OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Distichodus affinis

Distichodus affinis és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (23 °C-27 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Distichodus decemmaculatus

Distichodus decemmaculatus és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (23 °C-27 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel, 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1): 81-99 + Zu pag. 99 (foldout).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Pellegrin, J., 1926. Description de Characinidés nouveaux récoltés au Congo Belge par le Dr. Schouteden. Rev. Zool. Afr. v. 13 (núm. 3-4): 157-164.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Distichodus langi

Distichodus langi és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 51 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Ubangui.

## Referències

* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel, 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1): 81-99 + Zu pag. 99 (foldout).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Nichols, J. T. & L. Griscom. 1917. Fresh-water fishes of the Congo basin obtained by the American Museum Congo expedition, 1909-1915. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. v. 37 (art. 25): 653-756, Pls. 64-83.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Nichols, J.T. i L. Griscom, 1917. Fresh-water fishes of the Congo basin obtained by the American Museum Congo Expedition, 1909-1915. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. N.Y. 37(25):653-756.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Glyptothorax poonaensis

Glyptothorax poonaensis és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Maharashtra (Índia).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hypostomus rondoni

Hypostomus rondoni és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tapajós.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Miranda Ribeiro, A. de. 1912. Loricariidae, Callichthyidae, Doradidae e Trichomycteridae. A: Commissão de Linhas Telegraphicas Estrategicas de Matto-Grosso ao Amazonas. Matto-Grosso Annexo no. 5: 1-31, 1 pl.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Louis-Luc Loiseau de Persuis

Louis-Luc Loiseau de Persuis (Metz (Lorena), 4 de juliol de 1769 - París, 20 de desembre de 1819) fou un violinista, cap de cors, pedagog, compositor i director d'orquestra.
Era fill de Jean-Nicholas, mestre de capella de la catedral de Metz, i havent-se enamorat d'una actriu, entrà en el teatre com a violinista, a fi de poder seguir-la. D'aquesta manera va recórrer els principals teatres de França, i trobant-se a París el 1787, estrenà, amb èxit, un oratori seu, Le passage de la mer Rouge. Formà part de l'orquestra de l'Òpera, de la que en fou nomenat cap de cant el 1804, l'any següent individu del jurat de lectura, el 1810 director d'orquestra, el 1814 inspector general d'aquell teatre, i des de 1817 en fou també director fins a la seva mort.
També fou director del Conservatori de París, mestre de la Capella Reial i inspector d'aquesta. En tots aquests càrrecs demostrà tanta capacitat com zel, especialment en la direcció de l'Òpera, però el seu caràcter atrabiliari i irritable l'enemistà sovint amb artistes i públic.
A més de l'obra ja citada, va compondre les òperes següents:
* Estelle (1783);
* La nuit espagnole (1791));
* Phanor et Angéla (1798);
* Fanny Morna, ou L'écossaise (1799);
* Léonidas, ou Les spartiates (amb Gresnick) (1799);
* Le fruit défendu (1800);
* Marcel, ou L'héritier supposé (1802);
* Le triomphe de Trajan (amb Le Sueur) 1807);
* La Jérusalem délivrée la seva millor obra (1812);
* Les dieux rivaux, ou Les fêtes de Cythère (amb Berton, Kreutzer, i Spontini) (1816);
* La vengannce i Hommage aux dames (1816).
També se li deuen diverses cantates, balls, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 43, pàg. 1200 (ISBN 84-239-4543-X)
# Kuronezumia darus

Kuronezumia darus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 32 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 355-692 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del Japó i a Okinawa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Iwamoto T. 1974. Nezumia (Kuronezumia) bubonis, a new subgenus and species of grenadier (Macrouridae: Pisces) from Hawaii and the western North Atlantic. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 4) v. 39 (núm. 22). 507-516.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Kuronezumia darus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Shcherbachev, Yu. N., Y. I. Sazonov i T. Iwamoto, 1992: Synopsis of the grenadier genus Kuronezumia (Pisces: Gadiformes: Macrouridae), with description of a new species. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 48 (núm. 3): 97-108.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Diana d'Audouins

Diana d'Audouins, comtessa de Gramont (Hagetmau, 1554 - Bidaxune, 1620) fou amant del rei de França Enric IV, i fou coneguda com la bella Corisanda.
Era filla de Pau d'Audouins, vescomte de Louvigny. En restar orfe s'educà al costat de la reina de Navarra, Joana d'Albret, adquirint molts coneixements en les lletres i en la música. Als tretze anys la casaren amb Filibert I de Gramont, i contribuí el 1573 amb la seva sang freda a la salvació del seu sogre quan era atacat pels protestants bearnesos.
El 1576 es retirà a la petita cort de Nerac, mentre el seu espòs era el favorit del duc d'Anjou (Enric Hèrcules) en el Louvre. A Nerac conegué a Montaigne, el qual li dedicà els sonets publicats en els seus Essais; també fou allà on probablement començaren les seves il·lícites relacions amb Enric IV de França, relacions que facilitaren la mort de l'espòs de Diana en el setge de La Fère (1580). Es diu que el citat rei tractà de casar-se amb la comtessa de Gramont, agraït als serveis pecuniaris que en més d'una ocasió li'n prestà aquesta.
En les Lettres missives d'Enric IV que publicà Jules Berger de Xivrey, figuren nombroses cartes d'aquest monarca a la bella Colisanda.

## Descendència

Del primer marit va tenir al successor Antoni II mort el 1644; amb el seu fill Antoni III (1644-1678), el fill d'aquest, Antoni Charles (1678-1720), el fill d'aquest Antoni (1720-1735) i el fill del darrer Antoni VI (1735-1741) els drets del Louvigny es consolidaren en la casa dels ducs de Gramont fins a la revolució.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 999 (ISBN 84-239-4526-X)
# Casa-fàbrica Viladoms

La casa-fàbrica Viladoms és un edifici situat al carrer de la Mare de Déu del Pilar, 26 de Barcelona.

## Història

A finals del segle xviii i principis del xix, el fabricant de teixits de cotó Pau Viladoms era un dels proveïdors de la fàbrica d'indianes de Joan Baptista Cirés (o Sirés), i el 1803 disposava de 18 telers. El 1804, va demanar permís per a reformar la seva casa del carrer d'en Cuch (actualment Mare de Déu del Pilar), segons el projecte del mestre de cases Miquel Perarriera. Aquell mateix any, va adquirir en emfiteusi la casa del carrer de les Carretes, 28-30 al fabricant d'indianes Jeroni Sala, que li devia diners per unes peces de cotó en blanc.
El 1849, el seu fill Isidre Viladoms i Augeret hi figurava com a fabricant de teixits de cotó. El 1857 hi havia la fàbrica d'aprests de Manuel Tastàs, i el 1863 la de la seva vídua.
A finals del segle xix i principis del xx hi havia la fàbrica de teixits de cotó de Pere Homs i Cia, i a mitjans del segle xx la fàbrica de teixits Manufactures Selial i la de coberteria de plata d'A. Castro.

## Referències

* ↑ Sánchez, 1989, p. 93.
* ↑ Benaul i Berenguer, 2015, p. 108.
* ↑ «Pau Viladoms. Comerciant. Cuc (Mare de Déu del Pilar). Casa. Aixecar un pis i modificar unes obertures per fer-hi balcons». C.XIV Obreria C-95/1804-152. AHCB, 10-09-1804.
* ↑ AHPB, notari Tomàs Villaró i Roca, manual 1171/4, f. 13v-16, 5-1-1804.
* ↑ Fuster Sobrequés, Joan. Barcelona a la dècada moderada (1843-1854). El projecte industrialista en la construcció de l'estat centralista. Universitat Pompeu Fabra (tesi doctoral), 2004, p. 576.
* ↑ Guía general de Barcelona, 1849, p. 386.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1857, p. 231, 320.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 144, 282.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 99.
* ↑ Anuario-Riera, 1908, p. 650.
* ↑ Guía industrial y comercial de España, 1951-1952, p. 267.

## Bibliografia

* Benaul i Berenguer, Josep M. «Tejeduría de algodón en crudo y mercados intraindustriales en Cataluña, 1796-1807. Una primera aproximación». Revista de Historia Industrial, 58, 2015, pàg. 95-128.
* Sánchez, Àlex «La era de la manufactura algodonera en Barcelona, 1736-1839». Estudios de historia social. Servicio de Publicaciones del Ministerio de Trabajo y Seguridad Social, 48-49, 1989, pàg. 65-113. ISSN: 0210-1416.
# Casa Antoni Sala i Brugués

La casa Antoni Sala i Brugués és un edifici situat als carrers d'Avinyó i d'en Carabassa de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

A finals del 1845, Antoni Sala i Brugués va adquirir a Rosa Bergnes de las Casas part d'una finca als carrers dels Escudellers (actualment Avinyó) i d'en Carbassa, coneguda com a Fontana d'Or pel nom d'un hostal que hi havia hagut, i poc després va demanar permís per a reedificar-la segons el projecte de l'arquitecte Francesc Daniel Molina.
El 1860, va adquirir al fabricant d'Olot Miquel Castanys i Masoliver una part de la casa del comte de Creixell al carrer d'en Carabassa per 6.000 duros, i va demanar permís per a ampliar-hi la seva casa, segons el projecte del mestre d'obres Felip Ubach.
L'any 1906 es presentà un expedient de denúncia contra Joan Puig per cobrir sense permís el pati interior de la casa adjunt a l'escala.

## Descripció

La façana afrontada al carrer d'Avinyó, que és la principal, té planta baixa, quatre pisos i terrat pla transitable. Consta de tres eixos verticals d'obertures formant una composició axial al voltant de l'accés principal. El parament està recobert per un arrebossat que a la planta baixa presenta línies horitzontals.
La planta baixa s'obre al carrer per mitjà de tres grans portals. El portal central permet l'accés a l'interior de l'edifici. El primer pis es corresponia amb la planta noble de la finca i presenta un balcó corregut. La resta de plantes, amb balcons individuals d'alçades i voladissos decreixents, presenten llosanes de pedra i elaborades baranes de ferro fos. L'edifici es corona amb una cornisa motllurada sustentada per mènsules.
A l'interior de la finca s'accedeix a través de la porta de fusta localitzada al tram central de la planta baixa. Un ampli vestíbul dona pas al pati de la casa, al voltant del qual s'organitzen els recorreguts i les dependències de la finca. Aquest pati constitueix l'element de més interès de l'obra; és de planta quadrada, amb decoració de gust neoclàssic i té, a l'alçada de la planta noble, una galeria perimetral resolta amb columnes toscanes. Al damunt de l'arc figura la data de 1847.

## Vegeu també

* Torre Castanys
* Casa Joan Manuel Bofill

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Edifici d'habitatges al carrer Avinyó, 58». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 379.
* ↑ «Rosa Bergnes de las Casas». geneanet. Sancho de Loresecha.
* ↑ Diario de Barcelona, 06-02-1802, p. 148.
* ↑ AHPB, notari Magí Soler i Gelada, manual 1.287/6, f. 371v-375, 05-12-1845.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 145 C, 09-03-1846.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1857, p. 141, 315.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 139, 211.
* ↑ AHPB, notari Magí Soler i Gelada, manual 1.287/35, f. 384-292v, 24-03-1860.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 1075 bis C, 16-04-1860.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 2336/1906.