OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Haworthia bayeri

Haworthia bayeri és una espècie del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia bayeri creix sense tronc. Les 15 a 20 fulles retallades formen una roseta amb un diàmetre de fins a 8 centímetres. El limbe foliar és de color verd marronós fosc a negre, arrodonit a la punta i no punxegut. La superfície de la fulla és rugosa. El marge de la fulla i la quilla de la fulla són senceres o finament espinoses. La cara final opaca i tèrbola translúcida té un patró escàs en forma de xarxa o franges longitudinals.
La inflorescència pot arribar a fer fins a 30 cm de llargada i consta de 15 a 25 flors.

## Distribució

Haworthia bayeri està estès a les províncies de sud-africanes del Cap Occidental i Cap Oriental al Petit Karoo.

## Taxonomia

Haworthia bayeri va ser descrita per J. D. Venter i Steven A. Hammer i publicat a Cactus and Succulent Journal (Los Angeles) 69: 75, a l'any 1997.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
bayeri: epítet en honor del l'entomòleg agrícola sud-africà, jardiner, col·leccionista de plantes i conservador del Karoo Botanic Gardens de Worcester, Martin Bruce Bayer (1935-); especialitzat en el gènere vegetal Haworthia.

### Sinonímia

* Haworthia hayashii M.Hayashi
* Haworthia indigoa M.Hayashi
* Haworthia jadea M.Hayashi
* Haworthia laeta M.Hayashi
* Haworthia truterorum Breuer & Marx
* Haworthia bayeri var. hayashii (M.Hayashi) Breuer
* Haworthia bayeri var. jadea (M.Hayashi) Breuer
* Haworthia indigoa var. truterorum (Breuer & Marx) Breuer

## Referències

* ↑ «Haworthia bayeri». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «The Eponym Dictionary of Southern African Plants» (en anglès). calflora.net. [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ Eggli, Urs; Newton, Leonard E. Etymological Dictionary of Succulent Plant Names (en anglès). Berlín/Heidelberg: Springer, 2010, p. 23. ISBN 978-3-642-05597-3 [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ «Sinòmims de Haworthia bayeri». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Arxivat de l'original el 2021-08-31. [Consulta: 14 febrer 2021].

## Bibliografia

* Bayer, Martin Bruce; van Jaarsveld, Ernst Jacobus. Urs Eggli. Haworthia variegata Sukkulenten-Lexikon. Einkeimblättrige Pflanzen (Monocotyledonen) (en alemany). Stuttgart: Eugen Ulmer, 2001, p. 211. ISBN 3-8001-3662-7 [Consulta: 13 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Haworthia bayeri a Red List of South African Plants
# Henri Duez

Henri Duez (La Comté, 18 de desembre de 1937 - 6 de març de 2025) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1960 i 1967, sempre sota les ordres de l'equip Peugeot. Durant la seva carrera aconseguí 4 victòries, entre elles la Volta a Catalunya de 1961. Va participar als Jocs Olímpics d'Estiu de 1960.

## Palmarès

* 1959
** 1r a la Ruta de França
* 1961
** 1r a la Volta a Catalunya i vencedor d'una etapa
* 1962
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1965
** 1r a Lubersac

### Resultats al Tour de França

* 1961. Abandona (2a etapa)
* 1962. Abandona (5a etapa)
* 1963. 26è de la classificació general
* 1964. 18è de la classificació general
* 1965. 14è de la classificació general
* 1966. 51è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Mor Henri Duez, el vencedor de la Volta a Catalunya del 1961». L'Esportiu, 07-03-2025. [Consulta: 7 març 2025].
* ↑ «Henri DUEZ» (en italià). Museo del ciclismo. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Sylvain Chavanel» (en anglès). Olympedia. [Consulta: 6 gener 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Henri Duez (italià)
* Fitxa d'Henri Duez a sitiodeciclismo.net
# Laura Mancini

