OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miraculina

La miraculina és un edulcorant natural. És un glucoproteïna extreta del fruit de la planta africana que pertany a la família sapotàcia,of Synsepalum dulcificum. La baia d'aquesta planta conté polifenols actius.
Miraculina deriva de miracle fruit un dels noms comuns de Synsepalum dulcificum.
La miraculina en ella mateixa no és dolça, tanmateix després que les papiles gustatives queden exposades a la miraculina els fruits àcids com les llimones es perceben com a dolços ,l'efecte dura una hora.
La miraculina funciona enllaçant-se als receptors de la dolçor de la llengua. Encara que fa semblar dolços els aliments àcids no millora el gust dels que són amargants.
La substància activa va ser aïllada pel professor japonès Kenzo Kurihara el 1968

## Com edulcorant

La miraculina és una proteïna ràpidament soluble i relativament estable a la calor. S'ha intentat produir-la en massa, amb poc èxit, amb la tecnologia recombinant i s'intenta fer-la modificant genèticament el bacteri Escherichia coli,
La mirculina mai s'ha aprovat com edulcorant als Estats Units per la Food and Drug Administration (FDA) però si al Japó. Encara que la miraculina canvia el gust dels aliments no canvia la seva química i per exemple les coses molt àcides poden ser irritants si es prenen en grans quantitats.

## Vegeu també

* Sacarina
* Estevia

## Referències

* ↑ PDB 3IIR; Gahloth D, Selvakumar P, Shee C, Kumar P, Sharma AK «Cloning, sequence analysis and crystal structure determination of a miraculin-like protein from Murraya koenigii». Arch. Biochem. Biophys., vol. 494, 1, February 2010, pàg. 15–22. DOI: 10.1016/j.abb.2009.11.008. PMID: 19914199.
* ↑ Theerasilp S, Kurihara Y «Complete purification and characterization of the taste-modifying protein, miraculin, from miracle fruit» (en anglès). J. Biol. Chem., vol. 263, núm. 23, 8-1988, pàgs. 11536–9. Arxivat de l'original el 2005-08-27. PMID: 3403544 [Consulta: 15 juliol 2011].
* ↑ Rowe, Aaron. «Super Lettuce Turns Sour Sweet» (en anglès), 2006.
* ↑ Ui, Michio «「薬学会賞受賞栗原堅三氏の業績 : それは「奇蹟の果物」からはじまった» (en japanese). Farumashia. The Pharmaceutical Society of Japan, vol. 35, 4, 1999, pàg. 365.
* ↑ Matsuyama T, Satoh M, Nakata R, Aoyama T, Inoue H «Functional expression of miraculin, a taste-modifying protein in Escherichia coli». J. Biochem., vol. 145, 4, April 2009, pàg. 445–50. DOI: 10.1093/jb/mvn184. PMID: 19122203.

## Enllaços externs

* Miracle Mystery Fruit Turns Sourness Sweet on NPR
* Miracle berry lets Japanese dieters get sweet from sour
* Documented tasting experiment
* «RCSB Protein Data Bank - RCSB PDB - 3IIR Structure Summary». Protein Database Page
# Idea (filla de Dàrdan)

D'acord amb la mitologia grega, Idea (en grec antic Ἰδαία, Idaia), va ser la segona esposa de Fineu, rei de Tràcia.
Idea era l'única filla de Dàrdanos, fundador i rei de Dardània, i la seva esposa Batia, filla i hereva de Teucre, cabdill dels teucris. Els seus germans eren Ilos, Erictoni i Zacint.
Va conèixer al rei de Tràcia, Fineu, que va repudiar la seva primera muller Cleòpatra per unir-se amb Idea. Els fills de Fineu (Pexip i Pandíon) no van rebre bé a la nouvinguda i ella va acusar-los falsament d'haver-la volgut violar. Aleshores, el rei va condemnar-los a mort.
Per aquest crim, els déus van enviar les Harpies a turmentar Fineu fins que els argonautes van arribar a Tràcia, aleshores els borèades s'encarregaren de foragitar les Harpies com a condició perquè els indiqués la manera d'arribar a la Còlquida.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 284. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 121. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Eustomias jimcraddocki

Eustomias jimcraddocki és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 809 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-oest de l'Atlàntic.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nunilo d'Astúries

