OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Memoria sobre los cantos, bailes y tocatas populares de la isla de Mallorca

Memoria sobre los cantos, bailes y tocatas populares de la Isla de Mallorca és una obra escrita per Antoni Noguera i Balaguer l'any 1874 i publicada el 1893. Aquest llibre fa referència a la gran quantitat de peces musicals que hi tingueren lloc en el seu moment, i que a causa del pas del temps i d'altres circumstàncies, han anat oblidant-se o desapareixent. Es considera una obra pionera en la recerca musicològica de la música popular de Mallorca. L'any de la publicació fou premiat a Barcelona al segon concurs de la Ilustración musical española-americana, ofert per la infanta Isabel.
Una forma preliminar de l'obra es va publicar al Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana.
Hi ha una tesi doctoral d'Eugenia Gallego Cañellas amb el títol Antonio Noguera (1858-1904) y la modernización de la vida musical en Mallorca durante la restauración.

## Estructura

En aquest llibre hi trobam tres grans apartats, i cada una d'ells dividits en seccions.
* Primera part: Cants. S'hi inclouen els de bressol i els de la infància en una primera secció, els de les feines del camp en una segona, cants diversos en una tercera, com codolades i amatòries, i cançons religioses i profanes d'origen religiós en la quarta secció.
* Segona part: Balls. S'hi inclouen els balls a l'estil del país en una primera secció, i els tradicionals amb figures en una segona secció.
* Tercera part: Tocates.

## Referències

* ↑ Noguera, Antoni. Memoria sobre los cantos, bailes y tocatas populares de la isla de Mallorca.. Conservatori Superior de Música de les Illes Balears, 2005.
* ↑ «Antoni Noguera i Balaguer». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Miquel dels Sants Oliver. La literatura en Mallorca. L'Abadia de Montserrat, 1988, p. 225–. ISBN 978-84-7202-998-9.
* ↑ Reynés Florit, Arnau. Panorama de la música a Mallorca des del final del segle xix fins al XXI (pdf). Universitat de les Illes Balears, 2012, p. 94 (Monogràfic sobre educació musical ISSN: 1989-0966. Volum III Nº 2, Revista electrònica Investigació Innovació).
* 1 2 3 «Memoria sobre los cantos, bailes y tocatas populares de la Isla de Mallorca» (pdf). Boletín de la Sociedad Arqueológica Luliana, Tom V, núm. 158, 1894, pàg. 65-70.
* ↑ Gallego Cañellas, Eugenia. Antonio Noguera (1858-1904) y la modernización de la vida musical en Mallorca durante la Restauración (Tesi) (en castellà). Logronyo: Universidad de La Rioja, 2017.
* ↑ Oriol, Carme; Samper, Emili. Repertori biobibliogràfic de la literatura popular catalana: el cicle romàntic. Publicacions Universita Rovira i Virgili, 2011-04-13, p. 612. ISBN 978-84-694-0458-4.
# Memorial Francesc Basil

Els premis Memorial Francesc Basil, també anomenats Premis Francesc Basil, convocats en homenatge al compositor figuerenc Francesc Basil i Oliveras, han tingut 26 edicions fins al 2008. Premien sardanes originals. Per un conveni signat el 27 de maig del 1999, en les darreres edicions han estat coorganitzats per l'Ajuntament de Figueres, l'associació Amics de Francesc Basil i el Foment de la Sardana Pep Ventura. Una llista (incompleta) de guanyadors:
* 1974 Ricard Viladesau i Caner A Lloret de Mar
* 1976 Ricard Viladesau i Caner Noces de diamant
* 1978 Tomàs Gil i Membrado Honorant Francesc Basil
* 1979 Josep Maria Bernat i Colomina Scala Dei
* 1980 Primer premi, desert. Es premien Ramon Vilà i Ferrer Records de Figueres, Tomàs Gil i Membrado Una vela l'horitzó i Ricard Viladesau i Caner Empordània, ex aequo
* 1981 ?
* 1982 Xavier Boliart i Ponsa Temps enllà
* 1983 Ramon Vilà i Ferrer Cors catalans ? / Pepita Llunell i Sanahuja Jugàvem al jardí ?
* 1984 Josep Prenafeta i Gavaldà El retaule de la Paeria
* 1985 Ricard Viladesau i Caner Xiroia
* 1986 Josep Capell i Hernàndez Apassionada
* 1987 Josep Maria Bernat i Colomina La nit
* 1998 Joan Lluís Moraleda i Perxachs Un nou alè de vida
* 1999 Pau Castanyer i Bachs Puigsacalm
* 2000 Xavier Pagès i Corella Ceràunia
* 2001 Joan Lluís Moraleda A la Rambla, la Principal de la Rambla
* 2002 Pau Castanyer i Bachs Comanegra
* 2003 Josep Coll i Ferrando El codolar
* 2004 Francesc Teixidó i Ponce Aigües Tortes
* 2005 Marc Timón i Barceló Tempus Fugit, ex Aequo amb Sagrada Família de Josep Capell i El trapella d'en Pau d'Albert Carbonell
* 2006 Jordi Feliu i Horta Ginjòlia
* 2007 Marc Timón i Barceló 100 anys de fraternitat
* 2008 Marc Timón i Barceló, segon premi, i premi popular, per Un somni de color de rosella

## Referències

* ↑ Convocatòria dels premis 1978, a La Vanguardia
* ↑ Bernat, Josep M «Els concursos musicals». Som, núm. 2, 5-1980, pàg. 6.
* ↑ Convocatòria dels premis del 1981 a La Vanguardia
* ↑ Resennya de l'edició del 1982 a La Vanguardia
* ↑ Convocatòria de l'edició del 1983 a La Vanguardia
* ↑ Ressenya de l'edició del 1984 a La Vanguardia
* ↑ Ressenya de l'edició del 1986 a La Vanguardia
* ↑ Ressenya de l'edició del 1987 a La Vanguardia
* ↑ Nota a El Punt
* ↑ Ressenya del concurs del 2005 al Diari de Girona
* ↑ Nota del concert 2006 a Giroquè Referència del premiat i el premi a Diari del Maresme Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine.
* ↑ Ressenya de l'edició del 2007
* ↑ Convocatòria del XXVI concurs al Diari de Girona Ressenya, al Diari de Girona

## Enllaços externs

* Ressenya de l'edició del 2007 i historial del premi a Diari de Girona
# Meneceu (fill de Creont)

D'acord amb la mitologia grega, Meneceu (en grec antic Μενοικεύς), va ser un heroi, fill de Creont, rei de Tebes, i d'Eurídice.
Durant la guerra dels set Cabdills, explicada per Èsquil a la tragèdia els Set contra Tebes, l'endeví Tirèsias vaticinà que la ciutat se salvaria si Meneceu, el fill del rei, se sacrificava. Creont, obligat a triar entre l'amor al seu fill i l'amor a la pàtria, aconsellà Meneceu que fugís, sense aclarir-li les raons. Però Meneceu va descobrir els motius que impulsaven el seu pare a allunyar-lo i es va oferir voluntàriament a ser sacrificat i es va degollar davant les portes de la ciutat. Aquesta és la versió que dona Eurípides a Les fenícies (911 i seg.).
Segons altres tradicions, Meneceu havia estat devorat per l'esfinx, o el mateix Creont l'havia sacrificat. Etèocles i Polinices van lluitar a mort prop de la seva tomba. Al damunt d'ella va brotar un magraner, els fruits del qual tenen el color de la sang.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 355. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 147. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Meríones

Segons la mitologia grega, Meríones (en grec antic Μηριόνης), va ser un heroi cretenc, fill de Molos, que era un fill bastard de Deucalió de Creta, i de Melfis.
Com a antic pretendent d'Helena, va anar a la guerra de Troia al costat d'Idomeneu, rei de Creta, el seu germanastre, i amb ell comanda les tropes cretenques. Era present, durant la guerra, al consell de guerra nocturn, va ferir Deífob, va matar Adamant, Acames, Harpalió, Moris, Hipoció i Laògon i es va escapar dels cops d'Eneas. Va participar en els combats al voltant del cos de Pàtrocle i va ser l'encarregat de reunir llenya per la seva pira. Durant els jocs fúnebres que va disposar Aquil·les per Pàtrocle, va participar en la cursa de carros, al tir amb arc i en el llançament de javelina. Va vèncer en el tir a l'arc, ja que Creta és terra d'arquers.
Després de la caiguda de Troia, Meríones acompanyà Idomeneu i tornà feliçment a Cnossos. La tradició posterior diu que aviat s'embarcà de nou i arribà a Sicília, on visità les colònies cretenques d'Heraclea Minoa i Èngion, que el van acollir molt bé. També se li atribuïa la fundació de la ciutat de Cressa, a Paflagònia. Meríones va tenir fama de ser un bon ballarí.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 360. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 148. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Mesobola spinifer

Mesobola spinifer és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Malagarazi i riu Ruaha.

## Referències

* ↑ Howes G. J., 1984. A review of the anatomy, taxonomy, phylogeny and biogeography of the African neoboline cyprinid fishes. Bull. Br. Mus. (Nat. Hist.) Zool. v. 47 (núm. 3). 151-185.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bailey, R. G. & Matthes, H., 1971. A new species of Engraulicypris (Cyprinidae) from Tanzania, East Africa. Revue de Zoologie et de Botanique Africaines v. 83 (núms. 1-2): 79-83.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Eccles, D.H., 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma. 145 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Seegers, L., 1996. The fishes of the Lake Rukwa drainage. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 278:1-407.
* ↑ Snoeks, J., (ed.) 2004. The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Estats Units, 360p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos dins de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Mestre Robert

El mestre Robert és l'autor del receptari català medieval Llibre del Coch, el primer llibre de cuina del món imprès, que es va usar a la baixa edat mitjana i al renaixement a la Corona d'Aragó i a una part del renaixement, la traducció al castellà, a Castella. Diversos autors es refereixen a ell com a mestre Robert o bé com a Robert de Noia o Rupert de Nola, per a parlar de qui va escriure aquest llibre.
Era, segurament, nadiu de Catalunya i va escriure el llibre abans de 1491, ja que no coneix les modificacions de menjars prohibits que va fer l'Església aquell any ni fa cap menció a cap aliment o contacte amb Amèrica. Se sap que va ser el cuiner del rei Ferran I de Nàpols (1423–1494), i per això es diu de Nola, localitat propera a Nàpols. Era membre de la cort del fill i hereu d’Alfons el Magnànim.

## Referències

* ↑ Cuina medieval catalana, pàg. 52, Eliana Thibaut i Comalada, Cossetània Edicions, 2006. ISBN 8497912160
* 1 2 «El primer llibre de cuina imprès del món va ser català». Sàpiens.
* 1 2 Conquista y comida: consecuencias del encuentro de dos mundos, pàg. 24. Janet Long, Ed. UNAM, 2003. ISBN 9703208525 (castellà)
* ↑ Murgadas, Francesc «11 cuiners amb història». Sàpiens [Barcelona], núm. 74, 12-2008, p. 46-47. ISSN: 1695-2014.
* 1 2 Cuina medieval catalana, pàg. 51, Eliana Thibaut i Comalada, Cossetània Edicions, 2006. ISBN 8497912160
* ↑ El romesco: història, tècniques i receptes, pàg. 15. David Solé i Torné, David Solé. Cossetània Edicions, 2003. ISBN 8496035719
* ↑ «El ‘Llibre del coc’ tanca el receptari català medieval». El Punt Avui.
* ↑ «Curiositats d’un receptari medieval: el Llibre del coc». Núvol.

## Vegeu també

* Alta cuina catalana

## Enllaços externs

* «Mestre Robert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Michel de Menehou

Michel de Menehou fou un músic francès de mitjan segle xvi. Fou mestre dels infants del cor de l'església de Saint-Maur-des-Fossés-lez-Paris, i escrigué l'obra Instruction familière en laquelle sont contenues les difficultés de la musique, avec le nombre des concordances et des acords, ensemble la manière d'en user (París, 1555), que és important perquè és la primera publicada a França on s'hi troba el mot acord emprat per a indicar l'harmonia de diversos sons reunits. Menehou també va ser el primer que va parlar de les cadències perfectes i imperfectes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 635 ISBN 84 239-4534-0
# Michele Mortellari

Michele Mortellari (Palerm, Sicília, 1750 - Londres, Regne Unit, 27 de març de 1810) fou un compositor italià del Classicisme.
A Nàpols fou deixeble de Piccinni, i als vint anys feu representar la seva primera òpera, Troia distruita, que fou molt ben rebuda pel públic. A aquesta li seguiren:
* Didone abbandonata (1771);
* Le astuzie amorose (1775);
* Don Gualterio in civetta (1776);
* Ezio (1777);
* Armida (1778);
* Il barone di Lago Nero (1780);
* Antigone (1782);
* La fata benefica (1784);
* Semiramide (1785);
* L'infanta supposta (1785).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 608 (ISBN 84 239-4536-7)
# Michele Todini

Michele Todini (Saluzzo, 1625 - 1690) fou un músic italià del Barroc. Fou un gran executant de musette i constructor d'instruments, alguns dels quals, d'un mecanisme força complicat (un d'ells era una conbinació d'orgue, llaüt, clave i instrument d'arc), els quals van ser descrits en la Phonurgia, d'A. Kirchers i pel mateix Todini en la seva obra Dichiaratione della galeria armonica, escrita a Roma el 1676.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 62, pàg. 343 ISBN 84-239-4562-6
# Microcharacidium geryi

Microcharacidium geryi és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Ucayali al Perú.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Buckup P. A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 4 (núm. 2). 97-154.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Microcharacidium geryi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. ISBN 0130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Microcharacidium gnomus

Microcharacidium gnomus és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Negro i Orinoco.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Buckup P. A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 4 (núm. 2). 97-154.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. ISBN 0130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* «Microcharacidium gnomus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Microcharacidium weitzmani

Microcharacidium weitzmani és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Buckup P. A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 4 (núm. 2). 97-154.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. ISBN 0130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* «Microcharacidium weitzmani». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Microglanis carlae

Microglanis carlae és una espècie de peix de la família dels pseudopimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,4 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja algues i larves d'insectes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraguai al Paraguai.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H., 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Alcaraz, H.S.V., da Graça, W.J. & Shibatta, O.A., 2008. Microglanis carlae, a new species of bumblebee catfish (Siluriformes: Pseudopimelodidae) from the río Paraguay basin in Paraguay. Neotropical Ichthyology, 6 (3): 425-432.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Alcaraz, H.S.V., da Graça, W.J. & Shibatta, O.A., 2008.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gomes, A. L., 1946: A review of Microglanis, a genus of South American catfishes, with notes on related genera. Occasional Papers of the Museum of Zoology University of Michigan Núm. 494: 1-19, Pl. 1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Malabarba, L. R. i J. K. F., Jr. Mahler, 1998: Review of the genus Microglanis in the rio Uruguay and coastal drainages of southern Brazil (Ostariophysi: Pimelodidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 9 (núm. 3): 243-254.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Shibatta, O.A., 2003. Pseudopimelodidae (Bumblebee catfishes, dwarf marbled catfishes). p. 401-405. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB