OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simfonia núm. 3 (Rautavaara)

La Simfonia núm. 3 va ser composta pel finlandès Einojuhani Rautavaara entre el 1959 i 1960. Es va estrenar el 10 d'abril de 1962 a Hèlsinki, amb l'Orquestra Simfònica de la Ràdio Finlandesa dirigida per Paavo Berglund. Dura aproximadament 33 minuts.
En aquesta simfonia, Rautavaara sintetitza el romanticisme de la seva primera simfonia i el modernisme de la segona.
Tot i que utilitza procediments serials, les harmonies són fermament tonals a tot arreu. De fet, els gestos romàntics de la simfonia, l'ús majestuós del metall (incloent-hi les tubes de Wagner), així com l'ús de les marques de tempo alemanyes, deuen molt a les simfonies d'⁣Anton Bruckner, i la crítica ha qualificat la simfonia d'estil neobrucknerià.

## Moviments

* Langsam, breit, ruhig. El més llarg dels quatre, aquest moviment misteriós s'obre amb motius als vents que evoquen ocells, suportats per trèmolos a les cordes. La part central deixa sentir melodies més llargues a les cordes, abans d'una coda que torna a agafar els motius de l'obertura.
* Langsam, doch nicht schleppend. Aquest moviment lent és tens i fosc. No obstant això, inclou moments suspesos amb els metalls.
* Sehr Schnell. Aquest scherzo alterna moments lírics amb d'altres més agitats.
* Bewegt. En el darrer moviment, els metalls interpreten una mena de fanfara per sobre del ritme trepidant marcat per les cordes. Un tema al fagot aporta lleugeresa a aquest final enèrgic i seriós. Acaba tranquil·lament amb motius que recorden els de l'obertura.

## Enregistraments

| Orquestra | Director | Companyia discogràfica | Any de gravació | Format |
| Orquestra Filharmònica de Hèlsinki | Leif Segerstam | Ondine Records | 2007 | Híbrid CD/SACD |
| Royal Scottish National Orchestra | Hannu Lintu | Naxos Records | 1997 | CD |
| Orquestra Simfònica de la Ràdio de Leipzig | Max Pommer | Ondine Records | 1988 | CD |

## Referències

* 1 2 3 4 Morrison, Chris. «Ressenya del disc». Allmusic. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ (anglès) Einojuhani Rautavaara, ressenya de l'àlbum Cantus Arcticus, Piano Concerto no. 1, Symphonie no. 3, Laura Mikkola (p), Orquestra Nacional Reial d'Escòcia, Hannu Lintu, 1997 (Naxos).
# Rhytiodus lauzannei

Rhytiodus lauzannei és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Tijamuchi i Mamoré a Bolívia.

## Referències

* ↑ Kner R. 1858. Beiträge zur Familie der Characinen. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 30 (núm. 13). 75-80.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1987. Description d'une nouvelle espèce de poisson anostomidé (Ostariophysi, Characoidei) du rio Mamoré, Bolivie: Rhytiodus lauzannei sp. n. Cybium 11(4):365-373.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Psychoda platalea

Psychoda platalea és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Femella: antenes de 0,68-0,73 mm de llargària i amb 15 segments (el núm. 14 està parcialment fusionat amb el 13 i és més petit que el 15), placa subgenital amb forma de tija i amb l'àpex inflat i bilobulat, i ales entre 1,15-1,30 mm de llargada i 0,42-0,47 d'amplada.
* El mascle no ha estat encara descrit.

## Distribució geogràfica

Es troba a les illes Filipines: Cebú i Mindanao.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L. W., 1965. A taxonomic study of Philippine Psychodidae (Diptera). Pacific Insects. 7: 815-902.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Rata dels aiguamolls de l'Argentina

La rata dels aiguamolls de l'Argentina (Scapteromys aquaticus) és una espècie de rosegador de la família dels cricètids. Viu al centre-est de l'Argentina i l'est del Paraguai. El seu hàbitat natural són els boscos xeròfils amb arbres i matolls. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, aquaticus, significa ‘aquàtic’ en llatí.

## Referències

* ↑ D'Elía, G.; Pardiñas, U. Scapteromys aquaticus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 14 novembre 2016.
* ↑ Entrada «Scapteromys» d'Animalia (en anglès).
# Simfonia núm. 3 (Xostakóvitx)

La Simfonia núm. 3 en mi bemoll major, El Primer de Maig, op. 20, és una simfonia composta per Dmitri Xostakóvitx entre l'estiu i l'octubre de 1929 a Leningrad. Escrita per a orquestra i amb cor mixt sobre un text de Semion Kirsanov. Es va estrenar el 21 de gener de 1930 al Palau de Cultura de Leningrad interpretada per l'Orquestra Filharmònica de Leningrad i el Cor acadèmic de la Capella sota la direcció d'Aleksandr Gauk.

## Moviments

Dura aproximadament 28 minuts, i consta d'un únic moviment:
* Allegretto – Allegro – Più mosso – Meno mosso – Allegro – Andante – Allegro – Poco meno mosso – Largo – Allegro molto – Meno mosso – Andante – Largo – Moderato – Più mosso

## Origen i context

Mentre encara era estudiant de postgrau al conservatori de Leningrad, l'estiu de 1929, Xostakóvitx va escriure la Tercera Simfonia durant un creuer de sis setmanes per la costa de la mar Negra. Com la seva predecessora, es tracta d'una obra d'un sol moviment, però amb una textura més senzilla i una definició rítmica més clara que la Segona. En un principi, Xostakóvitx havia pensat que les dues simfonies formessin part d'un cicle d'obres per celebrar les dates assenyalades del calendari revolucionari. Però es va aturar aquí per compondre la gran Quarta Simfonia, que va retirar sense cap explicació el dia anterior a l'estrena i la va posar en un calaix per por a les represàlies.

## Referències

* ↑ «Catàleg d'obres de Dmitri Xostakóvitx» (en anglès). Sikorski Musikverlage Hamburg. Arxivat de l'original el 2 d’agost 2020. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ Day, Timothy «Symphonies 2 & 3 / The Age Of Gold». Ressenya del disc amb Bernard Haitink dirigint la London Philharmonic Orchestra. LONDON, 1987.
* ↑ Whitehouse, Ricahrd «Shostakovich: Symphonies Nos. 1 And 3 'The First Of May'». Ressenya del disc amb Vasily Petrenko dirigint la Royal Liverpool Philharmonic Choir & Orchestra. Naxos, 2011.
# Naxos (mitologia)

Segons la mitologia grega, Naxos (en grec antic Νάξος), va ser un heroi, epònim de l'illa de Naxos, la més gran de les Cíclades.
Hi havia tres tradicions diferents sobre la seva identitat, segons una, era fill d'Apol·lo i d'Acacalis, i aquesta és la versió cretenca. Una altra el fa cari, fill de Polemó, que dues generacions abans de Teseu, s'havia instal·lat a l'illa al davant d'una colònia de Cària, quan l'illa s'anomenava Día, i va ser Naxos qui li va donar el nom nou. Una altra versió el feia fill d'Endimió i de Selene.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 381. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 155. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Can Grau (la Roca del Vallès)

Can Grau és un convent de clausura de l'orde de les Carmelites Descalces de la Roca del Vallès (Vallès Oriental). L'edifici és una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici molt complex resultat dels diferents canvis d'ús que ha sofert. La forma originària de la planta es rectangular, tot i que molt modificada per les ampliacions posteriors, amb tres crugies i tres plantes. A la planta pis de la façana de migdia hi ha una galeria porticada, actualment tancada amb fusteria i vidre. La façana manté un portal adovellat possiblement del segle xvii o principi del xviii. La coberta és a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. Els murs són revestits amb un arrebossat llis.

## Història

Des de la meitat del segle xix fins al darrer quart del segle xx, va ser propietat dels marquesos de Santa Isabel. El 1977 la propietat va ser adquirida per l'orde de les Carmelites Descalces, que hi instal·là un convent de clausura amb el nom de monestir de la marededéu de Montserrat i de sant Josep Oriol, conegut popularment com "La Torreta". L'any 2017 la comunitat, molt minvada, desocupà l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Can Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
* ↑ Ferran Polo, "Les Carmelites Descalces deixen la Torreta després de 40 anys", El9nou.cat (16 de juliol de 2017)
# Rhytiodus microlepis

Rhytiodus microlepis és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Kner R. 1858. Beiträge zur Familie der Characinen. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 30 (núm. 13). 75-80.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Bertollo, L.A.C., C.S. Takahashi, L.F. Toledo i P.M. Galleti 1980. Estudos citogeneticos em peixes da regiaô Amazoñica. I. Ordem Cypriniformes Ciênc. e cult.. 32:735.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferreira, E.J.G., J.A.S. Zuanon i G.M. dos Santos 1998. Peixes comerciais do médio Amazonas. Instituto Brasileiro do Meio Ambiente e dos Recursos Naturais Renováveis. 211p.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Mérona, B. de i J. Rankin-de-Mérona [2004]. Food resource partitioning in a fish community of the central Amazon floodplain. Neotropical Ichthyology, 2(2):75-84.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Soares, M.G.M., R.G. Almeida i W.T. Tunk 1986. The trophic status of the fish fauna in Lago Camaleao, a macrophyte dominated floodplain lake in the middle Amazon. Amazoniana, IX(4):511-526.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Psychoda sarcophila