Laura Mancini (Roma, Estats Pontificis, 6 de maig, 1636 - París, Regne de França, 8 de febrer de 1657) pertanyent a la família Mancini, casada amb Louis, Duc de Vendôme.
Es traslladà a París amb els seus germans Miquele Paolo i Olympe, quan només contava tretze anys, i obeint els desitjos expressats pel seu oncle. Fou promesa en matrimoni, al duc de Candale, el qual morí abans d'efectuar-se l'enllaç, i llavors casà (1651) amb el nét bastard d'Enric IV, el duc de Mercoeur, Louis de Vendôme. La boda s'efectuà a Brühl, prop de Colònia (Alemanya), on s'havia retirat Mazzarino a conseqüència dels esdeveniments de La Fronda, i en retornar aquest a França, nomenà al duc de Mercoeur governador de Catalunya i de Provença.
Laura era molt pietosa, i malgrat no ser tan bella com les seves germanes, fou molt apreciada per Anna d'Àustria i Lluís XIV.
Morí a conseqüències d'un mal part, havent deixat dos fills; el cèlebre general Lluís Josep de Borbó-Vendôme (vencedor de Luzzara) i el gran prior del mateix nom. El seu espòs, que llavors era governador de Provença, sentí tant la seva mort, que no va poder trobar consol, i més tard es va fer religiós.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 693 ISBN 84-239-4532-4
# Laure Cinti-Damoreau

Laure Cinti-Damoreau, nascuda Laure Cinthie Montalant (París, 6 de febrer de 1801 - Chantilly, 25 de febrer de 1863) va ser una soprano francesa.
Laure Cinthie Montalant va néixer al carrer Petit-Pont-Notre-Dame de la Cité (París), filla de François-Parfait Montalant, professor d'idiomes, i de Marie-Victoire Bougy. La seva germana gran Pensée-Euphémie Montalant fou pintora, deixeble de Redouté. Laure va estudiar al Conservatori de París i debutà al Théâtre-Italien el 8 de gener de 1816 en Una cosa rara de Vicent Martín i Soler. Va passar al Théâtre-Louvois l'any 1819, i el 1825 es va presentar al King's Theatre de Londres i es va unir a l'Opéra de Paris, on va romandre deu anys. Hi va estrenar Guillem Tell de Rossini i Robert le diable de Meyerbeer.
Entre 1836 i 1841 va cantar a l'Opéra-Comique, interpretant els papers principals de les òperes d'Auber.
Va deixar un record perdurable a l'Opéra i a l'Opéra-Comique, on fou succeïda per la seva conciutadana Julie Grass. Durant 12 anys va ser professora del Conservatori, on va tenir entre altres alumnes a Delphine Ugalde, Maria de los Dolores Benedicta Nau i va escriure un Mètode de Cant (1849). L'any 1827 s'havia casat amb el tenor Damoreau.

## Bibliografia

* (francès) Dictionnaire universel d'histoire et de géographie (Bouillet et Chassang).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa v. 26, pàg. 115, (ISBN 84-239-4526-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 65. pàg. 797 (ISBN 84-239-4565-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 7, pàg. 932 (ISBN 84-239-4577-4)
# Laurent de La Hyre

Laurent de La Hyre (París, 27 de febrer de 1606 - 28 de desembre de 1656) va ésser un pintor barroc francès, nascut a París i pare de l'astrònom francès Philippe de la Hire.
Va ser alumne de Jean-Baptiste Lallemand i va estudiar les obres de Primaticcio a Fontainebleau, però no va visitar mai Itàlia.
La Hyre està relacionat amb el període de transició abans de la introducció del barroc francès per Simon Vouet.
La seva obra és arcaïtzant amb nombrosos paisatges.

## Referències

* Pierre Rosenberg, Jacques Thuilier, Laurent de La Hyre, Cahiers du Dessin Français, núm. 1, de Bayser éditeur, 1985.
* Pierre Rosenberg, Jacques Thuillier, catàleg de l'exposició, Laurent de La Hyre, Grenoble, Rennes i Bordeus, 1989-1990.

