OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albert Gorter

Albert Gorter (Nuremberg, 1862 - Herrsching, 1936) fou un compositor i director d'orquestra alemany del Romanticisme.
Fou director dels teatres d'òpera d'Estrasburg i Leipzig, i com a compositor es va distingir tant en el gènere instrumental com en el dramàtic.
Entre les seves òperes estrenades s'hi troben Der Schatz des Rhampsinit (1894) i Paria (1908).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 732 (ISBN 84-239-4526-X)

## Enllaços externs

* Partitura de "Der Schatz des Rhampsinit" signada per l'autor
# Unja

L'Unja (en rus Унжа) és un riu de Rússia que passa per les províncies de Vólogda i de Kostromà. És un afluent del Volga.
Té una llargària de 426 km i una conca de 28.900 km². Desemboca al pantà de Gorki, i es gela des d'octubre-desembre fins a abril-maig. Els seus principals afluents són la Viga, la Neia i la Meja, i passa per les ciutats de Kologriv, Mànturovo i Makàriev.

## Galeria

* Unió del Kema i el Lundonga.
* Curs superior de l'Unja.
* Curs superior del riu.
* Desembocadura del Kunoj.
* El riu prop de Kunoj.
* El riu prop de Melenki, segle xix.
* Confluència amb la Viga.
* L'Unja prop de Makàriev.
# Unça troy

L'unça troy (ozt) és una unitat de mesura imperial britànica. Actualment es fa servir sobretot per donar el pes (i per tant el preu) dels metalls preciosos. Una unça troy equival a 31.1034768 grams. Hi ha 32.1507466 unces troy en 1 kg.
L'unça troy és part del sistema de pesos troy, que prové del sistema monetari romà. Els romans utilitzaven barres de bronze de diferents pesos com a moneda. Una aes grave equivalia a una lliura. Una dotzena part d'un aes grave s'anomenava uncia, és a dir, unça. Estandarditzacions posteriors van canviar l'unça a 1/16 de la lliura (l'unça avoirdupois), però l'unça troy, que és 1/12 de la lliura troy (una lliura troy pesa menys que una d'avoirdupois), s'ha conservat per la mesura de metalls preciosos. L'unça troy pesa més que l'avoirdupois (31.1034768 g (per definició), contra 28.349523125 g).
Per tal de mantenir els estàndards de puresa i mesures comunes al llarg del temps, es va conservar l'unça troy en comptes de l'avoirdupois per al pesatge de l'or, platí, plata, i la pólvora. Igualment, el gra, que té el mateix valor en els sistemes troy i avoirdupois, encara es fa servir per mesurar les fletxes i els pesos de les fletxes en tir amb arc, i per al pes de projectils (bales) en balística. L'unça troy i el gra també eren part del sistema farmacèutic que es va utilitzar en medicina durant molt de temps, però actualment han quedat reemplaçats pels mil·ligrams.

## Referències

* ↑ «Troy Ounce». Troy Ounce: What is a Troy Ounce?. [Consulta: 9 gener 2011].
* ↑ «Troy Ounce». WordNet 3.0, Dictionary.com. Princeton University. [Consulta: 10 gener 2008].
# Uranospinita

L'uranospinita és un mineral arsenat de la classe dels minerals fosfats, i dins d'aquesta pertany a l'anomenat grup de l'autunita. Va ser descoberta l'any 1873 a les Muntanyes Metal·líferes, a l'estat de Saxònia (Alemanya), sent nomenada així pel seu contingut en urani i del grec spinos ("verdet") pel seu color.

## Característiques químiques

És un uranil Arsenat hidratat amb calci, similar a altres minerals del grup de l'autunita al qual pertany.
Els cristalls d'uranospinita poden contenir un cor de zeunerita.

## Formació i jaciments

Es forma com a mineral secundari per alteració de la uraninita, a la zona d'oxidació dels jaciments hidrotermals de minerals de l'urani i arsènic.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: metazeunerita, metauranocircita, uranofana, troegerita, walpurgina, uranosferita, asselbornita, schoepita, paraschoepita, arsenuranilita o novacekita.

## Referències

* ↑ Weisbach A. (1873), "Neue Uranerze von Neustädtel bei Schneeberg". und Hüttenwesen im Königreiche Sachsen, Abhandlungen, 119-121.
* Uranospinita, mindat.org.
* Uranospinita, webmineral.com.
* Manual de uranospinita, Mineral Data Publishing.
# Uta cendrós

L'uta cendrós (Pseudochirulus cinereus) és una espècie de pseudoquírid que viu al nord-est de Queensland (Austràlia). Durant molt de temps es cregué que era la mateixa espècie que l'uta del riu Herbert (P. herbertensis), però recentment foren separats. Les dues espècies tenen una aparença bastant diferent.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 52. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Uta de Forbes

L'uta de Forbes (Pseudochirulus forbesi) és una espècie de marsupial de la família dels pseudoquírids. Viu a Indonèsia i Papua Nova Guinea. Fou anomenat en honor del naturalista i explorador escocès Henry Ogg Forbes.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 52. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Helgen, K.; Dickman, C.; Salas, L. Pseudochirulus forbesi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 138-139. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Florenciella lugubris

Florenciella lugubris és una espècie de peix pertanyent a la família dels epigònids i l'única del gènere Florenciella.

## Descripció

* Pot arribar a fer 10 cm de llargària màxima.
* Els exemplars conservats en alcohol són de color marró clar amb les aletes més fosques.
* 8 espines i 8 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 8 radis tous a l'anal.
* Les vores de les escates presenten un contorn negre.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 150 i 800 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les aigües tropicals i subtropicals de l'oceà Índic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Mead G. W. & De Falla J. E., 1965. New oceanic cheilodipterid fishes from the Indian Ocean. Bull. Mus. Comp. Zool. v. 134 (núm. 7). 261-274.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Mead, G. W. & De Falla, J. E., 1965.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Gon, O., 1986. Apogonidae. P. 546-561. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.). Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* ↑ Gon, O., 1986. Apogonidae. P. 546-561.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Escut d'Ars

L'escut oficial d'Ars té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un arç d'argent.

## Història

Va ser aprovat el 20 de març de 2013 i publicat al DOGC el 8 d'abril del mateix any amb el número 6350.
Es tracta d'unes armes parlants que fan referència al nom del poble.
Com és norma en tots els escuts de les entitats municipals descentralitzades, el d'Ars no porta corona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Urgell
* Escuts oficials de les entitats municipals descentralitzades de Catalunya

## Notes i referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/719/2013, de 20 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic de l'entitat municipal descentralitzada d'Ars.» (pdf). DOGC núm. 6350. Generalitat de Catalunya, 08-04-2013. [Consulta: 21 novembre 2013].
# Domenico Alberti

Domenico Alberti (Venècia, 1712 - Roma, 1740) fou un compositor, clavicordista i cantant italià. El seu treball romangué entre el Barroc i el Classicisme.
Alberti estudià música amb Lotti i Biffi. Compongué òperes, cançons i sonates per a instruments de teclat. És conegut per l'ús freqüent d'un tipus d'acompanyament anomenat baix d'Alberti, malgrat que no va ser el primer a utilitzar-lo. En els seus primers temps, Alberti fou conegut com a cantant i sovint s'acompanyava a si mateix amb el clavicordi. Avui, Alberti és considerat un compositor menor i llurs obres són rarament executades, però el baix d'Alberti fou molt emprat posteriorment pels compositors per a teclat en l'era clàssica de la música.
Se li deuen les partitures de les òperes: Endimion, de Metastasio; Olimpiada (Venècia, 1733) i Galatea (Venècia, 1738). Les seves sonates Op. 1. resultaren molt controvertides per considerar que el compositor Giuseppe Jozzi se les va apropiar. Malgrat la polèmica i els estudis, hi ha i musicòlegs que encara dubten que les citades sonates no siguin de Jozzi.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 4, pàg. 13 (ISBN 84-239-4504-9)
# Congocharax spilotaenia

Congocharax spilotaenia és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ Matthes, H., 1964. Les poissons du lac Tumba et de la region d'Ikela. Étude systématique et écologique. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 126: 1-204, map, table, Pls. 1-6.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1912. Poissons recueillis dans la Région du Bas-Congo par M. le Dr W. J. Ansorge. Zoologie.--Série I: Poissons, Batraciens et Reptiles. Matériaux pour la Faune du Congo. Ann. Mus. Congo Belge (Ser. 1) v. 2 (fasc. 3): 1-28, Pls. 17-22.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Roberto Orci

Roberto Orci (Ciutat de Mèxic, 20 de juliol de 1973 - Los Angeles, 25 de febrer de 2025) va ser un productor de cinema i televisió i guionista mexicà. Va treballar a La llegenda del Zorro, Missió: Impossible III, Transformers i Star Trek, entre d'altres. Va ser el creador, juntament amb Jeffrey Jacob Abrams i a Alex Kurtzman, de la sèrie de televisió Fringe.

## Referències

* ↑ Pascale, Anthony. «Star Trek Writer Roberto Orci Reveals Personal Connection To Spock». TrekMovie.com, 01-07-2010. [Consulta: 28 desembre 2014].
* ↑ «Roberto Orci». IGN. Arxivat de l'original el 20 febrer 2015. [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ «Muere a los 51 años Roberto Orci, coautor de 'Fringe' y las sagas 'Transformers' y 'Star Trek'» (en castellà). Cinemanía, 26-02-2025. [Consulta: 4 març 2025].
# 735

El 735 (DCCXXXV) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià. L'ús del nom «735» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini esdevingué el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments

* Inici d'una epidèmia de verola al Japó que es prolongarà fins al 737 i matarà un terç de la població del país.

## Necrològiques

* Beda, monjo benedictí, «pare de la història d'Anglaterra» i popularitzador del sistema Anno Domini.
* Eudes I d'Aquitània.
* Otger Cataló (segons la llegenda).

## Referències

* ↑ Junqueras i Vies et al., 2011, nota a peu de pàgina núm. 129.
* ↑ «Beda el Venerable (sant)». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ «Gascunya». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ Coll i Alentorn, 1949, p. 23.

## Bibliografia

* Coll i Alentorn, M. «La llegenda d'Otger Cataló i els nou barons». Estudis Romànics, 1949, pàg. 1-47.
* Junqueras i Vies, P; Madrid i Morales, D.; Martínez Taberner, G.; Pitarch Fernández. Història del Japó. Editorial UOC, 2011. ISBN 9788497884815.
# Abel de Dinamarca

Abel de Dinamarca (1218 - Eiderstedt, 29 de juny de 1252) fou duc de Schleswig des de 1232 i rei de Dinamarca des de 1250 fins a la seva mort. El seu regnat fou el mès curt de tota la història danesa. Era fill del rei de Dinamarca Valdemar II el Victoriós i de Berenguera de Portugal. Fou duc de Schleswig, des de 1232 fins 1250, quan pujà al tron després d'haver tramat l'assassinat del seu germà Eric IV, ocorregut aquell mateix any. Morí dos anys més tard en una revolta dels frisis.
Al morir el seu pare, aquest dividí els seus estats entre els seus quatre fills, havent-li tocat a Abel el ducat de Schleswig o la Jutlàndia meridional. Eric, el germà gran, tenia, sobre tots, el dret de sobirania. Els tres menors, recolzats pel comte Adolf de Holstein, declararen la guerra a Eric i, després de set anys de lluita, aquest resultà vencedor (1248).
Dos anys després d'ajustada la pau entre els quatre germans, Eric passà per Jutlàndia, i Abel el va atreure de manera hipòcrita, menà que el degollessin i que el llencessin al riu Slio, fen córrer la brama que s'havia ofegat al riu i que no s'havia pogut trobar el seu cadàver. Dinamarca sencera va creure la noticia, quan uns pescadors trobaren el cos del rei decapitat, arreu condí la nova que Eric havia estat assassinat pel seu germà; però aquest ja s'havia assegurat la elecció al tron vacant i fou coronat a Roskilde, pel bisbe Sund.
Abel es guanyà molt aviat la simpatia del poble, restablint les suprimides corporacions municipals, i tot semblava somriure-li, quan el 1252, es troba en la necessitat de castigar els frisis, que es negaven a pagar el impost, i fou mort en una batalla, succeint-lo el seu germà Cristòfol.
La llegenda, poetitzant la mort d'Eric, representa al fratricida Abel cavalcant pels aires en un cavall negra, perseguit per una jauria de gossos famolencs.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 1, pàg. 340, ISBN 84-239-4501-4
# Acadèmia Sibelius

L'Acadèmia Sibelius, en finès Sibelius-Akatemia (abreviatura SibA), és una institució d'ensenyament superior de música, situada a la capital finlandesa, Hèlsinki.
Va ser fundada el 1882 amb el nom Helsingin Musiikkiopisto, la primera escola de música finesa, i el 1939 va prendre el seu nom actual. La universitat va ser nomenada en honor del compositor finlandès Jean Sibelius, que hi va estudiar la dècada de 1880. Va ser un establiment privat fins a 1980, quan en va prendre les regnes el ministeri d'Educació, que va reformar l'estructura i l'administració del centre. L'acadèmia és l'única del seu tipus a Finlàndia i els seus graus tenen un nivell equivalent als universitaris. i és entre els conservatoris més grans d'Europa amb uns 1700 estudiants matriculats.
El conservatori disposa d'una orquestra simfònica pròpia, que va començar a professionalitzar-se el 1916, i al llarg dels anys ha comptat amb diverses col·laboracions i ha obtingut diversos reconeixements, com el segon lloc en el Premi de Música Herbert von Karajan el 1972.

## Referències

* ↑ «Música de Helsinki». Gran enciclopèdia de la música. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ Kotilanen, Tuula; Suomala, Orvokki «The Sibelius Academy». Fontes Artis Musicae, vol. 40, núm. 1, 1993, pàg. 17-20.
* ↑ «Sibelius Academy Symphony Orchestra» (en anglès). Los Angeles Philarmonic Association. [Consulta: 21 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Lloc oficial de l'Acadèmia Sibelius
# Acadèmia dels Desconfiats

L'Acadèmia dels Desconfiats, o Acadèmia Desconfiada, fou una acadèmia de lletres que promovia l'estudi de la història, la llengua i la poesia catalanes. La fundaren l'any 1700 a Barcelona diversos erudits, el principal dels quals fou Pau Ignasi de Dalmases, que fou elegit arxiver perpetu. Els altres membres foren Josep Antoni de Rubí i de Boixadors, Joan Antoni de Boixadors Pacs i de Pinós, Antoni de Peguera i d'Aimeric, Llorenç de Barutell i d'Erill, Francesc de Junyent i de Vergós, Josep d'Amat i de Planella, Alexandre de Palau i d'Aguilar, Francesc de Josa i d'Agulló, Josep de Taverner i d'Ardena, Agustí de Copons i de Copons, Felip de Ferran i de Sacirera, Josep Clua i Granyena, Josep de Rius i Falguera i Francesc de Sanç i de Miquel.
L'Acadèmia dels Desconfiats va publicar l'obra Nenias reales a la mort de Carles II d'Espanya. Propicià la primera edició de les obres de Francesc Vicent Garcia (Barcelona, 1703), que conté un pròleg que discuteix el paper de l'Acadèmia. Foren membres de l'Acadèmia Josep Romaguera, fra Manuel de Vega i de Rovira i Joaquim Vives i Ximenes. El poeta, militar i estadista Joan de Gualbes i Copons, tot i no constar que en fos membre, hi va estar relacionat. Va poder celebrar les seves sessions fins al 1703. I com que la major part dels seus membres donaren suport a l'arxiduc Carles durant la Guerra de Successió, quan Felip V ocupà Barcelona el 1714 la va clausurar definitivament.
El seu testimoni fou recollit uns anys més tard, el 1729, per la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.
El 2023, l'escriptora Àfrica Ragel va publicar la novel·la Els savis de l'Acadèmia dels Desconfiats.

