OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hypostomus nudiventris

Hypostomus nudiventris és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: nord del Brasil.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fowler, H. W. 1941. A collection of fresh-water fishes obtained in eastern Brazil by Dr. Rodolpho von Ihering. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 93: 123-199.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Juan van Halen y Sarti

Juan van Halen y Sarti (Cadis, 1788 - 1864) fou un militar castellà d'origen neerlandès.
Es va formar a l'Escola dels Nobles i a l'Escola de les Pàgines de Sa Majestat, coincidint allà el 1800 amb els alts oficials liberals i maçons Francesc i Mariano de Unzaga Saint Maxent, amb José María Torrijos o amb le comte de Montijo. Lluità a la batalla de Trafalgar el 1805 i a Martinica el 1806. Entre 1808-14, milità alternativament en contra i a favor de Napoleó Bonaparte. Detingut per liberal pel govern de Ferran VII, fugí a Rússia, on serví en l'exèrcit del tsar al Caucas. Tornà a Castella durant el Trienni Liberal i el 1822 lluità contra els absolutistes al Vendrell. Amb la reacció absolutista fugí a Cuba, des d'on passà als Estats Units i el 1826 a Bèlgica; prengué part en l'alçament del 1830 contra els neerlandesos i fou tinent general de l'exèrcit belga i governador de Brabant Meridional. El 1835 passà al servei d'Isabel II d'Espanya i lluità contra els carlins. Es distingí amb el seu germà, Antonio van Halen y Sarti en els fets de Peracamps, on fou ferit. Ascendit a mariscal de camp, es retirà i es dedicà a viatjar.
Les seves tropes van dur a terme el bombardeig de la ciutat de Barcelona el 1842.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana. Tom núm. 8, p. 355. ISBN 84-85194-00-4.
* ↑ Cazorla, Frank, G. Baena, Rosa, Polo, David, Reder Gadow, Marion (2019) Governador Luis de Unzaga (1717-1793) Precursor del naixement dels Estats Units i del liberalisme. Fundació de Màlaga. pàg. 170-173, 183-184
* ↑ «Les utopies socials i la construcció de la ciutat: l'Eixample i el Pla Cerdà». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].
# Juazeiro do Norte

Juazeiro do Norte és un municipi brasiler de l'estat de Ceará. Es troba a la Regió Metropolitana de Cariri, al sud de l'estat, a 491 km de la capital, Fortaleza, a una altitud de 377 metres sobre el nivell del mar. Ocupa una superfície de 258.788 km², amb una població de 303.004 habitants, segons el cens demogràfic de 2024, sent el tercer més poblat de Ceará (després de Fortaleza i Caucaia), el més gran de l'interior de Ceará, i el 96è de Brasil. És un dels municipis amb més població de l'interior del Nord-est, ocupant el sisè lloc, i amb una superfície urbanitzada de 51,44 km².
A causa de la figura del Pare Cícero, és considerat un dels tres centres de religiositat popular més grans del Brasil, juntament amb Aparecida (SP) i Nova Trento (SC). Juazeiro continua sent un important centre cultural al Brasil, sent un dels centres d'artesania i literatura cordel més grans del nord-est del país. La ciutat també té un dels centres acadèmics més grans de l'interior del nord-est, i és considerada una "capital regional" i és reconeguda com la "Metrópolis de Cariri".

## Toponímia

El topònim "Juazeiro" prové del nom de l'arbre juazeiro, el nom científic del qual és ziziphus joazeiro, de la família de les Rhamnaceae, típica de la regió semiàrida brasilera. Juazeiro és una paraula d'origen híbrid (tupí i portuguès): "juá" o "iu-á" (fruit d'espina) i el sufix "eiro".
El municipi va adoptar la seva denominació actual el 30 de desembre de 1943, mitjançant el decret estatal núm. 1.114.

## Referències

* ↑ «Diário Oficial do Estado do Ceará nº 121, ano I, série 3» (en portuguès brasiler). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 14 desembre 2010].
* ↑ «Geografia de Juazeiro do Norte» (en portuguès brasiler). Arxivat de l'original el 2017-12-23. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ Rodrigues, Gean. «Juazeiro do Norte ultrapassa marca de 300 mil habitantes segundo dados do IBGE» (en portuguès brasiler). A Notícia do Ceará, 03-09-2024. Arxivat de l'original el 2024-09-22. [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ «Juazeiro do Norte» (en portuguès brasiler). IBGE. Arxivat de l'original el 2022-08-20. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ «Romaria aquece comércio religioso em Juazeiro» (en portuguès brasiler). Diário do Nordeste Regional. Arxivat de l'original el 2014-10-22. [Consulta: 14 desembre 2010].
* ↑ «Turismo religioso no Brasil – Top 3 destinos» (en portuguès brasiler). Fala Turista. Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 16 setembre 2014].
* ↑ da Silva Queiroz, Ivan. A metrópole do Cariri: institucionalização no âmbito estadual e a dinâmica urbano-regional da aglomeração do Crajubar (tesi) (en portuguès brasiler). Universidade Federal de Pernambuco, 31-01-2013. Arxivat 2020-06-02 a Wayback Machine. ( PDF)
* 1 2 «História» (en portuguès brasiler). IBGE. Arxivat de l'original el 2024-05-14. [Consulta: 22 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Juazeiro do Norte - Lloc web oficial
# Juli Guasch i Amiguet

Juli Guasch i Amiguet (Reus, 1865 - 1885) va ser un pintor i dibuixant català
De molt jove es destacà en el dibuix, que el seu pare, Ricard Guasch, un conegut advocat reusenc, va fomentar. "Dotat del geni que marca com estels els grans artistas, prompte les seves aptituds se desarrollaren sens necessitat de seguir cap escola" diu Ramon Casals i Vernis a Reus Artístich. Als divuit anys va contraure una greu malaltia que no li impedí anar a Barcelona a estudiar dibuix i pintura durant dos anys a l'Escola de Llotja, on tingué de professor Lluís Rigalt. Tornà a Reus i va dedicar el temps que li quedava de vida a sortir a pintar i a dibuixar a l'aire lliure. Va reflectir, amb un to romàntic, paisatges de l'entorn de la ciutat, personatges i escenes de la vida quotidiana. Pintà algunes marines i temes de les platges de Salou. Una part dels seus dibuixos es van publicar al número 4 de Reus Artístich, dirigit pel seu amic Ramon Casals.

## Referències

* ↑ Casals i Vernis, Ramon «Juli Guasch». Reus Artístich, 4, 7-1890, pàg. 42.
* ↑ «Reus Artístich núm. 4». [Consulta: 2-VII-2014].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 347-348.
# Julien Martin

Julien Martin (Angers, vers el 1808 - ?) fou un compositor francès del Romanticisme. A causa de ser oriünd d'Angers, també és conegut aquest músic pel sobrenom de Martin d'Angers. Passà a París per a perfeccionar-se en la música, i el 1841 aconseguí la feina de mestre de capella en l'església de Saint-Germain-l'Auxerrois. Inventà un nou sistema d'harmonització del cant pla, que fou objecte de moltes discussions a la Premsa. Una mostra d'aquest sistema d'harmonització inventat per Martín la donà en l'obra Plain-chant populaire pour tous les ofices de l'année, noté dans la voix naturelle du clergue et des fidèles (París, 1846). A més va escriure: De l'enseignement musical dans les colleges royaux de Paris (París, 1841), i De l'Avenir de l'Orphéon et de toutes les éscoles populaires de musique en France (París, 1846). Compongué una missa solemne, una altra de rèquiem, diverses romances per a cant i piano i violoncel; Galerie musicale, ou sèrie de morceaux de chant faciles à deux et trois voix, avec accompagnement de piano, à l'usatge des pensionnats.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 33, pàg. 491-92, ISBN 84-239-4533-2
# Julio Peralta

Julio Leonardo Peralta Martínez (ˈxuljo leoˈnaɾðo peˈɾalta maɾˈtines; 9 de setembre de 1981) és un tennista professional xilè. Peralta ha aconseguit sis títols de dobles a l'ATP World Tour i un títol individual challenger.
Peralta ha trobat darrerament èxit al circuit de dobles, arribant al núm. 29 dels ATP Rankings en cert punt de la seua carrera.