Psychoda sarcophila és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: França.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Vaillant, 1988. The Diptera Psychodidae of fungi and cadavers, and description of two new species of Psychoda (Latreille). Bulletin de la Société Entomologique de France. Vol. 92, núm. 7-8, pp. 251-262.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone (francès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Neusticomys monticolus

Neusticomys monticolus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.800 i 3.750 msnm a Colòmbia i l'Equador. El seu hàbitat natural són els rierols petits que transcorren per selves nebuloses. Es tracta d'un animal semiaquàtic. Està amenaçada per la desforestació. El seu nom específic, monticolus, significa ‘muntanyenc’ en llatí.

## Referències

* ↑ Gómez-Laverde, M.; Delgado, C. Neusticomys monticolus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 26 novembre 2016.
* ↑ Entrada «Neusticomys» d'Animalia (en anglès).
# Simfonia núm. 4 (Kabalevski)

La simfonia núm. 4 en do menor, op. 54, és una simfonia composta per Dmitri Kabalevski entre 1955 i 1956. El temps de reproducció és d'uns 41 minuts. Es va estrenar a la Gran Sala del Conservatori de Moscou el 17 d'octubre de 1956, sota la direcció de Samuïl Samossud.

## Moviments

* 1r Moviment Lento - Allegro molto e con fuoco - Doppio meno mosso - Con fuoco (Poco Più moso del Tempo I)
* 2n moviment llarg (ma rubato)
* 3r Moviment Allegreto capriccioso e con moto - Più moso - Presto assai
* Quart Moviment Final: Sostenuto assai - Allegro molto ed energico - Presto

## Representacions

Posteriorment, el compositor va dirigir la simfonia a Moscou, Leningrad, Sverdlovsk, Kíev, Kishinev, Lviv i Voronezh. L'any 1957 l'estrena nord-americana va ser a càrrec de la Filharmònica de Nova York sota la direcció de Dimitri Mitropoulos al Carnegie Hall de Nova York.

## Anàlisi musical

Kabalevski va escriure sobre la seva simfonia: «La Simfonia no té programa... Crec que un compositor sempre ha d'aspirar a ser entès per l'oient sense elucidacions auxiliars... Espero que el principi bàsic i les idees més essencials de la meva simfonia s'entendrà sense cap explicació especial».
Després d'una breu introducció, el primer moviment presenta un tema rus, que es desenvolupa després en instruments de vent-fusta. En el segon moviment, un fagot solista presenta un tema a l'estil d'⁣una cançó popular russa, que es desenvolupa mentre canvia de forma en un moviment semblant a una marxa fúnebre. El tercer moviment és un scherzo fantàstic. En el 4t moviment, després d'una breu introducció, apareixen el 1r tema i el 2n tema, però a la darrera meitat, el tema semblant a la marxa es desenvolupa en fuga, i el tema del 1r moviment s'apunta i s'acaba en do major.

## Instrumentació

La instrumentació és estàndard per a una gran orquestra simfònica: tres instruments de vent fusta, quatre trompes, tres trompetes, tres trombons, tuba, timbals, percussió (incloent el xilòfon), arpa, piano i les cordes habituals.

## Referències

* 1 2 3 Stillman, Michael «Kabalevsky: Symphony No. 4 / Prokofiev: The Volga Meets The Don». Ressenya del disc amb Samuïl Samossud dirigint la Filharmònica de Leningrad. Monitor Records, 1957.
* ↑ Hakobian, L. Music of the Soviet Era: 1917-1991. Taylor & Francis, 2016, p. 379 (Slavonic and East European Music Studies). ISBN 978-1-317-09187-5.
* ↑ «Symphony No.4 in C minor». Boosey. [Consulta: 8 juny 2023].
# Kelloggella oligolepis

Kelloggella oligolepis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: és una espècie de peix endèmica de les Illes Hawaii.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Evermann B. W., 1905. The aquatic resources of the Hawaiian Islands. Part I.--The shore fishes of the Hawaiian Islands, with a general account of the fish fauna. Bull. U. S. Fish Comm. v. 23 (pt 1) (1903). i-xxviii + 1-574.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jenkins, O. P., 1903. Report on collections of fishes made in the Hawaiian Islands, with descriptions of new species. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 22 (1902): 415-511, Pls. 1-4.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 2009. A review of the gobiid fishes of Easter Island, with description of a new species. Aqua, Intl. J. Icthyol. 15(4):177-190.
* ↑ Brock, R.E., 1977. Occurrence and variety of fishes in mixohaline ponds of the Kona, Hawaii, coast. Copeia (1):134-139.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.
* ↑ Randall, J.E., J.T. Williams, D.G. Smith, M. Kulbicki, G.M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann, 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Hoese, D. F., 1975: A revision of the gobiid fish genus Kelloggella. Records of the Australian Museum v. 29 (núm. 17): 473-484, Pls. 1-3.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Psychoda satchelli

Psychoda satchelli és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* És de color groguenc pàl·lid amb antenes de 14 segments (els núms. 13 i 14 molt semblants en grandària).

## Reproducció

Es reprodueix en molts hàbitats diferents, incloent-hi marges de rierols i rius, compost, cambres de banys i sitges.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa (Bèlgica, els Països Baixos, Suècia, Noruega, Finlàndia, Alemanya), Turquia i Nord-amèrica (des de Geòrgia fins al Quebec, Alaska i Califòrnia, incloent-hi Pennsilvània, Ontario i Michigan).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 plagasmexico.com 2011 (castellà)
* ↑ Ježek, J., 1990. Redescriptions of nine common palaearctic and holarctic species of Psychodini End. (Diptera: Psychodidae). Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 43, 33–83.
* ↑ David Grimaldi i John Jaenike, 1983. The Diptera Breeding on Skunk Cabbage, Symplocarpus foetidus (Araceae). Journal of the New York Entomological Society, vol. 91, núm. 1, pàgs. 83-89.
* ↑ Belgian Species List 2012 (anglès)
* ↑ Catàleg d'espècies dels Països Baixos (neerlandès)
* ↑ Svensson, B.W., 2009. Fjärilsmyggfaunan i ett hagmarksområde och en ladugård i östra Blekinges skogsland. Med en översikt av familjen Psychodidae:s morfologi, systematik och utforskande, samt särskilt de svenska Psychoda s.l. – arternas biologi. Entomologisk Tidskrift 130, 185–206.
* ↑ Kvifte, G. M., Håland, Ø. & Andersen, T., 2011. A revised checklist of Norwegian moth flies (Diptera, Psychodidae). Norwegian Journal of Entomology 58, 180–188.
* ↑ Salmela, J., 2005. New moth flies for eastern Fennoscandia (Diptera, Psychodidae). Sahlbergia 10, 1–3.
* ↑ Rote Liste gefährdeter Schmetterlingsmücken (Diptera: Psychodidae) Bayerns Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine. (alemany)
* ↑ Ježek, J. & Yağci, Ş., 2005. Common non-biting moth flies (Insecta, Diptera, Psychodidae) new to the fauna of Turkey. Türkiye Parazitoloji Dergisi 29, 188–192.
* ↑ Pennsylvania Aquatic Insects Arxivat 2013-10-13 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Stewart B. Peck, 1988. A review of the cave fauna of Canada, and the composition and ecology of the invertebrate fauna of caves and mines in Ontario. Canadian Journal of Zoology, 66(5): 1197-1213.
* ↑ Aquatic Insects of Michigan Arxivat 2015-04-11 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
* Natural History Museum of Los Angeles County Foundation (anglès)
# Nephelomys pectoralis

Nephelomys pectoralis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'oest de Colòmbia. La seva localitat tipus es troba a uns 64 km a l'oest de la ciutat de Popayán, a una altitud de 3.150 msnm. Té una llargada de cap a gropa de 136-166 mm. Fins al 2006 se'l considerà un sinònim d'Oryzomys albigularis. El seu nom específic, pectoralis, significa ‘pectoral’ en llatí.

## Referències

* 1 2 Weksler, M., Percequillo, A. R.; Voss, R. S. 2006. «Ten new genera of oryzomyine rodents (Cricetidae: Sigmodontinae) Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.». American Museum Novitates, 3.537: 1-29
* ↑ Entrada «Nephelomys» d'Animalia (en anglès).
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Adriana Chelariu-Bazon

Adriana Chelariu-Bazon (Copălău, 5 de juliol de 1963) és una remadora romanesa, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on disputà dues proves del programa de rem. Guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner i la de bronze en la de quatre amb timoner. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül, revalidà la medalla de plata en el vuit amb timoner. La tercera i darrera participació en uns Jocs fou el 1992, a Barcelona, on disputà dues proves del programa de rem. Per tercera vegada consecutiva guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner, mentre en el quatre sense timoner fou cinquena.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or i cinc de bronze al Campionat del món de rem, entre 1985 i 1991.

## Referències

* ↑ Adriana Chelariu-Bazon a Sports Reference (arxivat)
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA