OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ermita de Sant Ramon (Vilafamés)

L'Ermita de Sant Ramon a Vilafamés, a la comarca de la Plana Alta, és un antic lloc de culte, catalogat com a Monument d'interès local segons consta en l'ANNEX III Béns de rellevància local compresos en el conjunt històric, del Decret 80/2005, de 22 d'abril, pel qual es declara Bé d'interès cultural el Conjunt històric de Vilafamés; amb codi 12.05.128-0010 de la Generalitat Valenciana.
L'ermita, datada del segle xviii, està en ple nucli de Vilafamés, dins de la zona del nucli històric, adossada pel lateral dret i la part posterior a habitatges particulars.
Es tracta d'un edifici de reduïdes dimensions, planta central, d'alts murs de fàbrica de maçoneria, i cúpula piramidal amb faldons, que es recolza sobre un petit tambor de forma quadrada decorat amb finestres. La façana, emblanquinada, es remata amb una petita espadanya i presenta una porta d'entrada de llinda per grans carreus. Com a única decoració pot observés, sobre la porta d'accés al temple, una fornícula amb un retaule ceràmic que mostra la imatge del Sant Ramon.

## Referències

* ↑ Decret 80/2005 «BOE» núm. 202, de 24 d'agosto del 2005, pàgines 29459 a 29464 (6 pàgs.) Consulta 5 de desembre del 2016
* ↑ Fitxa BRL. Generalitat Valenciana. Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport Consulta 5 de desembre del 2016
* 1 2 Ermita de San Ramón Ermitas y Santuarios de la Comunidad Valenciana Arxivat 2017-06-21 a Wayback Machine. (en castellà) Consulta 6 de desembre del 2016
* 1 2 GOZOS DE SAN RAMÓN NONATO, venerado en su ermita de Vilafamés. Gogistes Valencians (en castellà) Consulta 6 de desembre del 2016
# Murta (licor)

La murta o murtra (pronunciat multa en alguerès; murta en sard; mirto en italià) és un licor molt popular i tradicional a les illes de Sardenya i Còrsega. S'obté per la maceració alcohòlica dels murtons, el fruit de la murta (Myrtus communis), o d'una barreja dels fruits i les fulles d'aquesta planta. Per les seves propietats digestives, aquest licor se sol servir ben fred després dels àpats.
La murta negra, la més comuna, s'obté de la maceració dels murtrons madurs. La coloració li donen els antocians d'aquests fruits.
Un tipus diferent de licor és la murta blanca, que és el licor obtingut de la maceració o bé de fruits despigmentats o bé de fulles de brots tendres. Aquest últim licor té propietats organolèptiques netament diferents del licor de murta pròpiament dit.
La denominació oficial, adoptada per la Regió de la Sardenya i per l'associació de productors, és Mirto di Sardegna. El producte industrial actual sol tenir una graducació alcohòlica al voltant dels 30 graus.
El 1994 es va crear l'associació de productors (Associazione Produttori Mirto di Sardegna). Des de 1998 la murta forma part dels productes tradicionals protegits (Liquore Mirto di Sardegna al Decreto Legge n. 173 del 1998, Articolo 8, Comma 1).

## Aspectes històrics

Com amb totes les tradicions populars, els orígens del producte són incerts. Aquest licor és tradicional tant a Sardenya com a Còrsega, i arran de la proximitat de les dues illes possiblement l'origen de la tradició seria comuna.
Algunes fonts indiquen que el licor ja era una tradició popular al segle xix, i se citen diverses receptes del mateix estil. Les famílies se'l feien (i encara se'l fan) per a l'autoconsum tot macerant els murtons en vi o aiguardent. Al final del procés de maceració s'hi afegia sucre o mel.

## Referències

* 1 2 Francini, Emanuela «Il liquore di mirto rosso: le origini, le caratteristiche e la ricetta» (en italià). Grande Napoli, 03-03-2021 [Consulta: 27 juny 2021]. «Il liquore di mirto rosso è un digestivo originario della Sardegna e della Corsica [...] [L]a pigmentazione violacea del liquore dipendesse dal passaggio in soluzione degli antociani presenti nelle bacche.»
* ↑ «Mirto di Sardegna, il segreto dell'inebriante liquore» (en italià). Turismo.it - La Stampa, 11-06-2015 [Consulta: 27 juny 2021]. «Prodotto nella versione scura, (chiamata mirto rosso) oppure chiara (chiamata mirto bianco) ottenuta dalla macerazione di bacche depigmentate oppure di foglie di giovani germogli...»
Viccionari
# Carl Götze

Carl Götze (Weimar, 1836 - Magdeburg, 14 de gener de 1887) fou un compositor alemany.
Tingué com a mestres a Liszt, fou répétiteur de l'Òpera de Weimar i notable director d'orquestra.
Va compondre les òperes Eine aschiedsrolle, Die Korsen i Gustav Wasa; el poema simfònic Die Sommernacht; obres per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 774 (ISBN 84-239-4526-X)

## Enllaços externs

* Índex discogràfic de l'autor
# Ciriaco Strozzi

Ciriaco Strozzi (Capalla, prop de Florència, 1504 - Pisa, 1565) fou un erudit italià.
S'educà a Florència i viatjà molts anys recorrent quasi tots els països d'Europa. Vers l'any 1530, quan a penes contava vint-i-sis anys, obri a Florència una Acadèmia de filosofia que aconseguí una gran ressonància quasi tanta com la de Pomponazzi.
El 1537 passà a Bolonya, on se li oferí una càtedra de llengua grega, i el 1545, a prec de Cosme de Mèdicis, es traslladà a Pisa per ensenyar filosofia en la Universitat.
Fou propagador de la filosofia d'Aristòtil, la qual acceptava sense reticències ni distincions. Va escriure unes Orationes a forma d'introducció a lEtica à Nicomaco i en llur entusiasme arribà a intentar completar la Política escrivint en grec i llatí un suplement que titulà De republica libri II, scilicet IX et X, reliquis VII additi, quos sciptos non reliquit Aristoteles (Florència, 1562) i que fou traduït al francès per Morel en la seva edició del filòsof grec (París, 1600.
Ciriaco va tenir una germana escriptora i religiosa dominica Lorença Strozzi (1514-1591.

## Referències

* Volum núm. 57, pàg. 1323 de l'Enciclopèdia ESPASA (ISBN 84-239-4557-X)
# Efecte estèric

L'efecte estèric (o efecte de l'orientació) és un impediment descrit en la química orgànica causat per la influència d'un grup funcional d'una molècula en el curs d'una reacció química. El terme va ser utilitzat des de 1894 per Viktor Meyer, quan observà que algunes reaccions són molt lentes quan en la zona de reacció hi ha grans àtoms o grups. S'ha de tenir en compte que perquè es produeixi una reacció les molècules han de xocar de forma que la seva orientació relativa sigui la correcta.
També es produeix aquest efecte quan un grup substituent interacciona amb àtoms o grups d'àtoms de la cadena en la qual s'inclou modificant alguna de les seves característiques, como el punt d'ebullició.

## Classes d'efectes estèrics
### Impediment estèric

Aquest efecte es produeix quan el volum ocupat per part d'una molècula impideix que una altra part d'ella reaccioni. N'és un exemple l'aplicació de les cetones en una reacció Grignard; si s'afegeix metilpropà, la reacció es frena i fins i tot s'atura. Aquest efecte pot ser un problema o pot ser molt útil.

### Repulsió estèrica

Un grup d'una molècula és aparentment debilitat o protegit per grups funcionals menys carregats o amb càrrega oposada. [

### Atracció estèrica

Quan les molècules tenen formes o geometries optimitzades per a les seves interaccions.

## Efectes estèric i electroestàtic

Els enllaços químics tenen un esquelet bàsic que és la molècula, les quals són fàcilment modificables per forces de repulsió, inclòs l'efecte estèric. L'efecte estèric s'oposa o complementa per la participació d'efectes electroestàtics, com la Inducció electroestàtica, la conjugació, la simetria molecular i les interaccions electroestàtiques.

## Importància

La comprensió de l'efecte estèric és fonamental en la química, la bioquímica i la farmacología. En la química, els efectes estèrics són gairebé universals i afecten, en diversos graus, la majoria de les químiques. En la bioquímica, s'utilitzen sovint en molècules naturals com els enzims, quan el lloc de la catàlisi es pot amagar amb una gran estructura proteïnica. En farmacologia, l'efecte estèric es fa servir per determinar com i en quin nivell actuarà una medecina.

## Referències

* ↑ Gillespie: op. cit., pág. 812.
* ↑ Química Orgánica I (2004)
* ↑ Aulton: op. cit., pág. 123.

## Bibliografia

* Gillespie, Ronald J. y otros. Química. Ed. Reverte, 1988. ISBN 84-291-7188-6.
* Aulton, Michael E.. Farmacia. Ed. Elsevier, 2004. ISBN 84-8174-728-9.
* Craig Taverner, Brian: Steric Arxivat 2004-12-14 a Wayback Machine. (anglès)
* Fair, Joanna R.: Alignment, Vibrational, and Steric Effects in Unimolecular and Bimolecular Systems Arxivat 2009-02-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Ermita de Sant Sebastià de Cervera del Maestrat

L'ermita de Sant Sebastià de Cervera del Maestrat, fou inicialment una llotja fins que a principis del segle xix es converteix en un temple catòlic. Està situada al carrer Doctor Ballester.

## Història

Edifici medieval inicialment concebut com a llotja comercial, que en 1807, segon la data de la llinda de la porta principal, es va transformar en ermita.
En l'ermita se celebrava la festivitat del patró de Cervera, Sant Sebastià, el 20 de gener, fins que el perill d'enderrocament obligà a tancar-la al culte en els darrers anys del segle xx. Des de maig de 2004 fins a gener de 2007 s'han realitzat obres en l'ermita, que han suposat una completa restauració de l'edifici i una rehabilitació posterior, per poder tornar a celebrar-hi oficis religiosos.
És un Bé de Rellevància Local amb la categoria de Monument d'Interès Local per la Disposició Addicional Quinta de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià.

## Arquitectura

Edifici de planta quadrangular, menys una part perduda en la part esquerra de la façana, amb coberta de teula amb un vessant, i construït amb murs de maçoneria, i s'han utilitzat els carreus en els coronaments angulars externs, pilars i arcs.
La façana, després de la restauració, contrasta amb els edificis dels costats, per estar nua excepte l'entrada i unes petites finestres al pis superior. L'entrada original estava formada per un arc rebaixat, i posteriorment es va cobrir aquesta parcialment per una obertura d'arc de llinda.
En la planta baixa, trobem un atri d'entrada i després un saló rectangular de tres naus amb amplada i trams desiguals, disposades les naus seguint l'eix del carrer. Els arcs, de mig punt i ogivals, es carreguen sobre pilars de secció octagonal.

## Referències

* ↑ Finalizadas las obras de restauración-rehabilitación de la ermita de Sant Sebastià Arxivat 2010-07-15 a Wayback Machine.. Butlletí d'Informació Municipal, 9 (Cervera del Maestrat: Ajuntament, març-novembre 2007),pp. 10-11
* ↑ Suplemento gráfico sobre la inauguración de la ermita de Sant Sebastià el pasado 20 de enero de 2008 Arxivat 2010-07-15 a Wayback Machine.. Butlletí d'Informació Municipal, 10 (Cervera del Maestrat: Ajuntament, desembre 2007-juliol 2008),pp. 12-14
* ↑ Publicada en el DOGV núm. 5.449, de 13 de febrer de 2007.

## Bibliografia

* Constante Lluch, Juan Luis. Arquitectura gòtica al Maestrat. València: Generalitat Valenciana, 1984, pp. 16-21. ISBN 84-7579-002-X.
* Sanmartín Besalduch, A.; Sorlí Moliner, J.J.. Guía turística: Cervera del Maestre Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine.. Cervera del Maestrat: Ajuntament, 2006. p. 22. ISBN 84-96331-30-X.
# Francisco Javier Gutiérrez

Francisco Javier Gutiérrez (Còrdova, Andalusia; 5 de juliol de 1973) és un director, productor i escriptor espanyol. Conegut principalment pels seus curtmetratges que han estat premiats a nombrosos festivals

## Biografia

Es trasllada a Madrid per a estudiar dret. Durant la carrera, també, estudia interpretació, i produeix els seus primers curts en vídeo. Amb El Cuerpo (1998) i Brasil (2001) fa el salt als circuits de festivals internacionals on se l'identifica ràpidament amb un estil cinematogràfic de segell molt personal, i rep el premi al Screamfest, al Festival de Cinema d'Alcalá de Henares i al Festival Cinema Jove és nominat als de Fantasporto i Karlovy Vary.
El 2001 Javier Gutiérrez crea la seva pròpia productora per a portar endavant projectes d'abast internacional. És llavors quan realitza el seu primer curtmetratge en 35mm, Brasil, estrenat en la Secció Oficial del Festival Internacional de Sitges, on és premiat amb el Premi al Millor Curtmetratge. Ja en 2002 és convidat pel programa de TVE Versión Española a dirigir una peça per a la sèrie Diminutos del Calvario. El fragment La habitación de Norman, un claustrofòbic homenatge a Psicosi, salta a les pàgines de revistes especialitzades en els Estats Units. Aquest mateix any guanya el Premi Universal Studios i es trasllada a Los Angeles. En 2007 rep una oferta de Antonio Banderas i Antonio Pérez per a dur a terme la seva primera pel·lícula, Tres días (2008) que entra en la Secció Oficial Panorama del Festival Internacional de Cinema de Berlín, acompanyat per la polèmica i la divisió dels crítics a causa de la violència del seu contingut.
L'any 2009, Javier es va traslladar de nou a Los Angeles a la recerca de nous projectes cinematogràfics. Tanmateix, el seu següent projecte, el llargmetratge Rings, no s'estrenarà fins 2017.

### Filmografia

* WC Columna de aseo (1996)
* El cuerpo 81999)
* Brasil (2002) - Director, guionista, productor, editor
* Habitación de Norman (2002) - Director, guionista, editor
* Tres días (2008) - Director, guionista
* Demonic (2015) - Coproductor
* Rings (2017) - Director
* La espera (2023)

## Referències

* ↑ El cortometraje ´Brasil´ gana el Festival de Cartagena de Indias, Diario de Córdoba, 10 de març de 2003
* ↑ Taylor, Drew «'The Crow' Director: Don't Call it a 'Remake'». [Consulta: 6 octubre 2013].
* ↑ Francisco Javier Gutiérrez y David Planell, 'Directores del Siglo XXI' del Festival de Cine de Medina (Valladolid), Europa Press, 26 de febrer de 2002
* ↑ El director cordobés Francisco Javier Gutiérrez presenta ´3 días´ en Berlín, Diario de Córdoba, 15 de febrer de 2008
* ↑ El cineasta cordobés F. Javier Gutiérrez en la cima de Hollywood con su nueva película Rings, Córdoba Digital, 24 de gener de 2017
# Elies (desambiguació)

«Elies» té aquests significats:
* Biografies:
** Prenom:
*** Elies, profeta de l'Antic Testament
*** Elies I de Jerusalem, patriarca de Jerusalem
*** Elies II de Jerusalem, patriarca de Jerusalem
*** Elies III de Jerusalem, patriarca de Jerusalem
*** Elies I del Maine (conegut com a Elies de la Flèche), comte del Maine
*** Elies II d'Anjou, comte del Maine de la casa d'Anjou
*** Elies de Carax, escriptor grec
*** Elies de Creta, escriptor grec
*** Elies Ècdic, escriptor grec
*** Elies el Jove o Elies d'Enna, monjo del segle IX
*** Elies el Monjo, monjo i escriptor grec
*** Elies el Filòsof, escriptor grec
*** Elies Sincel·le, poeta llatí
*** Elies (bisbe de Girona) cap a l'any 853
*** Elies l'Il·lustre, patriarca de Constantinoble (1596)
*** Elies de Parma (Biarritz, 1880 - Friedberg, 1959), cap de la Casa de Borbó-Parma i titular del Ducat de Parma
*** Elies Barberà Bolinches (Xàtiva, 1970), poeta i actor valencià
*** Feliu Elies i Bracons (Barcelona, 1878 - 1948), caricaturista, pintor, il·lustrador, crític d'art i escriptor
*** Joan Elies Adell i Pitarch (Vinaròs, 1968), poeta
*** Elies Torres i Tur (Eivissa, 1944), arquitecte eivissenc
*** Elies Rogent i Amat (Barcelona, 1821 – 1897), arquitecte
** Cognom:
*** Josep Elies, diversos personatges.
*** Xavier Elies, economista i integrant des de 1963 dels Setze Jutges
*** Francesc Gras i Elies, escriptor català nascut a Reus el 1850.
* Toponímia:
** Turó de Sant Elies, muntanya al massís del Montseny
** Sant Elies de Vilamajor, ermita del municipi de Sant Pere de Vilamajor (Massís del Montseny)
# Cirrhitus albopunctatus

Cirrhitus albopunctatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels cirrítids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic: Tonga.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède, B. G. E., 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5: i-lxviii + 1-803 + index, Pls. 1-21.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Schultz, L. P., 1950. Three new species of fishes of the genus Cirrhitus (family Cirrhitidae) from the Indo-Pacific. Proceedings of the United States National Museum v. 100 (núm. 3270): 547-552.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., J.T. Williams, D.G. Smith, M. Kulbicki, G.M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann, 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.
* ↑ Randall, J.E., 2001. Cirrhitidae. Hawkfishes. P. 3321-3328. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). FAO, Roma.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Staphylinochrous meinickei

Staphylinochrous meinickei és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
És endèmica de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Funet - Staphylinochrous». [Consulta: 2 març 2025].
# David Aliaga

David Aliaga (L'Hospitalet de Llobregat, 1989) és un escriptor, editor i traductor català.
Llicenciat en Periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona i Máster en Humanitats per la Universitat Oberta de Catalunya, és conegut per la seva tasca d'investigació i divulgació del fet identitari jueu en la literatura contemporània, i per la seva obra de ficció relacionada amb aquests mateixos conceptes. Amb Víctor Sorenssen va co-dirigir la segona edició de Séfer, festival del llibre jueu de Barcelona, en el marc del qual va organitzar una taula rodona en homenatge a Patrick Modiano, escriptor francès d'arrels sefardites guardonat amb el premi Nobel de literatura en aquell any.
A la revista Quimera ha coordinat dossiers monogràfics sobre els autors jueus de la Viena d'entreguerres (Stefan Zweig, Joseph Roth, Arthur Schnitzler…) i escriptors com Philip Roth o Patrick Modiano.
L'any 2021, la revista britànica Granta el va incloure en la seva selecció dels millors autors en llengua espanyola menors de 35 anys, essent l'únic autor català de la llista.

## Obra

* El año nuevo de los árboles (Oviedo, Ed. Sapere Aude, 2018).
* Y no me llamaré más Jacob (Sevilla, La Isla de Siltolá, 2016).
* Hielo (Barcelona, Paralelo Sur Ediciones, 2014).
* Inercia gris (Barcelona, Editorial Base, 2013).

## Referències

* ↑ Morales, Javier. «David Aliaga, el judaísmo y la amnesia de Europa» (en castellà), 15-04-2018. [Consulta: 4 febrer 2020].
* ↑ Prado, Diego. «David Aliaga: Y no me llamaré más Jacob» (en castellà-es). Arxivat de l'original el 2020-02-04. [Consulta: 4 febrer 2020].
* ↑ Safont, Joan. «Mozaika i la visualització de la cultura jueva catalana». [Consulta: 13 gener 2020].
* ↑ «Dossier: Autores judíos de la joven Viena». Quimera. Revista de literatura, núm. 418, 10-2018.
* ↑ «Dossier: Philip Roth». Quimera. Revista de literatura, núm. 408, 12-2018.
* ↑ «Dossier: Patrick Modiano». Quimera. Revista de literatura, núm. 421, 1-2019.
* ↑ Hevia, Elena. «David Aliaga, el único catalán en la lista de 'Granta': un converso al judaísmo» (en castellà), 07-04-2021. [Consulta: 1r octubre 2021].
# David Ávila Martínez

David Ávila Martínez (Barcelona, 21 de març de 1978) és un exfutbolista català, que ocupà la posició de migcampista atacant. Ha estat internacional amb la selecció espanyola sub-18.
Cal no confondre'l amb el taekwondista homònim que viu a Paterna.

## Carrera esportiva

Sorgeix del planter del FC Barcelona. Hi destaca amb l'equip C, amb el qual marca 22 gols a la campanya 96/97. Eixe any disputa un encontre amb el primer filial a la categoria d'argent.
L'estiu de 1997 fitxa pel CP Mérida, llavors a primera divisió, però no disputa cap minut de la campanya 97/98. Al mercat d'hivern, recala al CD Toledo.
A partir de 1998, la carrera del barceloní prossegueix per equips de Segona B i Tercera Divisió: RCD Espanyol B (98/00), CE L'Hospitalet (00/01), Benidorm CD (2001), Zamora CF (2002) i Quintanar del Rey (2002).
Mitjada la temporada 02/03 fitxa pel CF Vilanova, del grup català de Tercera Divisió, amb qui ha estat un dels referents ofensius durant la dècada dels 2000, tot marcant més d'una cinquantena de gols entre 02/03 i 07/08.

## Referències

* ↑ «Dos catalanes en la sub 18». Mundo Deportivo, 22-09-1995. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «CP MÉRIDA». Mundo Deportivo, 17-07-1997. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ David Ávila Martínez a BDFutbol
* ↑ «Altas en Vilafranca». Mundo Deportivo, 08-05-2009. [Consulta: 9 abril 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Lliga de Campions de la WSE femenina 2024-2025

La Lliga de Campions de la WSE femenina 2024-25 és la dinovena edició de la competició. Se celebra des del 9 de novembre de 2024 fins al 28 d'abril de 2025 i és organitzada per World Skate Europe Rink Hockey. Hi participen deu equips de les principals lligues europees, cinc dels quals de l'OK Lliga, el CP Esneca Fraga, vigent campió, el CP Vila-sana Coop d'Ivars, el Generali HC Palau, el Telecable HC i el Martinelia CP Manlleu. La competició es disputà en dues fases, la primera en format de fase regular i la segona en format d'eliminatòries a doble partit.

## Clubs participants

* SL Benfica
* ECU RHC
* CP Esneca Fraga
* Martinelia Manlleu
* ASD Roller Matera
* Nantes LAV
* Generali HC Palau de Plegamans
* Telecable HC
* RSC Uttigen
* CP Vila-sana Coop d'Ivars

## Ronda prèvia

El Martinelia Manlleu, l'ECU RHC, l'ASD Roller Motera i el RSC Uttigen disputaren la ronda prèvia a la fase regular de la competició. L'eliminatòria es disputà a doble partit, celebrant-se l'anada el 9 de novembre i la tornada el 16 de novembre. Es classificaren el Martinelia Manlleu i RSC Uttigen.
| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Martinelia Manlleu | 5-0 | ASD Roller Matera | 2-0 | 3-0 |
| ECU | 4-5 | RSC Uttigen | 1-2 | 3-3 |

## Primera fase
### Grup A

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | BEN | NAN | TEL | UTT |
| 1 | SL Benfica | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | — | | | |
| 2 | Nantes LAV | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | | — | | |
| 3 | Telecable HC | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | | | — | |
| 4 | RSC Uttigen | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | | | | — |

### Grup B

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | FRA | MAN | PAL | VLS |
| 1 | CP Esneca Fraga | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | — | | | |
| 2 | Martinelia Manlleu | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | | — | | |
| 3 | Generali HC Palau | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | | | — | |
| 4 | CP Vila-sana Coop d'Ivars | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | | | | — |

## Referències

* ↑ «WSE Champions League Women: Qualifying Round Begins This Weekend». World Skate Europe, 08-11-2024. [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ Camps, Albert. «El Martinelia Manlleu es classifica per la fase de grups». L'Esportiu, 16-11-2024. [Consulta: 22 novembre 2024].
# Organització Comunista Voltaica

L'Organització Comunista Voltaica (francès: Organisation communiste voltaïque, OCV) va ser un partit comunista al país ara conegut com a Burkina Faso. Va ser fundat el 1971. El 1978 l'OCV es va partir en dos, el pro-Xinès Unió de Lluites Comunistes (ULC) i el pro-Albanès Partit Comunista Revolucionari Voltaic (PCRV).