## Enllaços externs

* Laurent de La Hyre a l'Artcyclopedia (anglès)
# Laurent de Vos

Laurent de Vos (Anvers, 1533 - Cambrai, 1580) fou un músic belga germà del famós pintor Marten de Vos.
Va ser mestre dels infants de cor de la catedral de Cambrai, en l'època que el governador d'Inchy tiranitzava els seus habitants, i de Vos va compondre un motet al·lusiu que va fer cantar en públic. En assabentar-se-n el governador, s'irrità de tal forma, que menà penjar a la forca el desgraciat compositor, sense formar-li ni tan sols cap procés ni cap tràmit legal.
De Vos deixà molts motets i cançons.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 1ª, part. pàg. 753 (ISBN 84-239-4518-9)
# Leah Zelikhman

Liya Ilyinichna Zelikhman en rus Лия Ильинична Зелихман (Rostov del Don, 5 o 18 de gener, 1910 - Leningrad, 21 de desembre, 1971) - Professora de música soviètica (piano). Professor d'escola honrat de la RSFSR.
Va començar a estudiar música als 7 anys amb un professor particular N. G. Rakitina. El 1919-1923 va estudiar al departament de piano del Col·legi Musical de Rostov-on-Don (classe del professor Yu. G. Frenkel, més tard - classe del professor V. V. Shaub). El curs 1922/1923, va ser alumna de l'escola laboral soviètica de la segona etapa núm. M. I. Kalinina.
Va ensenyar a l'Escola Especial de Música de Secundària de 10 anys (ara l'Escola del Liceu de Música) al Conservatori de Sant Petersburg que porta el nom de N. A. Rimsky-Korsakov.
Va formar l'Artista Popular de la RSFSR, guardonada amb el primer premi del Concurs Internacional. P. I. Txaikovski Grigori Sokolov. "Leah Zelikhman, una gran professora" anomena una altra dels seves alumnes, el director d'òpera, l'artista popular de Rússia Yuri Alexandrov.
Entre els seus alumnes també hi ha el guanyador de diversos concursos, el professor de Leningrad, i després el Conservatori de Colònia Pavel Gililov; directora d'òpera, guanyadora del Gran Premi al concurs internacional "Temporada de vellut" (1996) Irina Evgenievna Taimanova M. A. Zolotarev, guardonat del concurs de tots els russos, professor associat del departament de piano del Conservatori de Leningrad, professor ajudant. M. Ya. Khalfin; Artista honrat de Rússia Alexander Ivanovich Ikharev, i el pianista de fama internacional i guanyador d'infinitat de premis, Valery Sigalevitch.

## Família

* Pare - violinista i professor Gil Abramovich Zelikhman
* Mare - Raisa Samoilovna Zelikhman.
* Marit - pianista Moses Yakovlevich Khalfin.
* Filla - pianista Kira Moiseevna Khalfina (nascuda el 1941), viu i treballa a Suècia
* Neta - Inna.

## Referències

* 1 2 https://www.conservatory.ru/esweb/zelikhman-oshibochno-zelikman-liya-ilinichna-gilevna-1910-1971
* ↑ https://nvspb.ru/2010/02/05/oskorblyat-publiku-spektaklem-nelzya-41674/Entrevista%5BEnllaç+no+actiu%5D a Y. Aleksandrov // Nevskoe Vremya, 5 de febrer de 2010.
* ↑ I. E. Taimanova - autora de més de dos mil programes i pel·lícules sobre personalitats destacades del segle XX, professor associat al St. piano", "La saviesa de Terpsichore" i "Música de les sales de l'ermita", germana d'un jugador d'escacs/https://ru.wikipedia.org/wiki/Тайманов,_Марк_Евгеньевич
* ↑ http://www.ceo.spb.ru/rus/theater-cinema/taimanova.i.e/index.shtml/Recuperat%5BEnllaç+no+actiu%5D: 14 de maig de 2005 i 5 de maig de 2006.
* ↑ http://old.conservatory.ru/files/71-72_musicus_04.pdf/Recuperat%5BEnllaç+no+actiu%5D el 15 de març de 2010. Arxivat de l'original el 10 de maig de 2021.
# Lentipes

Lentipes és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Lentipes adelphizonus (Watson & Kottelat, 2006)
* Lentipes armatus (Sakai & Nakamura, 1979)
* Lentipes bandama (Risch, 1980)
* Lentipes bustamantaei (Boulenger, 1916)
* Lentipes concolor (Gill, 1860)
* Lentipes crittersius (Watson & Allen, 1999)
* Lentipes dimetrodon (Watson & Allen, 1999)
* Lentipes kaaea (Watson, Keith & Marquet, 2002)
* Lentipes multiradiatus (Allen, 2001)
* Lentipes rubrofasciatus (Maugé, Marquet & Laboute, 1992)
* Lentipes solomonensis (Jenkin, Allen & Boseto, 2008)
* Lentipes watsoni (Allen, 1997)
* Lentipes whittenorum (Watson & Kottelat, 1994)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Watson, R. E. & M. Kottelat. 2006. Two new freshwater gobies from Halmahera, Maluku, Indonesia (Teleostei: Gobioidei: Sicydiinae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 17 (núm. 2): 121-128.
* ↑ Watson, R. E., P. Keith & G. Marquet 2002. Lentipes kaaea, a new species of freshwater goby (Teleostei: Gobioidei: Sicydiinae) from New Caledonia. Bull. Fr. Pêche Piscic. v. 364 (núm. 1): 173-185.
* ↑ Allen, G. R. 2001. Lentipes multiradiatus, a new species of freshwater goby (Gobiidae) from Irian Jaya, Indonesia. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 4 (núm. 3): 121-124.
* ↑ Jenkin, A.P., Allen, G.R. & Boseto, D. 2008. Lentipes solomonensis, a new species of freshwater goby (Teleostei: Gobioidei: Sicydiinae) from the Solomon Islands. aqua, International Journal of Ichthyology, 14 (4): 165-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Leo Borchard

Leo Borchard. Originàriament rus: Лев Львович Боргард (Moscou, Imperi rus, 31 de març de 1899 - Berlín (Alemanya), 23 d'agost, 1945), va ser un director d'orquestra rus-alemany. L'estiu de 1945 va dirigir la Filharmònica de Berlín durant dos mesos.

## Biografia

Nascut en una família alemanya a Moscou. Va rebre la seva educació musical a Sant Petersburg. A partir de 1920 va viure a Alemanya, va estudiar amb Eduard Erdman i Hermann Scherchen. Va ser l'assistent d'Otto Klemperer a l'"Òpera Kroll". El 1930 va substituir Hermann Scherchen als comandaments de l'Orquestra de la Ràdio de Prússia Oriental. Era considerat un expert en el repertori rus, així com en les obres de Bach i Beethoven. Va debutar amb l'Orquestra Filharmònica de Berlín el 1933. Va ser amic del compositor Boris Blyakher, va escriure el llibret de l'oratori de Blyakher "El gran inquisidor" (basat en Dostoievski).
Durant la Segona Guerra Mundial, va participar en el moviment de Resistència sota el pseudònim d'Andrik Krasnov; juntament amb la periodista Ruth Andreas-Friedrich, amb qui va viure en un matrimoni civil, va dirigir el grup clandestí "Oncle Emil" (en alemany: Onkel Emil). En aquest moviment, el 26 de maig de 1945, va dirigir el primer concert de l'Orquestra Filharmònica de Berlín després de l'alliberament d'Alemanya del nazisme, i va interpretar la Simfonia núm. 4 de Txaikovski. Una setmana més tard, per decisió del magistrat de Berlín, va ser aprovat com a director musical de l'orquestra. Borchardt va aconseguir celebrar 22 concerts. Després de l'últim d'ells, el cotxe en què viatjava, a causa d'un malentès, va passar pel senyal de prohibició d'un lloc militar nord-americà i va ser tirotejat, i Borchard va morir.
Les notes de Borchard fetes els anys 1934-35 i 1945 han sobreviscut. Compilat a partir d'obres de Weber, Txaikovski i Glazunov, l'àlbum es va publicar en els temps moderns. El 1990, una escola de música de Berlín va rebre el nom de Borchard.

## Referències

* 1 2 3 4 Deutsche Nationalbibliothek Record #121414639 //https://www.dnb.de/DE/Ueber-uns/GfdB/gfdb_node.html/ Arxivat 2024-01-06 a Wayback Machine. (нем.) — 2012—2016.
* ↑ В некоторых источниках, например/https://berkovich-zametki.com/2005/Zametki/Nomer6/Ionkis1.htm/https://web.archive.org/web/20100102195535/http://berkovich-zametki.com/2005/Zametki/Nomer6/Ionkis1.htm/от 2 января 2010 на Wayback Machine // Заметки по еврейской истории, № 6 (55), 2005 - ошибочно указано, что Андрик Краснов - это имя, данное при рождении. На самом деле это псевдоним, который использовала его гражданская жена Рут Андреас-Фридрих в своих дневниках. См. об этом: Eickhoff T. Politische Dimensionen einer Komponistien-Biographie im 20. Jahrhundert S. 75. https://books.google.cat/books?id=jPxw0E9xrk4C&newbks=1&newbks_redir=0&printsec=frontcover&hl=ca#v=onepage&q&f=false

## Enllaços externs

* Pàgina sobre Borchard a la pàgina web de l'Escola de Música de Borchard-(alemany)
# Leonard Barré

Leonard Barré (Llemotges, principis del segle XVI) fou un músic francès.
Figurà entre els primers contrapuntistes de l'escola veneciana, estudiant sota la direcció de Adrian Willaert. El 13 de juliol de 1537 ingressà com a cantor la capella pontifícia, i fou un dels cantors apostòlics que el papa Pau III al Concili de Trento (1545).
Se li deuen algunes misses, madrigals i motets.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 1 (ISBN 84-239-4557-X)

## Enllaços externs

* https://books.google.cat/books?id=WAY8AQAAMAAJ
# Leopold Friedrich Raab

Leopold Friedrich Raab (Glogów, 1721 i mort després del 1784) fou un compositor i violinista alemany.
Feu els primers estudis en els jesuïtes de Wrocław, i més tard fou deixeble de Benda, l'estil del qual assimilà de tal manera que era difícil distingir les seves composicions de les del seu mestre. Va pertànyer a diverses capelles reials i deixà nombrosos concerts per a violí.
El seu fill Ernst Eric (1750-1801) fou un distingit violinista.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 8-9 (ISBN 84-239-4549-9)

## Enllaços externs

* Breu ressenya biogràfica (alemany)
# Leopold Querol i Roso

Leopold Querol i Roso (Vinaròs, 15 de novembre de 1899 — Benicàssim, 26 d'agost de 1985) va ser un pianista valencià.
Va estudiar al Conservatori de València com a deixeble d'Eduard López Chavarri i Josep Bellver i on va ser company de Josep Iturbi i Francesc Cuesta Gómez. Al mateix temps va llicenciar-se en Filosofia i Lletres per la Universitat de València, on es va doctorar amb la tesi La poesía del cancionero de Uppsala en 1929. Va ampliar els seus estudis musicals a Bolònia i a París amb Ricard Viñes, qui el va posar en contacte amb diverses figures de la música francesa del seu temps, com ara Francis Poulenc o Maurice Ravel. També va escriure Las obras teóricas de Juan Tinctoris, según el manuscrito de la Universidad de Valencia (1965) i obres de divulgació d'història de la música.
Es va establir a Madrid, on va ser catedràtic al Conservatori Nacional, director musical a l'Institut Ramiro de Maeztu i catedràtic d'educació secundària de francès, activitat que també va realitzar a Las Palmas, Albacete i València. No obstant això, mai va abandonar la seua carrera de concertista internacional, amb freqüents visites a València i a Barcelona. Joaquín Rodrigo va compondre per a ell el Concierto heroico per a piano i orquestra. Igualment, va compondre Preludio en si bemol i Danza valenciana i va publicar Historia de la música i Estilo y significación del romanticismo de Chopin, entre d'altres. Fundà el premi Francesc Tàrrega de guitarra.
L'any 1966 va rebre la Gran Creu de la Orden Civil de Alfonso X el Sabio. Quan va morir en 1985 era membre de Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando i de la de Sant Carles.

