OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Melanochromis interruptus

Melanochromis interruptus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental)

## Referències

* ↑ Trewavas, E. (1935). A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 16 (núm. 91): 65-118.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Maréchal, C., 1991. Melanochromis p. 258-265. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pou Cavaller

El Pou Cavaller, de vegades denominat, per error, Poua de la Torrassa, és un pou de glaç del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat al nord-est del Pas de la Casanova, a llevant de la urbanització de la Penyora. És a l'esquerra del torrent de Sauva Negra, al nord-oest dels Camps de la Casa Nova i de la Casanova del Castell. Queda a prop i al sud-oest de la Torre de Serracaixeta. És al costat mateix del Camí de Sant Maria, a migdia de la tanca que barra el pas als vehicles i de la cruïlla d'on surt cap al nord el camí que ressegueix el torrent i mena a Santa Coloma Sasserra. El seu abandonament ha fet que la vegetació n'hagi anat envaint l'entorn.
Entre els segles XVII i XX, es feia glaç aprofitant les obagues i l'aigua de les rieres, entre elles la de Castellcir, per vendre'l a Castellterçol, Moià i Barcelona. El transport es feia a la nit en carruatges de tir animal.
La pedra de construcció de la poua està molt ben escairada; és de planta cilíndrica, no conserva la volta i només resta una part del parament dels murs.

## Etimologia

Aquest pou rep, en forma d'aposició, l'apel·latiu de cavaller per algun fet relacionat amb els antics cavallers del Castell de Castellcir, relativament proper.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* Pàgina web dedicada als pous de glaç del Vallès Oriental i del Moianès Arxivat 2013-12-13 a Wayback Machine.
# Paradiplogrammus curvispinis

Paradiplogrammus curvispinis és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 16-18 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Nakabo T., 1982. Revision of genera of the dragonets (Pisces: Callionymidae). Publ. Seto Mar. Biol. Lab. v. 27 (núm. 1/3). 77-131.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fricke, R. & Zaiser Brownell, M., 1993. Two new dragonets of the genus Callionymus (Callionymidae) and a record of Callionymus corallinus from Miyake-jima, Izu Islands, Japan. Japanese Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 1): 1-10.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species, English edition II. Tokai University Press, Japó, pp 867-1749.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Església de Miranda do Douro

L'Església de Miranda do Douro, antiga Seu de Miranda do Douro o Cocatedral de Miranda do Douro, és un temple situat a la ciutat de Miranda do Douro, al nord-est de Portugal.
La construcció de l'església començà al 1552, i s'acabà en la darrera dècada del segle xvi. El projecte va ser realitzat per Gonçalo de Torralva i Miguel de Arruda. El 1566 el bisbe António Pinheiro consagrà l'altar major i el 1609, Diogo de Sousa informa el papa que la construcció n'està conclosa.
A l'interior, ressalta el retaule de l'absis, que són grups escultòrics de Gregorio Fernández.
La catedral és el temple més gran de la regió de Trás-os-Montes e Alto Douro, i s'ha classificat com a "Monument Nacional de Portugal" pel decret núm. 136 de 23 de juny de 1910.

## Referències

* ↑ «Património no Território: Sé de Miranda do Douro». Arxivat de l'original el 6 de janeiro de 2014. [Consulta: 5 gener 2014].
* ↑ Pesquisa de Património: Igreja de Miranda do Douro

## Enllaços externs

* Ruta de les Catedrals Arxivat 2017-09-12 a Wayback Machine..
* Direcció General de la Cultura del Nord - Seu de Miranda do Douro.
* "Visita Guiada - Cocatedral de Miranda do Douro", episodi 27, 17 de desembre de 2018, temporada 8, programa de Paula Moura Pinheiro, en la RTP.
# Gymnelus barsukovi

Gymnelus barsukovi és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 24,3 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 95-101.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima polar i demersal que viu entre 0-51 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Àrtic: el Canadà, Rússia i els Estats Units.

## Costums

És de costums bentònics.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1834. (Om Gymnelus). P. 4. A: H. C. Örsted. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1831-1832. 1-40.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Coad, B.W. i J.D. Reist, 2004. Annotated list of the arctic marine fishes of Canada. Can. MS Rep. Fish Aquat. Sci. 2674:iv:+112 p.
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Coad, B.W. i J.D. Reist, 2004.

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1982: Revision of the fish genera Gymnelus Reinhardt and Gymnelopsis Soldatov (Zoarcidae), with two new species and comparative osteology of Gymnelus viridis. National Museum of Canada Publications in Zoology Núm. 17: i-iv + 1-76.
* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Chernova, N. V., 1999: Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Arctic. Voprosy Ikhtiologii v. 39 (núm. 3): 306-315. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 5):343-352).
* Chernova, N. V., 2000: Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiologii v. 40 (núm. 1): 5-16. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 1):1-12).
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lepidotrigla bentuviai

Lepidotrigla bentuviai és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Descripció

* Fa 12 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 20-300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: Somàlia, el Golf d'Aden i Oman.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1860. Catalogue of the Acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. Londres. Cat. Fishes v. 2. i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Richards, W. J. & Saksena, V. P., 1977. Systematics of the gurnards, genus Lepidotrigla (Pisces, Triglidae), from the Indian Ocean. Bulletin of Marine Science v. 27 (núm. 2): 208-222.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Sommer, C., W. Schneider i J.-M. Poutiers, 1996. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Somalia. FAO, Roma. 376 p.
* ↑ Al Sakaff, H. i M. Esseen, 1999. Occurrence and distribution of fish species off Yemen (Gulf of Aden and Arabian Sea). Naga ICLARM Q. 22(1):43-47.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Richards, W.J., 1992. Comments on the genus Lepidotrigla (Pisces: Triglidae) with descriptions of two new species from the Indian and Pacific oceans. Bull. Mar. Sci. 51(1):45-65.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Neda (filla d'Oceà)

D'acord amb la mitologia grega, Neda (en grec antic Νέδα), va ser una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis.
Quan Rea va haver donat a llum a Zeus a les muntanyes de l'Arcàdia, es va voler purificar i banyar-se junt amb la seva criatura. Però en aquell lloc no hi havia aigua, els llits dels rius eren secs i no hi havia cap font. Rea va picar a terra amb el ceptre implorant Gea, la Terra, i de seguida va brollar una font, on es banyaren, prop del lloc on més tard s'aixecaria la ciutat de Leprèion. Rea li va posar el nom de la nimfa Neda, que hi anà a habitar. Pausànias diu que Neda i Itome eren dues nimfes que van criar Zeus, i el banyaven cada dia a la font.
Una tradició explicada per Ciceró fa de Neda la mare de les quatre muses més antigues: Telxíone, Aedea, Arque i Meletea, que hauria tingut amb Zeus.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 381. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 155. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
Viccionari
# Gymnelus taeniatus

Gymnelus taeniatus és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Nombre de vèrtebres: 94.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu entre 25-40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic nord-oriental: Illa Franz Joseph.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1834. (Om Gymnelus). P. 4. A: H. C. Örsted. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1831-1832. 1-40.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1982: Revision of the fish genera Gymnelus Reinhardt and Gymnelopsis Soldatov (Zoarcidae), with two new species and comparative osteology of Gymnelus viridis. National Museum of Canada Publications in Zoology Núm. 17: i-iv + 1-76.
* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Chernova, N. V., 1999: Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Arctic. Voprosy Ikhtiologii v. 39 (núm. 3): 306-315. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 5):343-352).
* Chernova, N. V., 2000: Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiologii v. 40 (núm. 1): 5-16. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 1):1-12).
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Melanostomias vierecki

Melanostomias vierecki és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 1.105 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Referències

* ↑ Brauer A., 1902. Diagnosen von neuen Tiefseefischen, welche von der Valdivia-Expedition gesammelt sind. Zool. Anz. v. 25 (núm. 668). 277-298.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.
* ↑ Harold, A.S., 1999. Melanostomiidae: Scaleless dragonfishes (scaleless black dragonfishes). p. 1911-1913. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes. Part 1 (Elopidae to Linophrynidae).

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parin, N. V. i G. N. Pokhil'Skaya, 1978: On the taxonomy and distribution of the mesopelagic fish genus Melanostomias Brauer (Melanostomiatidae, Osteichthyes). Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 111: 61-86. (En rus, amb resum en anglès).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Poua de Sant Jeroni

La Poua de Sant Jeroni, també anomenada Poua de les Berengueres II, i, en alguns mapes, les Poues, és una poua, o pous de glaç, del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
Està situada a la zona septentrional del terme, a migdia de la masia de les Berengueres, a prop de l'extrem sud-occidental de la Solella de les Berengueres, a l'esquerra de la Riera de Santa Coloma, en el vessant nord del turó on hi ha la masia de Sant Jeroni. La Baga de la Poua de Sant Jeroni té el seu extrem nord a les Poues.
La denominació en plural és perquè inclou la propera Poua de les Berengueres i, fins i tot, la Bassa de les Berengueres (o del Bac), totes elles a la mateixa zona.
És un pou de glaç de planta cilíndrica força ben conservada. Fa 6,7 metres de fondària, i conserva la volta i tots els murs laterals. Una rampa delimitada per murs de pedra seca en permet l'accés, i té dues obertures, una cap al nord i l'altra cap al sud, amb pedres llindes que les tanquen. Se'n situa la construcció entre el segle xvi i el xix.
Entre els segles xvii i XX, es feia glaç aprofitant les obagues i l'aigua de les rieres, entre elles la de Castellcir, per vendre'l a Castellterçol, Moià i Barcelona. El transport es feia a la nit en carruatges de tir animal.

## Etimologia

Rep els dos noms amb què se la coneix per la proximitat de les dues masies: Sant Jeroni, a migdia i damunt de la poua, i les Berengueres al nord.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* La Poua de Sant Jeroni en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya (en el mapa consta com a les Poues
* Pàgina web dedicada als pous de glaç del Vallès Oriental i del Moianès Arxivat 2013-12-13 a Wayback Machine.
# Lepidotrigla marisinensis

Lepidotrigla marisinensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids present al Pacífic occidental: les illes Filipines i el nord-est del mar de la Xina Meridional. És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu fins als 70 m de fondària. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1860. Catalogue of the Acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. Londres. Cat. Fishes v. 2. i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fowler, H. W., 1938. Descriptions of new fishes obtained by the United States Bureau of Fisheries steamer "Albatross", chiefly in Philippine seas and adjacent waters. Proceedings of the United States National Museum v. 85 (núm. 3032): 31-135.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Richards, W.J., 1992. Comments on the genus Lepidotrigla (Pisces: Triglidae) with descriptions of two new species from the Indian and Pacific oceans. Bull. Mar. Sci. 51(1):45-65.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Paradoxoglanis

Paradoxoglanis és un gènere de peixos de la família dels malapterúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Taxonomia

* Paradoxoglanis caudivittatus (Norris, 2002)
* Paradoxoglanis cryptus (Norris, 2002)
* Paradoxoglanis parvus (Norris, 2002)

## Referències

* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* 1 2 3 Norris, S. M. 2002. A revision of the African electric catfishes, Family Malapteruridae (Teleostei, Siluriformes), with erection of a new genus and descriptions of fourteen new species and an annotated bibliography. Koninklijk Mus. Midden-Afr. Tervuren v. 289: 1-155.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes.A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Neptune City, Estats Units. 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986: Malapteruridae. p. 102-104. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Norris, S.M., 2002: A revision of the African electric catfishes, family Malapteruridae (Teleostei, Siluriformes), with erection of a new genus and descriptions of fourteen new species, and an annotated bibliography. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 289:155 p.
* Roberts, T.R., 2000. A review of the African electric catfish family Malapteruridae, with descriptions of new species. Occas. Pap. Ichthyol. 1:1-15.
* Teugels, G.G., 1992. Malapteruridae. p. 496-499. A C. Leveque, D. Paugy, G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28 Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.