## Referències

* ↑ «The pronunciation by Julio Peralta himself». ATPWorldTour.com. [Consulta: 22 octubre 2017].
* ↑ ATP – Players – Profile
* ↑ Julio Peralta volverá al ranking ATP Arxivat 28 de març de 2012 a Wayback Machine. 27 Jun 2011 – "El tenista chileno Julio Peralta logró clasificar al cuadro principal del ... El jugador nacional con un revés envidiable, Julio Peralta (sin ranking)

## Enllaços externs

* Julio Peralta a l'ATP (anglès)
# Julius Bittner

Julius Bittner (Viena, 9 d'abril de 1874 - 9 de gener de 1939) fou un compositor musical austríac.
Estudià amb Josef Labor i Bruno Walter. La seva primera òpera, Die rote Gret, fou estrenada amb èxit a Frankfurt, el 1907. A aquesta li seguiren amb la mateixa favorable acollida les titulades:
* Der Musik (Viena, 1910);
* Der Bergsee (Viena, 1911) revisada el 1922;
* Der Hollische Gold (Dresden, 1915);
* Der Kohlheimerin (Viena, 1921);
* Das Rosengartlein (Viena, 1924);
* Das Veilchen (Viena, 1931).
Altres obres de menor importància són:
* Der Markt der Liebe, ballet (Viena, 1909);
* Die Todestarantella, ballet (Zúric, 1920);
* la farsa musical Die unsterbliche (Zuric, 1920);
* Der liebe Augustin, comèdia lírica.
A més, va publicar música de cambra, lieder i l'àlbum titulat Tänze aus Oesterreich, per a piano a dues i quatre mans.
Fou un compositor molt apreciat pel seu fàcil melodisme i el seu intens sentiment dramàtic.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. II, pàg. 274 (ISBN 84-239-4572-3)
# Julius Miller

Julius Miller (Dresden, Alemanya, 1782 – Charlotenburg, barri llavors independent de Berlín, 1851) fou un cantant i compositor.
Des de molt infant demostrà molta disposició per la música, ensems que posseïa una bella veu; primer aprengué a tocar el violí, i arribà a esser una notabilitat amb aquest instrument; més tard debutà com a tenor en el teatre alemany d'Amsterdam, i després cantà en altres ciutats, cimentant la seva fama artística.
A Breslau travà amistat amb Weber, i aquest il·lustre mestre exercí molta influència en els estudis que feu Miller sobre composició. Posteriorment passà a Berlín, i allà es dedicà a l'ensenyança del cant, però el 1833 es traslladà a Dessau per dirigir el teatre d'aquesta ciutat, on va tenir per a director de l'orquestra en Edward Thiele.
Els últims anys de la seva vida els passà en mig de la major dissipació, i se separà de l'esposa i fills, els quals deixà en la misèria.
Va compondre les òperes: Der Freybrief, estrenada a Slesvig; Die Verwandlung, estrenada a Breslau i acollida amb èxit en alguns teatres d'Alemanya; Die Alpenhütte, Hermand und Thusnelda, Merope i L'oficial cosac, que fou molt popular a Alemanya, havent-se publicat la partitura arranjada per a piano, etc.
Es publicaren també d'aquest compositor algunes cançons amb acompanyament de piano; va escriure, a més, misses, motets, obertures, etc.

## Notes

* ↑ Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 61, 603, ISBN 84-239-4561-8

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 35, pàgs. 306-7, ISBN 84-239-4535-9
# Julius Ruthardt

Julius Ruthardt (Stuttgart, 13 de desembre de 1841 - Constança, 13 d'octubre de 1909) fou un director d'orquestra i compositor alemany. Era fill de Friedrich i germà d'Adolf Ruthardt ambdós músics reconeguts.
Estudià en la seva ciutat nadiua i a París. Als catorze anys entrà com a violí de la capella de la cort de Stuttgart i després fou director d'orquestra dels teatres de Riga, Leipzig i Bremen.
Va compondre lieder, obres instrumentals i música pel drama de Bjørnson, Hulda.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 52, pàg. 988 (ISBN 84 239-4552-9)
# Julius Schaeffer

Julius Schaeffer, alternativament Schäfer, (Krevese, avui part d'Osterburg, 28 de setembre de 1823 - Breslau, aleshores a l'Imperi Alemany, avui a Polònia, 10 de febrer de 1902) fou un compositor i musicògraf alemany.
Estudià a la Universitat de Halle i llavors entaulà amistat amb Robert Franz, que el posà en relació amb Schumann i Mendelssohn. Degut a la influència d'aquests, es decidí a dedicar-se per sencer a la música, però no va poder realitzar aquesta decisió fins algun temps més tard. Per a perfeccionar els seus coneixements estudià amb Dehn, i el 1855 fou nomenat director de la capella ducal de Schwerin. El 1860 succeí a Reinecke com a director de música de la Universitat i de la Singakademie de Breslau on va tenir entre d'altres alumnes Emil Bohn, i el 1872 aconseguí el títol de doctor honoris causa.
Com a compositor és conegut per alguns cors i lieder, però deu principalment la seva reputació als seus treballs de crítica i història musical, entre els que mereixen especial menció els següents;
* Zwei Beurteiler von Dr. R. Franz, (1863)
* Fr. Chrysander in seinen klavierauszügen zur Deutschen Händel Ausgabe, (1876)
* R. Franz in seinen Bearbeitungen älterer Vokalwerte, (1877)

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). volum 54: StaCubicia - Selh. Madrid: Espasa-Calpe, 1974, p. 914. ISBN 84-239-4554-5.
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada : Europeo-Americana (en castellà). Volum núm. 8. Reproducció de l'edició de 1908-1923. Madrid: Espasa-Calpe, 1974-1979, p. 1350. ISBN 84-239-4500-6.
# Jupiaba potaroensis

Jupiaba potaroensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Potaro.

## Referències

* ↑ Zanata A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Ser. Zool., Porto Alegre. Núm. 83. 99-136.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Annals of the Carnegie Museum v. 6 (núm. 1): 4-54.
* ↑ «Jupiaba potaroensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Zanata, A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) Núm. 83: 99-136.
# Jupiaba scologaster

Jupiaba scologaster és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Negro i Orinoco.

## Referències

* ↑ Zanata A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Ser. Zool., Porto Alegre. Núm. 83. 99-136.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Weitzman, M. J. & Vari, R. P. 1986. Astyanax scologaster, a new characid (Pisces: Ostariophysi) from the Rio Negro, South America. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 99 (núm. 4): 709-716.
* ↑ «Jupiaba scologaster». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Géry, J., P. Planquette i P.-Y. Le Bail 1996. Nouvelles espèces guyanaises d'Astyanax s.l. (Teleostei, Characiformes, Characidae) à épines pelviennes, avec une introduction concernant le groupe. Cybium 20(1):3-36.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Zanata, A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) Núm. 83: 99-136.
# Just Fuster

Just Fuster (Tronchón, Província de Terol) músic aragonès, molt popular a València a mitjan segle xix.
Es dedicà a l'ensenyament de la música, per a la qual tenia condicions excel·lents, i fou mestre de la major part dels músics de la segona meitat del segle xix que figuren al capdavant del moviment musical valencià. Deixà escrites moltes obres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 309. (ISBN 84-239-4525-1)
# Józef Damse

Józef Damse (1788 - Rudno, Baixa Silèsia, Polònia, 15 de desembre, 1852) fou un compositor, concertista i cantant polonès.
Després d'haver-se donat a conèixer com a concertista de clarinet i de trombó, va voler provar fortuna en el teatre, i va representar algunes operetes que van ser molt ben acollides.
Més tard va compondre nombrosos ballables, i a la vista de l'èxit aconseguit es decidí a abordar l'òpera, i per acabar, la música religiosa, assolint una acollida molt favorable.
Entre altres composicions de menys importància, cal citar entre les seves 46 òperes:
* Przyhas.
* Spis wojsk.
* La germana de llet.
* Anna.
* El Contrabandista.
A més de 20 sarsueles, una missa, set ballets, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 897 (ISBN 84-239-4517-0)