## Referències i notes

* ↑ Masó Agut, Mario. Leopoldo Querol Roso : una vida al piano (1899-1985) (en castellà). Castelló de la Plana: Publicacions de la Universitat Jaume I, Servei de Comunicació i Publicacions : Diputació de Castelló, Servei de Publicacions, 2023, p. 29 (Biblioteca de les aules. Maior ; 11). ISBN 9788418951923.
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 138. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Butlletí Oficial de l'Estat: Gaseta de Madrid núm. 193, de 13/08/1966

## Bibliografia

* (castellà) Diversos Autors, Historia de la Música de la Comunidad Valenciana. Editorial Prensa Valenciana, S.A. 1992. ISBN 84-87502-21-0
# Leopoldo Mastrigli

Leopoldo Mastrigli (Albano Laziale, 8 de febrer de 1856 - Lausana, juny 1914) fou un compositor i literat de la música italià.
Fou director del Carnet Mondain de Roma, i va escriure:
* Gli nomini illustri nella musica, da Guido d'Arezzo fino ai contemporanei;
* Beethoven, al sua vita e le sue opere;
* Il Coro nei Dramma musicale;
* Giorgio Bizet, la sua vita e la sua opere;
* Igiene del cantante;
* L'azione dramàtica dell' artista lirico;
* La musica in el secolo XX;
* Le danze storiche dei secoli XVI, XVII e XVIII;
* Cento pensieri sulla musica;
* Manuale del cantante;
* La Sicilia musicale;
* La decadenza del canto in Itàlia;
* La respirazione nel canto;
* La storia della música;
* Rudimenti di Musica.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàg. 801. (ISBN 84-239-4533-2)
# Lepidopus calcar

Lepidopus calcar és una espècie de peix pertanyent a la família dels triquiúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 79 cm de llargària màxima.
* Cos de color marró fosc amb el ventre més clar. L'opercle i l'interior de la boca i de les cavitats branquials són negres.
* 91-93 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 44-47 radis tous a l'anal.
* 98-100 vèrtebres.

## Hàbitat

És un peix marí i bentopelàgic que viu entre 270 i 350 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: entre les latituds 31° 01′ N i 175° 53′ W.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Goüan A., 1770. Historia piscium, sistens ipsorum anatomen externam, internam, atque genera in classes et ordines redacta. Histoire des poissons, contenant la déscription anatomique de leurs parties externes et internes, & le caractère des divers genres rangés par classes & par ordres. Strasbpirg. Historia Piscium . i-xviii + 1-252 (twice).
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Parin, N. V. & Mikhailin, S. V., 1982. Lepidopus calcar, a new trichiurid fish from the Hawaiian underwater ridge. Japanese Journal of Ichthyology v. 29 (núm. 1): 27-30.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993. FAO Species Catalogue. Vol. 15. Snake mackerels and cutlassfishes of the world (families Gempylidae and Trichiuridae). An annotated and illustrated catalogue of the snake mackerels, snoeks, escolars, gemfishes, sackfishes, domine, oilfish,. cutlassfishes, scabbardfishes, hairtails, and frostfishes known to date. FAO Fish. Synop. 125(15):136 p.
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993.
* ↑ Borets, L.A.. 1986. Ichthyofauna of the northwestern and Hawaiian submarine ranges. J. Ichthyol. 26(3):1-13.
* ↑ Humphreys, R.L. Jr., D.T. Tagami i M.P. Seki, 1984. Seamount fishery resources within the southern Emperor-Northern Hawaiian Ridge. Second symposium on resources investigations in the Northwestern Hawaiian Islands (Honolulu, Hawaii, 25-27 de maig del 1983), R.W. Grigg i K.Y. Tanoue, vol 1, pp. 283-327.

## Bibliografia

* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB