OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Icelinus tenuis

Icelinus tenuis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 14 cm de llargària màxima.
* Aletes pèlviques petites.
* Nombre de vèrtebres: 37.

## Alimentació

Menja gambes.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical que viu entre 33 i 373 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: el Canadà, els Estats Units i Mèxic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S., 1885. A catalogue of the fishes known to inhabit the waters of North America, north of the Tropic of Cancer, with notes on species discovered in 1883 and 1884. Rep. U. S. Fish Comm. v. 13 (1885). 789-973.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1890. A preliminary report on the fishes collected by the steamer Albatross on the Pacific coast of North America during the year 1889, with descriptions of twelve new genera and ninety-two new species. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 797): 49-126.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Clemens, W.A. i G.V. Wilby, 1961. Fishes of the Pacific coast of Canada. 2a edició. Fish. Res. Bd. Canada Bull. (68):443 p.
* ↑ Clemens, W.A. i G.V. Wilby, 1961.
* ↑ Coad, B.W., 1995. Encyclopedia of Canadian fishes. Canadian Museum of Nature and Canadian Sportfishing Productions Inc. Singapur.
* ↑ Evermann, B.W. i E.L. Goldsborough, 1907. The fishes of Alaska. Bull. U.S. Bur. Fish. 26: 219-360.
* ↑ Hart, J.L., 1973. Pacific fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 180:740 p.
* ↑ Lamb, A. i P. Edgell, 1986. Coastal fishes of the Pacific northwest. Harbour Publishing Co. Ltd., la Colúmbia Britànica, el Canadà. 224 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Icelus ecornis

Icelus ecornis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 9,2 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 208-226 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el nord del Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1845. Ichthyologiske Bidrag. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (N. S.) v. 1. 213-282.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Tsutsui, D. & Yabe, M., 1996. A new species of sculpin, Icelus ecornis (Scorpaeniformes: Cottidae) from the southwestern Okhotsk Sea. Ichthyological Research v. 43 (núm. 3): 301-306.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Tsuruoka, O., H. Munehara i M. Yabe, 2006. A new cottid species, Icelus sekii (Perciformes: Cottoidei), from Hokkaido, Japan.. Ichthyol. Res. 53(1):47-51.
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó, pp v-866.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Icelus euryops

Icelus euryops és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 15 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 199 i 749 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord: el mar de Bering i Bristol Bay (Alaska).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1845. Ichthyologiske Bidrag. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (N. S.) v. 1. 213-282.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bean, T. H., 1890. New fishes collected off the coast of Alaska and the adjacent region southward. A: Scientific results of explorations by the U. S. Fish Commission steamer Albatross. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 795): 37-45.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V., V.V. Fedorov i B.A. Sheiko, 2002. An annotated catalogue of fish-like vertebrates and fishes of the seas of Russia and adjacent countries: Part 2. Order Scorpaeniformes. J. Ichthyol. 42(Suppl.1):S60-S135.
* ↑ Evermann, B.W. i E.L. Goldsborough, 1907. The fishes of Alaska. Bull. U.S. Bur. Fish. 26: 219-360.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ichthyococcus irregularis

Ichthyococcus irregularis és una espècie de peix pertanyent a la família Phosichthyidae que habita la regió del corrent de Califòrnia. És un peix marí i batipelàgic que viu entre 2.213 i 3.658 m de fondària i entre les latituds 45°N-22°N, 140°W-109°W. Pot arribar a fer 7,6 cm de llargària màxima. 11-13 radis tous a l'aleta dorsal i 13-15 a l'anal. 38-39 vèrtebres. Probablement menja invertebrats bentònics. És ovípar amb larves i ous planctònics. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bonaparte, C. L., 1840. Iconografia della fauna italica per le quattro classi degli animali vertebrati. Tomo III. Pesci. Roma. Iconografia, v. 3: Fasc. 27-29, puntata 136-154, 10 pls.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rechnitzer, A. B. & J. E. Böhlke, 1958. Ichthyococcus irregularis, a new gonostomatine fish from the eastern Pacific. Copeia 1958 (núm. 1): 10-15, Pls. 1-2
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Watson, W., 1996. Phosichthyidae: lightfishes. P. 284-293.
* 1 2 3 4 «Ichthyococcus irregularis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* 1 2 Rechnitzer, A. B. & J. E. Böhlke, 1958.
* ↑ Watson, W., 1996. Phosichthyidae: lightfishes. P. 284-293. A: H.G. Moser (ed.). The early stages of fishes in the California Current Region. California Cooperative Oceanic Fisheries Investigations (CalCOFI) Atlas Núm. 33. Allen Press, Inc., Lawrence, Kansas. 1505 p.
* 1 2 Harold, A.S. (2010). "Ichthyococcus irregularis (errata version published in 2017)." 2010 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2010. [Consulta: 16 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Ictalurus balsanus

Ictalurus balsanus és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.
Es troba a l'estat de Morelos (Mèxic)

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Rafinesque, C. S. 1820. Ichthyologia Ohiensis (Part 7). Western Rev. Misc. Mag. v. 2 (núm. 6): 355-363.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Idia

Idia (en grec antic: Ἱδυῖα) va ser, segons la mitologia grega, una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis.
Eetes, rei de la Còlquida, es va casar amb ella en segones núpcies, i va ser la mare de Medea. El més freqüent és que no se la consideri mare d'Apsirt, però algunes versions la fan primera esposa d'Eetes i, per tant, mare dels seus dos fills.

## Referències

* ↑ «Perseus Encyclopedia, Idyia». [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ Hesíode. Teogonia, 352
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 285. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, pàg. 121. (El Cangur/Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461

## Enllaços externs

* Àmplia informació sobre Idia. (anglès)
# Idiastion pacificum

Idiastion pacificum és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 12,8 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües fondes que viu entre 355-375 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Eschmeyer, W. N., 1965. Three new scorpionfishes of the genera Pontinus, Phenacoscorpius and Idiastion from the western Atlantic Ocean. Bull. Mar. Sci. v. 15 (núm. 3): 521-534.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ishida, M. & Amaoka, K., 1992. A new species of the fish genus Idiastion (Pisces: Scorpaenidae) from the Kyushu-Palau Ridge, western Pacific. Japanese Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 4): 357-360.
* 1 2 3 4 «Idiastion pacificum» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ifis (rei)

Segons la mitologia grega, Ifis (en grec antic Ἶφις), fou un rei d'Argos, fill d'Alèctor.
Era pare d'Etèocle i d'Evadne, la dona de Capaneu. Segons una altra tradició transmesa per Pausànias, Ifis era fill d'Alèctor i germà de Capaneu. Els seus dos fills, i també Capaneu, van tenir un final tràgic: Etèocle va morir davant de Tebes, i Evadne va llançar-se a la pira del seu marit a qui un llamp havia mort quan assaltava la muralla de Tebes. Ifis va ser castigat així perquè uns anys abans havia aconsellat a Polinices, que convencés Erifile, esposa d'Amfiarau d'anar contra Tebes, a canvi del collaret d'Harmonia.
Com que al morir no deixà fills, va heretar el regne Estènel, fill de Capaneu.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 289. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 123. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Ignaz Friedman

Salomço Ignaz Friedman també conegut per Ignace o Ignacy en Yiddish: שְׁלֹמֹה יִצְחָק פֿרײדמאַן (Podgórze districte de Cracòvia, 13 de febrer de 1882 - Sydney, Austràlia, 26 de gener de 1948) fou un pianista i compositor polonès.
Després d'aprendre solfeig i piano amb el seu pare, fou deixeble de Riemann a Leipzig, i Adler a Viena i finalment, d'en Leschetitzky, donant-se a conèixer molt jove com a concertista. D'una tècnica formidable i d'un temperament altament musical, les seves interpretacions de Beethoven i Chopin, sobretot, pequen tal vegada de quelcom arbitraries, però sorprenent per la seva força i originalitat.
Friedman fou en el seu temps un dels millors pianistes d'Europa, i com a tal va aconseguir triomfs ressonants el mateix en el continent com en Amèrica. També fou un distingit compositor i va escriure diverses obres per a piano i per a violoncel i lieder.
Va completar una edició de les obres de Chopin en 12 volums.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 1296 (ISBN 84-239-4524-3)
# Ignazio Donati

Ignazio Donati (Casalmaggiore, devers 1575 - Milà, 21 de gener de 1638) fou un compositor del Renaixement.
Va viatjar mol. Ha sigut organista a Pesaro el 1600. Fou mestre de capella de l'Acadèmia de l'Esperit Sant a Ferrara, després en la seva ciutat nadiua de 1618 a 1623, de 1623 a 1629 a la catedral de Novara i per acabar, a la catedral de Milà, on va tenir entre altres alumnes en Claudio Merulo. Deixà misses, motets, salms concerts, lletanies i madrigals.
Amb el pseudònim Auriga era membre de l'Acadèmia dels Filomeni.

## Referències

* 1 2 3 4 Pezzotti, Alessandra. «Donati, Ignazio». A: Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 41 (1992) (en italià). volum núm. 41, 199, p. 992.
* ↑ Enciclopèdia Espasa (en castellà). volum núm. 34, p. 992. ISBN 84 239-4534-0.
# Igualada Radical

Igualada Radical era una publicació republicana editada a Igualada entre els anys 1909 i 1915.

## Descripció

Portava el subtítol Quincenal republicano i, a partir del núm. 66, Periódico Republicano. Al principi, la redacció i l'administració eren al carrer de Sant Sebastià, núm. 36; a partir del núm. 9, al carrer de Sant Magí, núm. 36; des del núm. 37, al carrer de Sant Ignasi, núm. 2; i des del núm. 137 fins al final, a la Casa del Poble del carrer de Sant Magí. S'imprimia als tallers de la Viuda de M. Abadal i, des del núm. 119, a la impremta de Codorniu i Miranda. Sortia cada quinze dies. El primer número es va publicar el 3 d'abril de 1909 i el darrer, el 158, portava la data de 27 de novembre de 1915. Tenia quatre pàgines i tres columnes, però el format va anar canviant: 44 x 30 cm; el núm. 24, 32 x 22 cm; i a partir del núm. 25, 39 x 27 cm. A partir del núm. 136, del 17 de gener de 1915, la capçalera va ser il·lustrada amb un dibuix signat per J. Segués, que representa la república, en forma d'una noia amb gorro frigi i una bandera amb la paraula Llibertat.

## Continguts

En el primer article, "Presentación y saludo", hi diu que volen pa y llibertat, cultura y tolerancia... Vestim brusa, la brusa honrada, y la sinceritat y la franquesa seran nostres característiques. Era un periòdic polític, amb articles sobre l'amnistia, el cooperativisme, l'escola laica i contra el caciquisme. Era de tendència republicana i donava informació sobre mítings, eleccions, tant d'Igualada com de la comarca. També publicava alguna poesia i articles irònics sobre altres grups polítics o ideològics locals. Defensava enèrgicament les idees de Lerroux, a qui anomenaven nuestro jefe L'últim número va coincidir amb les eleccions municipals de novembre de 1915.
Hi escrivien habitualment Josep Costa Pomés, Francisco Canet, Maria Trulls de Rubio i A. Costa Sendra. També hi havia col·laboracions de Jesús Ulled Altemir, Pere Pastells Brunel, Estanislau Viñau i Veremundo Bertran.

## Referències

* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 188-189.
* ↑ Igualada Radical, núm. 1, 4-1909.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 191.
* ↑ Igualada Radical, núm. 4, 6-1909.

## Localització

* Biblioteca Central d'Igualada. Plaça de Cal Font. Igualada (col·lecció completa i relligada)

## Enllaços externs

* https://trencadis.diba.cat/
# Iguanodectes variatus

Iguanodectes variatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Branco, Guaporé, Trombetas i Urubu al Brasil.

## Referències

* ↑ Cope, E. D. 1872.On the fishes of the Ambyiacu River. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 23: 250-294, Pls. 3-16.
* ↑ Géry, J. 1993. Description de trois espèces nouvelles du genre Iguanodectes (Pisces, Characiformes, Characidae), avec quelques données récentes sur les autres espèces. Revue française d'Aquariologie Herpetologie v. 19 (núm. 4) for 1992: 97-106.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1970. Le genre Iguanodectes Cope (Pisces, Characoidei). Amazoniana v. 2 (núm. 4): 417-433.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moreira, C. 2003. Characidae - Iguanodectinae (Characins, tetras). p. 172-181. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* «Iguanodectes variatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Illa d'Avall