Nunilo (fl. 788-791), segons les cròniques, va ser reina consort d'Astúries com a esposa del rei Beremund I.
No es coneixen dades sobre la vida d'aquesta reina més enllà del seu matrimoni amb el rei Beremund I el Diaca. El seu nom només apareix esmentat a les cròniques de Lucas de Tui i de Rodrigo Jiménez de Rada. No hi ha altres proves o testimonis que demostrin la seva historicitat. Al segle xvi, Ambrosio de Morales va dir que aquesta informació no tenia fonament basant-se en un epitafi de la primitiva església de San Juan de Corias, i que en realitat es tractava d'una dona anomenada Ossenda.
Altres autors, com Enrique Flórez, van combinar les dades cronístiques amb les de l'epitafi i van crear la personalitat d'Ossenda Nunilona. No obstant això, la inscripció sobre Beremund i Ossenda a Corias, actualment inexistent, sembla que fa referència al rei Beremund II i no a Beremund I, d'acord amb informació i tradicions conservades per la mateixa església. Al llarg dels segles diversos historiadors s'han posicionat entre aquests dos monarques i fins i tot amb Beremund III. No es descarta el fet que fos una invenció de la comunitat monàstica, una pràctica habitual a l'edat mitjana per donar prestigi als orígens del monestir.
D'aquesta reina n'hauria nascut, entre d'altres fills, el futur rei Ramir I d'Astúries.

## Referències

* 1 2 Floriano, Antonio C. «Cronología y genealogía de los Reyes de Asturias». Archivum. Revista de la Facultad de Filosofía y Letras. Universitat d'Oviedo, vol. 6, 1956, pàg. 266-267. ISSN: 0570-7218.
* 1 2 3 Flórez, Enrique. Memorias de las reynas catholicas (en castellà). Madrid: Oficina de la Viuda de Marín, 1790, p. 56-61.
* ↑ García Álvarez-Busto, Alejandro «La topografía funeraria del monasterio de Corias en la época medieval a partir de la arqueología y las fuentes escritas». Territorio, sociedad y poder, núm. 7, 2012, pàg. 135-136.
# Henri Herz

Heinrich Herz, més conegut sota la forma francesa Henri Herz (Viena, 6 de gener de 1803 - París, 5 de gener de 1888), va ser un pianista i compositor austríac, per bé que va viure gairebé tota la vida a França.

## Biografia

De nen va estudiar amb el seu pare i amb Daniel Hünten, el pare del pianista Franz Hünten. El 1816 va ingressar al Conservatori de París, on va estudiar amb Victor Dourlen, Louis-Barthélémy Pradher i Anton Reicha.
El seu virtuosisme al piano el portà a viatjar per tot el món, en gires per Europa, Rússia, i per Amèrica del Sud, Central i del Nord, en una d'aquestes gires anava acompanyat del violinista neerlandès Frans Coenen, el qual tornà impressionat d'aquella gira. El 1831 feu una gira per Alemanya acompanyat pel cèlebre violinista Charles Philippe Lafont, i el 1839 tornà a Alemanya, també amb Lafont, morint en el camí Lafont a conseqüència de bolcar la diligència en què viatjaven. Deixà concerts, fantasies, duos, romances i dues òperes còmiques. Va escriure un llibre sobre les seves experiències a l'estranger, My Travels in America.
Herz va fundar la seva pròpia fàbrica de pianos a París, on també va construir una sala de concerts i va ensenyar al Conservatori (1842-74). Dels seus alumnes, només un, Madame Roger-Miclos, va gravar a inicis de 1900 per la companyia Fonotipia.
De la seva vasta producció destaquen els 18 Grans estudis de conservatori Op. 153 que va compondre per al Conservatori de París en els quals planteja tots els problemes tècnics en grau avançat (vuitenes, salts, notes repetides, toc lleuger, arpegis...), la Sonata di Bravura, Op. 200, 8 concerts i la seva participació en una de les variacions de Hexameron al costat de Chopin, Liszt, Thalberg, Czerny i Pixis.

## Llista d'alumnes

* Berthe Marx,
* Jacques Gregoir,
* Adolphe Louis Eugène Fetis,
* Maurice Henri Decourcelle,
* Adolfo de Quesada,
* Jacques Blumenthal,
* Madame Roger-Miclos, va gravar a inicis de 1900 per la companyia Fonotipia.
* Vicenç Pitarch Simó (1826-1884) compositor i organista castellonenc.
* Marie-Félicité Moke Pleyel (1811-1875), pianista i compositora belga.
* Ernest Gagnon.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 46, pàg. 1182 (ISBN 84 239-4546-4)
* ↑ Snowman, Daniel. La ópera. Una historia social. Ediciones Siruela, 2012, p. 177. ISBN 978-84-9841-580-3.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 13, pàg. 1292. (ISBN 84-239-4513-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 240 (ISBN 84-239-4524-3)
* ↑ Enciclopèdia Espasa v. 32, pàg. 614, (ISBN 84-239-4533-2)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 537. (ISBN 84-7291-255-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 1125. (ISBN 84-239-4523-5)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1237, (ISBN 84-239-4517-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 48, pàg. 999 (ISBN 84-239-4548-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 7, (ISBN 84 239-4507-3)
* ↑ * Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 189. (ISBN 84-239-4545-6)

## Font

* The Grove Concise Dictionary of Music, 1994, Oxford University Press.

