OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pedro Fernández de Lugo

Pedro Fernández de Lugo (Sevilla, vers l'any 1475 - Santa Marta (Colòmbia), 1536) fou militar, conquistador i colonitzador espanyol. Avançat i conqueridor en les Índies Occidentals (segle xvi). Fill de don Alonso Fernández de Lugo, que conquerí les illes de Gran Canària i Tenerife, i en recompensa rebé l'avançament de Canàries: governador de Tenerife i Las Palmas el 17 d'agost de 1519 por el successor dels reis Catòlics, l'emperador Carles V. Així doncs succeí al seu pare, en el govern d'aquestes illes, i amb el títol de capità general de les costes d'Àfrica, i «apressà molts àrabs, lluint més en la batalla de Tagaos en 1525, on moriren 800 genets alarbs i 400 peons».
El 1535, per gestions del seu fill Alonso Luis, pretengué i assolí el govern de Santa Marta, amb títol d'avançat per dues vides. Anomenà pel seu tinent al seu fill Alonso i per auditor al llicenciat Jiménez de Quesada, i amb 1.100 soldats i un grup de selectes capitans, arribà la seva armada a l'illa de Tenerife, el 1535, i després toca en el port de Santa Marta.
Envià amb un exèrcit al seu fill Luis, a i de què conquerís la província de Tairona, i com que aquest en retornar, s'embarcà en secret vers Espanya, en el seu reemplaçament, Pedro anomenà per tinent seu a Gonzalo Jiménez de Quesada, i després d'algunes entrades per aquelles terres, disposà el descobriment de les que es troben a les capçaleres del riu de la Magdalena, i designà per a això al mateix tinent Jiménez de Quesada amb 800 homes de batalla, més la gent de servei i 100 cavalls.
Malgrat ésser grans els perills i penalitats d'aquella expedició, l'èxit coronà la feliç idea de l'avançat Lugo i els esforços de Jiménez de Quesada: descobrint-se aquell extens territori i es fundà el Nuevo Reino de Granada.

## Curiositat

Sobre la conquesta de Tenerife, per Pedro Fernández de Lugo, hi ha escrita en música i veu una cantata famosa a l'illa, que reflecteix el tarannà del conqueridor: porta per títol La Cantata del Mencey loco i és molt interessant històricament.

## Referències

* ↑ Flórez de Ocariz, Juan. Libro primero de las genealogias del Nueuo Reyno de Granada (en castellà). Ioseph Fernandez de Buendia, 1675, p.63.

## Bibliografia

* Tom núm. 31 pàg. 581, de l'Enciclopèdia Espasa ISBN 84-239-4531-6
# Mayerling (pel·lícula)

Mayerling és una pel·lícula franco-britànica de Terence Young estrenada el 1968. Ha estat doblada al català.

## Argument

1888. L'arxiduc Rodolf, príncep hereu austrohongarès, ha entrat en conflicte, per raons alhora personals i polítiques amb el seu pare Francesc Josep. El seu matrimoni amb la princesa Estefania de Bèlgica no el satisfà més que l'evolució del règim polític. Per atzar, en un passeig, troba una jove desconeguda, Maria Vetsera, amb qui manté aviat una relació secreta, que el seu pare l'emperador i la seva dona l'emperadriu Elisabet desaproven. Aleshores esclata una revolta a Hongria. Rodolf suplica el seu pare, l'emperador, de prendre urgents mesures de reformes. Però Francesc-Josep continua sent inflexible en la seva línia de conducta. A més a més envia el seu fill de maniobres i exilia Maria a Venècia.
Aquesta pel·lícula descriu la tràgica història d'amor de l'arxiduc Rodolf d'Àustria, interpretat per Omar Sharif, i la seva amant Maria Vetsera interpretada per Catherine Deneuve.

## Repartiment

* Omar Sharif: Rodolf d'Àustria
* Catherine Deneuve: Marie Vetsera
* James Mason: Francesc Josep I d'Àustria
* Ava Gardner: Elisabet de Baviera (emperadriu d'Àustria)
* James Robertson Justice: Eduard VII del Regne Unit
* Geneviève Page: la Comtessa Marie Larisch
* Ivan Desny: Joseph Hoyos
* Bernard Lajarrige: Loschek
* Maurice Teynac: Moritz Szeps
* Andréa Parisy: Estefania de Bèlgica
* Fabienne Dali: Mizzi Kaspar
* Charles Millot: el comte Taafe
* Jacques Berthier: l'archiduc Jean Salvator
* Roger Pigaut: el comte Karolyi
* Mony Dalmès: la baronesa Hélène Vetsera
* Véronique Vendell: Lisl Stockau
* Lyne Chardonnet: Hannah Vetsera
* Moustache: Bratfish
* Roger Lumont: l'inspector Losch
* Jacqueline Lavielle: Marinka
* Alain Saury: Baltazzi
* Jean-Claude Bercq: Michel de Bragance
* Jean-Michel Rouzière: el cap de policia
* Jacques Ciron: un funcionari de policia
* Irene von Meyendorff: Theresa Stockau
* Liane Daydé: La ballarina "Giselle"
* Howard Vernon (No surt als crèdits): el príncep Montenuovo
* Friedrich von Ledebur (No surt als crèdits): Hofmarschall

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1970: Globus d'Or a la millor pel·lícula de parla no anglesa

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, núm. 418 (anglès)
* Sight and Sound, tardor 1968 Bb (anglès)

## Referències

* ↑ «Mayerling». Ésadir.cat. [Consulta: 25 maig 2022].
* ↑ «Mayerling» (en anglès). NYTimes.com.
# Louis Diémer

Louis Diémer (París, Illa de França, 14 de febrer de 1843 - 21 de desembre de 1919) fou un pianista i compositor francès.

## Biografia

Assolí els premis de piano, fuga, contrapunt i composició del Conservatori, i un segon premi d'orgue. Tocà diverses vegades en els concerts del Conservatori, en els quals se li aplaudí la finor i la fermesa del seu estil, així com el seu refinat gust artístic. En aquest Conservatori en fou professor de piano durant un cert temps, i en la seva classe tingué alumnes avantatjats, com Victor Staub, E. Robert Schmitz, Zygmunt Stojowski i entre d'altres el que més tard seria pianista de fama internacional, com en Jean Batalla, Ludovic Lamothe, José Cubiles Ramos i en Henry Libert, Gabriel Grovlez iRaoul Laparra o, Lazare Lévy.
Compongué nombroses obres per a concert i moltes transcripcions per a piano, a més d'algunes romances per diferents veus. Així mateix deixà una edició accentuada, i numerada l'execució per als dits d'algunes obres per a piano, violí i violoncel de Haydn, Mozart i Beethoven, amb el títol d'Ecole classique concertante.
Assolí notable reputació com a director. No obstat mancar-li, les seves representacions resultaven quasi sempre fredes; al pianista francès li mancava el foc sagrat de l'art. Havia fundat a París la Societat d'Instruments antics, i des de 1889 dedicà gran part dels seus treballs a l'estudi de les obres dels mestres dels segles XVII i XVIII; per aconseguir una més fidel interpretació d'aquelles, amb freqüència se servia del clavicèmbal. Fundà el premi triennal del seu nom per a pianistes, apreciat arreu del món. Després de la seva mort es publicà la seva obra: Quelques souvenirs de ma carrière (París, 1920).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm, 18, 1ª. part, pàg. 998 (ISBN 84-239-4581-2)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1201 (ISBN 84 239-4557-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. VI, pàg. 1185 (ISBN 84-239-4576-6)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 1393 (ISBN 84-239-4526-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, pàg. 763 (ISBN 84 239-4529-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. IV, pàg. 238 (ISBN 84-239-4574-X)
# Elviña

San Vicenzo de Elviña és una de les cinc parròquies que formen el municipi de la Corunya, a Galícia. Es troba al sud del terme municipal i va pertànyer al municipi d'Oza fins al 1912, any en què aquest és annexionat al de la Corunya.

## Història

A la parròquia es troben les restes del castro d'Elviña, que data del segle iii aC i va ser descobert el 1947. A més, a la parròquia hi va tenir lloc la batalla d'Elviña el 1809, en el context de la Guerra del Francès.
Després de l'aprovació de la Constitució espanyola de 1812 i la creació dels ajuntaments constitucionals, la parròquia de San Vicenzo de Elviña es va integrar al municipi d'Oza juntament amb les parròquies de San Cristovo das Viñas, San Pedro de Visma i Santa María de Oza. El 1912, el municipi de la Corunya va annexionar el municipi d'Oza i Elviña va passar a ser una de les cinc parròquies de la Corunya.
El 1989 es va crear la Universitat de la Corunya i es van construir a la parròquia els campus d'Elviña i A Zapateira.

## Demografia

L'any 2014 tenia 15.255 habitants repartits entre 20 entitats de població: Aguaceiros, Carracedo, O Castro de Elviña, Elviña, O Escorial, Feáns, A Felga, Fontaíña, O Lagar, Mesoiro, Palavea, Pasaxe ao Burgo, Pedralonga, Pedro Fernández, Penarredonda, Río de Quintas, Santa Xema, O Souto, Vío i A Zapateira.

## Llocs d'interès

* Castro d'Elviña

## Referències

* 1 2 Llei segons la qual s'agrega al terme municipal de La Corunya el de Santa María de Oza. Gaceta de Madrid núm. 195, del 13/07/1912. Pàgina 108
# José Martínez (compositor)

José Martínez (Madrid, 10 d'abril de 1697 - ?) fou un organista i músic compositor espanyol del xviii. Amb aquest nom es registra un famós organista del segle xviii, i un Joseph Martínez, del qual se'n conserven obres en l'Arxiu d'El Escorial, la còpia del qual data és de 1747. No es pot afirmar que sigui una sola persona, ni tampoc negar-ho.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 33, pàg. 517, ISBN 84-239-4533-2
# František Ondříček

František Ondříček (Praga, 29 d'abril de 1857 – Milà, 12 d'abril de 1922) va ser un violinista i compositor txec. Va donar la primera interpretació del Concert per a violí d'Antonín Dvořák, i els seus èxits van ser reconeguts per l'escàs reconeixement de membres honoraris de la Societat Filharmònica de Londres (ara la Royal Philharmonic Society) el 1891.
Estudià en el Conservatori de Praga amb Antonín Bennewitz i després en el de París amb Lambert Massart, en acabar els estudis va emprendre una sèrie de viatges en els quals es va fer aplaudir com a violinista. El 1908 fundà a Viena un quartet amb el seu nom, del que avui encara es troben enregistraments.
El seu germà menor, Karel Ondříček (nascut el 1865) durant un temps va dirigir l'orquestra del Teatre Nacional de Praga i va anar a tenir una exitosa carrera musical als Estats Units.
František, va compondre algunes peces de cambra, i, molta música per a violí i piano, però la seva obra és coneguda és el seu Neue Methode zur Erlernung der Meistertechnik des Violins piels aufanatomisch physiologischer Grundlage del 1908.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 39, pàg. 1263. (ISBN 84-239-4539-1)
# Pedro Lagarto

Pedro Lagarto fou un compositor i organista espanyol del segle XV del qual s'ignora el lloc i data de naixement i mort.
Per documents trobats per Francisco Asenjo Barbieri a l'Arxiu capitular de la Catedral de Toledo se sap que fou clergue i racioner d'aquesta Catedral, havent guanyat en renyida oposició la plaça de mestre de cleriçons i organistes, vacant en la mateixa per la mort d'Alfonso de la Torre.
L'anomenat Barbieri atribueix a aquest notable polifonista les quatre composicions que inclou en el seu Cancionero Musical de los siglos XV y XVI, delicades mostres de l'estil madrigalesc.

## Referències

* ↑ Apèndix núm. 6, pàg. 949 de l'Enciclopèdia Espasa ISBN 84-239-4576-6
# Mbipia

Mbipia és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids.

## Taxonomia

* Mbipia lutea (Seehausen & Bouton, 1998)
* Mbipia mbipi (Lippitsch & Bouton, 1998)

## Referències

* ↑ Seehausen, O., E. Lippitsch, N. Bouton & H. Zwennes, 1998. Mbipi, the rock-dwelling cichlids of Lake Victoria: description of three new genera and fifteen new species. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 9 (núm. 2): 129-228.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Seehausen, O., Lippitsch, E., Bouton, N. & Zwennes, H., 1998. Mbipi, the rock-dwelling cichlids of Lake Victoria: description of three new genera and fifteen new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 9 (núm. 2): 129-228.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# José María Cos y Macho

José María Cos y Macho (Terán, província de Santander, 6 d'agost de 1838 - Valladolid, 17 de desembre de 1919) fou un eclesiàstic, bisbe i cardenal càntabre.
Fou ordenat sacerdot el 1862, i el 1864 rebé els graus de llicenciat i de doctor en el seminari de Salamanca. Guanyà per oposició (1865) la canongia magistral d'Oviedo. Desenvolupà la secretaria de cambra del prelat Herrero Espinosa de los Monteros, i els seus mèrits el portaren a l'ardiaconat de Còrdova, que permutà pel lloc de mestre cabiscol a la catedral d'Oviedo. El 1886 fou consagrat bisbe de Mondoñedo.
Més tard, el 1890, fou elegit arquebisbe de Santiago de Cuba, i el 1892 se'l designà per a ocupar la mitra de la diòcesi d'Alcalá de Henares, que desenvolupà fins al 1901, any que fou proposat per a l'arquebisbat de Valladolid.
Com a home de talent, eloqüent, laboriós i pietós deixà bons records del seu pas en totes les diòcesis que ocupà, creant noves parròquies, fundant associacions pietoses i restablint els exercicis espirituals del clergat. Entre les associacions pietoses fundades per ell, fou digna de menció la del Catecisme de les nenes, que va merèixer un breu laudatori de Pius IX. Avançant-se als desitjos manifestats per Pius X, organitzà en el seminari d'Alcalá de Henares l'ensenyament del cant gregorià i la capella de música anomenada Isidoriana.
Amb laudable despreniment regalà a la catedral del seu arquebisbat castellà una col·lecció de casulles i 33 reliquiaris que contenen venerades relíquies. Dona una prova del que pot ésser la seva paraula el fet que a Santiago de Cuba aconseguís que la majoria de les persones de color legitimessin les seves il·lícites unions. Fou un dels presidents del tercer Congrés Nacional de Música Sagrada, celebrat a Barcelona el novembre de 1912, del qual en Nemesio Otaño fou l'alma mater, i en aquesta mateixa data el papa Pius X el creà cardenal de l'Església romana amb el títol de Santa Maria del Popolo. En aquesta condició de cardenal assistí al conclave de 1914 que elegí el papa Benet XV.
Les seves erudició i correcta i elegant dicció es revelaren no tan sols en els seus sermons i discursos, que feien de l'antic magistral d'Oviedo un orador notable i atraient, sinó que també en la nombrosa col·lecció de les seves pastorals, en les que no se sap què admirar més, si la puresa de la doctrina o la galanesa i senzillesa d'exposició.
Fou acadèmic corresponent de les reials acadèmies d'història i de les belles arts i fou condecorat amb les grans creus d'Isabel la Catòlica i del Mèrit Militar.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. pàg. 1009, ISBN 84-239-4515-4
# Franz Aspelmayr

Franz Aspelmayr (Linz, 2 d'abril de 1728 - Viena, 29 de juliol de 1786) fou un compositor i violinista austríac.
A més de diversos duos, trios i quartets per a violí i violoncel i de serenates per a instruments de vent, va escriure algunes òperes i balls per al teatre Imperial.

## Ballets

* Iphigénie en Tauride (1768)
* Agamemnon vengé (1771)
* Alexandre et Campaspe de Larisse (1772)
* Acis et Galatée (1773)

## Òperes

* Iphigénie en Tauride (1768)
* Agamemnon vengé (1771)
* Alexandre et Campaspe de Larisse (1772)
* Acis et Galatée (1773)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 718 (ISBN 84-239-4506-5)
# Pedro Martínez Velez

Pedro Martínez Velez fou un músic compositor espanyol del segle xvii.
Va ser mestre de capella de les Descalzas Reales de Madrid, d'on passà a la catedral de Sevilla per a succeir a Luis Jerónimo Jalón en el magisteri.
Va deixar diverses obres en l'estil corejat de la seva època, de les que se'n conserven en l'arxiu d'El Escorial, algunes de 9 a 12 veus amb acompanyament d'arpes, llavors molt freqüent.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàg. 565 (ISBN 84-239-4533-2)
# Neamia

Neamia és un gènere de peixos pertanyent a la família dels apogònids.

## Taxonomia

* Neamia articycla (Fraser & Allen, 2006)
* Neamia notula (Fraser & Allen, 2001)
* Neamia octospina (Smith & Radcliffe, 1912)
* Neamia xenica (Fraser, 2010)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Fraser, T.H. & Allen, G.R., 2006: A new species of Neamia (Perciformes: Apogonidae) from the West Pacific Ocean. Memoirs of Museum Victoria, 63 (1): 1–5.
* ↑ Fraser, T. H. & G. R. Allen, 2001. A new species of cardinalfish in Neamia (Apogonidae, Perciformes) from Mauritius, Indian Ocean, with a review of Neamia octospina. Rec. West. Aust. Mus. v. 20: 159-165.
* ↑ Radcliffe, L., 1912. Descriptions of fifteen new fishes of the family Cheilodipteridae, from the Philippine Islands and contiguous waters. (Scientific results of the Philippine cruise of the Fisheries steamer "Albatross," 1907-1910.--Núm. 13). Proceedings of the United States National Museum v. 41 (núm. 1868): 431-446, Pls. 34-38.
* ↑ Fraser, T. H., 2010. A new deep-water cardinalfish (Neamia: Apogonidae) from Kiritimati Atoll, Kiribati. Proceedings of the Biological Society of Washington, 123 (2): 153–158.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Emil Mollenhauer