L'Illa d'Avall és una porció de terreny d'unes vint-i-cinc hectàrees d'extensió a la plana d'inundació del riu Ter al seu pas pel municipi de Jafre (Baix Empordà). Antigament era una illa fluvial que actualment forma un meandre a la riba esquerra del riu. La seva àrea ha rebut l'interès de les autoritats comunitàries i altres entitats locals a través de la dotació econòmica derivada d'un projecte Life més extens que abasta trams propers del curs del baix Ter com l'Illa de la Pilastra de Bescanó, Les Deveses de Salt, l'Illa del Ter a Pedret (Girona). El projecte Life fou finançat amb la meitat de les aportacions procedents de la UE (programa Life i xarxa Natura 2000, completant-se amb percentatges variables procedents del Consorci Alba-Ter, Fundació la Caixa, la Diputació de Girona i els ajuntaments de Girona, Salt i Bescanó. Aquest projecte preveia la recuperació dels hàbitats riparis i l'ordenació dels accessos per a evitar la degradació de l'hàbitat.
Aquestes actuacions es van dur a terme entre les 2010 i el 2013, que en el cas de l'Illa d'Avall inclogué la repoblació amb espècies autòctones (verns, salzes i freixes) a partir de plançons obtinguts de la flora veïna i la retirada d'espècies al·lòctones (Robinia pseudoacacia, Arundo donax, Bambusa sp., Ailanthus altissima, Acer negundo, Ligustrum japonicum o Parthenocissus quinquefolia), fet criticat per l'associació Gent del Ter per considerar que tot i no ser autòctones aquestes plantes han establert un cert equilibri en l'ecosistema i que les actuacions podrien ser perjudicials pertorbant llocs de cria d'aus, a més moltes d'aquestes espècies estan establertes aigües amunt i que el riu tornaria a dur llavors. Així mateix també consideraven contraproduent la delimitació de llocs de pas, ja que creien que una major freqüentació conduiria també a una degradació de l'espai.
L'incendi forestal produït al novembre del 2013 que afectà els municipis de Vilopriu, Colomers, Jafre i Foixà també afectà l'Illa d'Avall i cremà superfícies replantades.

## Referències

* ↑ «Recuperació d'hàbitats riparis del riu Ter». [Consulta: 27 juliol 2014].
* ↑ Gent del Ter «L'alcalde de Jafre assisteix a la caminada organitzada per gent del ter a l'illa d'Avall». Emporion, núm. 52, 4-2011 [Consulta: 27 juliol 2014].
* ↑ Santamaria, Neus; Ros, Sandra. «Illa d'Avall de Jafre, projecte Life, arrasada per l'incendi del Baix Empordà» (vídeo). Telenotícies comarques p. 1' 32". CCMA, 15-11-2013. [Consulta: 27 juliol 2014].
# Illa de Roosevelt

L'illa de Roosevelt és una illa de l'Antàrtida que està coberta de gel, fa uns 7.500 km² de superfície. Arriba a 550 m d’altitud. Va rebre el nom de Franklin D. Roosevelt, president dels Estats Units per part del seu descobridor l’almirall Richard E. Byrd el 1934.

## Referències

* ↑ «Roosevelt Island» (en anglès). Australian Antarctic Data Centre. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Geographic names of Antarctica» ( PDF) (en anglès). Gazeetteer. United States Board on Geographic Names, núm. 14, 1-1956.
* ↑ ; Bertler, N.; Dahl-Jensen, D.; Hindmarsh, R. C. A.; Pyne, A. «Roosevelt Island - a good place for an ice core». EGU General Assembly 2012 [Viena], 01-04-2012, pàg. 1228.
# Illa del Príncep Carles

L'illa del Príncep Carles (en anglès Prince Charles Island) és una illa de l'Arxipèlag Àrtic Canadenc, situada a la regió de Qikiqtaaluk del territori de Nunavut, Canadà.

## Geografia

Amb una superfície de 9.521 km² és la 19a illa més gran del Canadà i la 78a més gran del món. L'illa, baixa i plana, està situada a la conca de Foxe, a l'oest de l'illa de Baffin. Està deshabitada i la seva temperatura ambiental és molt freda.

## Història

Va rebre el nom del príncep Carles de Gal·les, que va néixer l'any 1948 quan va ser descoberta oficialment aquesta illa per Albert-Ernest Tomkinson, encara que la població inuit dels voltants la coneixia des de feia segles.

## Bibliografia

* Morrison, R.I.G. (1997): «The Use of Remote Sensing to Evaluate Shorebird Habitats and Populations on Prince Charles Island, Foxe Basin, Canada». Arctic. 50, núm. 1: 55.

## Enllaços externs

* Atles del Canadà on-line Arxivat 2008-09-02 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
* Illa del Princep Carles a oceandots.com (anglès)