of Ichthyol. 59:47.

## Bibliografia

* Dawson, C. E., 1977: Review of the pipefish genus Corythoichthys with description of three new species. Copeia 1977 (núm. 2): 295-338.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.