## Enllaços externs

* Notes i discografia a http://www.allmusic.com/
# Pseudogastromyzon peristictus

Pseudogastromyzon peristictus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Guangdong (Xina).

## Referències

* ↑ Nichols J. T. 1925. A new homalopterin loach from Fukien. Am. Mus. Novit. Núm. 167. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chen, J. T. F. i Y.-S. Liang 1949: Description of a new homalopterid fish, Pseudogastromyzon tungpeiensis, with a synopsis of all the known Chinese Homalopteridae. Quarterly Journal of the Taiwan Museum (Taipei) v. 2 (núm. 4): 157-172.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Liang, Y.-S. 1942: Notes on some species of Homalopterid loaches referring to Pseudogastromyzon from Fukien, China. Contributions from the Research Institute of Zoology and Botany, Fukien Provincial Academy Núm. 1: 1-10.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tang, W.-Q. i Y.-Y. Chen 1996: Ultrastructural observation on the chin adhesive apparatus and subgenus division of Pseudogastromyzon. Acta Zoologica Sinica v. 42 (núm. 3): 231-236.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y. i J.-P. Li 1986: A preliminary review of the genus Pseudogastromyzon (Homalopteridae, Cyprinidae) of China. Journal Sci. Med. Jinan University 1986 (núm. 1): 75-84.
* Zheng, C.-Y. 1991. Gastromyzonidae. p. 261-286. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu and J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.
# Idiastion hageyi

Idiastion hageyi és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* La femella fa 9,5 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 25.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic: les illes Galápagos.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Eschmeyer, W. N., 1965. Three new scorpionfishes of the genera Pontinus, Phenacoscorpius and Idiastion from the western Atlantic Ocean. Bull. Mar. Sci. v. 15 (núm. 3): 521-534.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ McCosker, J.E., 2008. Trachyscorpia osheri and Idiastion hageyi, Two New Species of Deepwater Scorpionfishes (Scorpaeniformes: Sebastidae, Scorpaenidae) from the Gálapagos Islands. Proceedings of the California Academy of Scienes, 59 (3): 113-123.
* 1 2 3 4 «Idiastion hageyi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Poss, S.G., J.E. McCosker i C.C. Baldwin, 2010. A new species of Scorpaenodes (Pisces: Scorpaenidae) from the Galápagos and Cocos Islands with discussions of the limits of Scorpaenodes and Thysanichthys. Proc. Calif. Acad. Sci. 61(2):235-264.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Eustomias magnificus

Eustomias magnificus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 19,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 775 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a prop de Hawaii.

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Clarke, T.A., 2001. Pelagic fishes of the genus Eustomias, subgenus Dinematochirus (Stomiidae), in the Indo-Pacific with the description of twelve new speices. Copeia (3):683-699.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T.T. i T.L. Hopkins, 1996. Trophic ecology of the stomiid (Pisces: Stomiidae) fish assemblage of the eastern Gulf of Mexico: strategies, selectivity and impact of a top mesopelagic predator group. Mar. Biol. 127:179-192.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Henri de Lubac

Henri de Lubac (20 de febrer de 1896, Cambrai - † 4 de setembre de 1991, París) fou un cardenal jesuïta francès, un dels teòlegs més influents del segle xx i també una gran influència en la teologia del Concili Vaticà II.

## Biografia

Entrà a la Companyia de Jesús quan tenia disset anys, estudià filosofia a Anglaterra i després a França. Hagué d'allistar-se a l'exèrcit durant la Primera Guerra Mundial, on fou ferit de gravetat i rebé ferides que li causaren problemes de salut durant la resta de la seva vida.
Des del 1929 ensenyà teologia fonamental i història de les religions a la facultat de teologia de la Universitat de Lió-Fourvière, del seu orde. Fou arrestat diverses vegades durant l'ocupació alemanya de França.
El 1950 fou suspès de l'ensenyament per la Santa Seu a través dels seus superiors religiosos, tot i que no li donaren cap raó. Durant aquest període turbulent, les seves publicacions havien estat considerades part d'una teologia (anomenada nouvelle théologie) asprament atacada en alguns ambients de la cúria romana. Tanmateix, aquesta exclusió, que durà deu anys, no va minvar ni la tasca de recerca ni l'amor de Lubac envers l'Església. En aquests anys, i durant tota la seva vida, estigué acompanyat per l'amistat i la companyia d'altres teòlegs de l'època, com Jean Daniélou, Jean Mouroux i Yves Congar.
Amb l'arribada al pontificat de Joan XXIII, la desconfiança envers Lubac disminuí i li fou aixecada la suspensió. De la mateixa manera, fou cridat a participar en el Concili Vaticà II com a perit. En el període postconciliar rebé també diverses mostres de suport per part de Pau VI i Joan Pau II el creà cardenal el 1983.

## Teologia

Tot i que els texts escrits per de Lubac són amples i abasten gairebé tots els àmbits de la teologia i la seva relació amb les altres ciències (filosofia, història, etc.) ell mateix resumí la seva tasca en intentar posar en mans dels cristians la riquesa de la tradició teològica de manera que la renovació tan requerida pel Concili Vaticà II es faci per un retorn a les fonts.
Així doncs, va dedicar-se a reprendre aspectes de teologia de la història que havien estat abandonats per les tendències més escolàstiques de la reflexió preconciliar. També, i de la mà dels texts de Tomàs d'Aquino, ha subratllat la vocació sobrenatural de l'home en què la gràcia de la visió de Déu es tracta com la fi natural de l'home. Així va aconseguir fer una síntesi de la teologia agustiniana amb la de l'Aquinat.
Dedicà estudis de divulgació i profundització d'autors contestats o poc presos en compte com Teilhard de Chardin, Joaquim de Fiore, Maurice Blondel, Cornelius Jansen i Orígenes

## Referències

* ↑ Berzosa Martínez, Raúl «La dimensión teológica, desde los escritos de Henri de Lubac» (en castellà). Revista catalana de teologia, vol. 33, núm. 1 (Ejemplar dedicado a: Actes del Congrés Internacional de Teología "Paraula de Déu, paraula sobre Déu"), 2008, pàg. 5-39. ISSN: 0210-5551.
# Pseudophallus brasiliensis

Pseudophallus brasiliensis és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Referències

* ↑ Herald E. S., 1940. A key to the pipefishes of the Pacific American coasts with descriptions of new genera and species. Rep. Allan Hancock Pacific Exped. 1932-1938 v. 9 (núm. 3). 51-64.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Dawson, C. E., 1974. Pseudophallus brasiliensis (Pisces: Syngnathidae), a new freshwater pipefish from Brazil. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 87 (núm. 36): 405-410.

## Bibliografia

* Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Miriam Marco Sánchez

Miriam Marco Sánchez (Barcelona, 13 de novembre de 1980) és una alpinista, professora d'esquí i guia d'alta muntanya catalana.
Amb estudis d'Enginyeria Tècnica Forestal, i després d'exercir professionalment com a professora d'esquí, ha esdevingut la primera dona de l'Estat espanyol que ha obtingut la titulació de guia d'alta muntanya, l'emparada per la Unió Internacional d'Associacions de Guies de Muntanya (UIAGM). S'ha convertit en l'única dona en un món dominat pels homes, l'única dona d'entre 147 guies de muntanya a l'Estat Espanyol.

## Referències

* ↑ «La juventud bien avenida de Miriam Marco». Desnivel, 27-06-2007 [Consulta: 2 octubre 2020].
* 1 2 Cornet, Marc «Miriam Marco, primera guia d'alta muntanya catalana». Vèrtex, núm. 291, 9-2020, pàgs. 22-27.
* ↑ Bosch, Rosa M. «“Las mujeres tenemos que luchar contra un trato paternalista en la montaña”. Míriam Marco, primera mujer que concluye en España el proceso para ser guía de alta montaña». La Vanguardia, 21-11-2019 [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «"La catalana Miriam Marco es converteix en la primera dona guia d'alta muntanya a Espanya"». laneu.cat [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «"No ens han educat per ser líders a la muntanya." Míriam Marco, l'única guia d'alta muntanya a Espanya entre 147 homes», entrevista feta per Rosa M. Bosch, La Vanguàrdia en català, 25 de nov. 2019. [Accedit el 9-01-2021].