Emil Mollenhauer (Brooklyn, 4 d'agost de 1855 - 10 de desembre de 1927) va ser un músic estatunidenc, un violinista i director d'orquestra.
Era fill d'un violinista alemany, i ocupà la plaça de violinista en diverses orquestres: des de 1884 a 1888 que fou nomenat director de l'orquestra Germània, i el 1899 s'encarregà de la direcció de la Handel and Haydn Society de Boston. I junt amb George W. Stewart i Richard Krueger van fundar el grup Boston Festival Orchestra.
Va escriure les òperes The Corsican Bride (1861), Breakers (1881) i The Market Ball.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 1563. (ISBN 84-239-4535-9)
* ↑ https://www.stokowski.org/Philadelphia_Orchestra_Musicians.htm Arxivat 2020-10-07 a Wayback Machine.
# Franz Gleißner

Franz Gleißner o Gleißner, (Neustadt an der Waldnaab, 6 d'abril de 1761 - Múnic, 28 de setembre de 1818) fou compositor i músic de la cort de Múnic.
Estudià en el Seminari d'Amberg, i ja des d'infant demostrà gran aptitud per la música. Als divuit anys va compondre un Rèquiem en ocasió de la mort del príncep Maximilià I de Baviera.
La seva obra més notable com a compositor, és el melodrama Inés Bernauerin. Però el que li donà més anomenada fou la invenció del gravat de la música sobre pedra. Associat amb l'editor Falter, donà a la publicitat, amb el nou procediment, una col·lecció de sis cançons seves (1798), i el 1799 fundà a Offenbach un important establiment d'impremta litogràfica.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 284. (ISBN 84-239-4526-X)
# Mchenga cyclicos

Mchenga cyclicos és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Stauffer, J. R., Jr. & A. F. Konings 2006. Review of Copadochromis (Teleostei: Cichlidae) with the description of a new genus and six new species. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 17 (núm. 1): 9-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units).
* Konings, A. 2001. Malawi Cichlids in their natural habitat. Cichlid Press, Estats Units. 3a edició.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stauffer, J.R.Jr., T.J. LoVullo i K.R. McKaye 1993. Three new sand-dwelling cichlids from Lake Malawi, Africa, with a discussion of the status of the genus Copadichormis (Teleostei: Cichlidae). Copeia (4):1017-1027.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tocar i parar

Tocar i parar (títol original en anglès, Tag) és una pel·lícula de comèdia estatunidenca del 2018 dirigida per Jeff Tomsic (en el seu debut com a director) i escrita per Rob McKittrick i Mark Steilen. La pel·lícula es basa en una història real que es va publicar a The Wall Street Journal sobre un grup d'homes, interpretats per Ed Helms, Jake Johnson, Hannibal Buress, Jon Hamm i Jeremy Renner, que s'havien passat un mes a l'any jugant al joc del gat i la rata de la seva infantesa. Annabelle Wallis, Isla Fisher, Rashida Jones i Leslie Bibb també protagonitzen l'obra. La pel·lícula va ser estrenada el 15 de juny de 2018 a càrrec de Warner Bros. Pictures. Va rebre crítiques diverses i va recaptar 78 milions de dòlars a tot el món, davant un pressupost de producció de 28 milions de dòlars. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Referències

* ↑ Medeiros, Madison. «The Unbelievable True Story Of A 23-Year-Old Game Of Tag Is Now A Movie». Refinery29, 20-03-2018. [Consulta: 20 març 2018].
* ↑ Adams, Russell «It Takes Planning, Caution to Avoid Being 'It'». The Wall Street Journal. Dow Jones & Company, 28-01-2013.
* ↑ «Programació de TV3». CCMA, 29-05-2023. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «¡Tú la llevas!». Goita què fan, ara!. [Consulta: 13 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Tocar i parar - Lloc web oficial