## Referències

* 1 2 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; p. 4
* ↑ Coll, Maria «L'aposta catalana». Especial 1714. Monogràfic de la Revista Sàpiens [Barcelona], núm. 108, 9-2011, p.24-27. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Nou diccionari 62 de la literatura catalana (Barcelona: Edicions 62, 2000), pàg. 3
* ↑ Brown, Kenneth; Melchor, Vicent de. Vida i obra de Joan de Gualbes i de Copons. Barcelona: Curial Edicions Catalanes / Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1995, p. 18. ISBN 9788478266814.
* ↑ «Els savis de l'Acadèmia dels Desconfiats». Grup Promotor Santillana, 2023.

## Bibliografia

* Rossich, Albert. Francesc Vicent Garcia: Història i mite del Rector de Vallfogona. Barcelona: Edicions 62, 1988.
* Carreras y Bulbena, Joseph R. La Academia Desconfiada y sos acadèmichs. Barcelona: Tallers Gràfics «Atlas», 1922.
* Muntada i Artiles, Marta «Els integrants de l'Acadèmia dels Desconfiats» (pdf). Butlletí de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, 48, 2002, pàg. 11-84 [Consulta: 28 febrer 2015].
* «L'Acadèmia dels Desconfiats (1700-1703)». Web 11setembre1714.org. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 1r març 2015].

## Vegeu també

* Llista de membres de l'Acadèmia dels Desconfiats
# Acanthobrama lissneri

Acanthobrama lissneri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Jordà.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1843. Ichthyologie [von Syrien]. A: J. von Russegger. Reisen in Europa, Asien und Africa, mit besonderer Rücksicht auf die naturwissenschaftlichen Verhältnisse der betreffenden Länder unternommen in den Jahren 1835 bis 1841, etc. Stuttgart. Ichthyol. von Syrien v. 1 (pt 2): 990-1099.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Goren, M., 1974. The freshwater fishes of Israel. Isr. J. Zool. 23:67-118.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Krupp, F. i W. Schneider, 1989. The fishes of the Jordan River drainage basin and Azraq Oasis. p. 347-416. A Fauna of Saudi Arabia. vol. 10.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Tortonese, E. 1952. On a new cyprinoid fish of the genus Acanthobrama from Palestine. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 5 (núm. 51): 271-272.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Acanthogobius

Acanthogobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Acanthogobius elongatus (Ni & Wu, 1985)
* Acanthogobius flavimanus (Temminck & Schlegel, 1845)
* Acanthogobius hasta (Temminck & Schlegel, 1845)
* Acanthogobius insularis (Shibukawa & Taki, 1996)
* Acanthogobius lactipes (Hilgendorf, 1879)
* Acanthogobius luridus (Ni & Wu, 1985)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Ni, Y. & H.-L. Wu, 1985. Two new species of the genera Aboma and Acanthogobius from China. J. Fish. China v. 9 (núm. 4): 383-388.
* 1 2 Temminck, C. J. & H. Schlegel, 1845. Pisces, Fauna Japonica Parts 7-9: 113-172, Pls. 1-143 + A.
* ↑ Shibukawa, K. & Y. Taki, 1996. A new gobiid fish, Acentrogobius insularis, from the Ryukyu Islands, Japan. Ichth. Research v. 43 (núm. 1): 79-85.
* ↑ Hilgendorf, F. M., 1879. Diagnosen neuer Fischarten von Japon. Sitzungsber. Ges. Naturf. Freunde Berlin 1879: 105-111.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Lee, Y.-J., 2001: Osteological study of the genus Acanthogobius (Perciformes: Gobiidae) from Korea. Korean Journal of Ichthyology v. 13 (núm. 1): 50-62.
* Ni, Y. i H.-L. Wu, 1985: Two new species of the genera Aboma and Acanthogobius from China. Journal of Fisheries of China v. 9 (núm. 4): 383-388.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)