OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean-Baptiste Chollet

Jean-Baptiste Marie Chollet (París, 20 de maig de 1798 - [...?], 10 de gener de 1892) fou un músic i cantant líric (baríton-tenor) francès.
Es donà conèixer com a músic militar, i cantant d'església, corista, professor i violinista, arribant a posseir una solida reputació com a cantant d'òpera i sent extraordinàriament aplaudit en els principals teatres de París i de províncies, a Bèlgica i els Països Baixos, tornant a l'Òpera Còmica de la capital francesa el 1853, havent estrenat nombroses obres, entre elles: Le Postillon de Lonjumeau, traduïda al castellà amb el títol del Postillon de la Rioja; Le Roi d'Ivetot, Cagliostro, Le meustrier, i algunes altres que assoliren un bon èxit.
Va compondre romances, nocturns, concerts, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 611/12. (ISBN 84-239-4517-0)
# Escut d'Orís

L'escut d'Orís representa els símbols tradicionals del municipi d'Orís (Osona): el castell d'Orís i les armes dels Orís, senyors del castell.

## Escut heràldic

L'escut té el següent blasonament oficial:
| « | Escut caironat: de gules, un castell obert i embanderolat d'or amb l'estendard dels Orís (de gules, una petxina d'argent; bordura componada d'or i de sable), sumat a un mont de sable movent de la punta i acompanyat de 2 petxines d'argent, una a cada costat. Per timbre una corona de marquès. | » |
Va ser aprovat el 24 de maig de 1984 i publicat al DOGC l'11 de juliol del mateix any amb el número 451.
L'escut representa el castell del poble dalt d'un turó, i dues petxines provinents de les armes dels Orís, senyors del castell (les armes senceres estan reproduïdes a la bandera que voleia sobre el castell). Els esmalts de l'escut: gules, sable, argent i or, són també els d'aquestes armories. La corona de marquès al·ludeix al fet que els Orís van esdevenir barons del poble el 1396, i més tard marquesos el 1711, sota la persona de Carles d'Orís i de Vallgornera, actualment marquesat d'Orís.
En el turó del castell s'han trobat fòssils que antigament es van interpretar com a petxines i va córrer la llegenda que sant Jaume s'havia hostatjat en el castell.
* Ruïnes de l'antic castell
* Sant Jaume representat amb la petxina

## Bandera d'Orís

La bandera d'Orís està extreta de l'escut. Té la següent descripció oficial:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, amb una de les petxines blanques de l'escut, d'alçària 3/5 de la del drap, i amplària 11/30 de la llargària del mateix drap, al centre, i amb una bordura de 36 peces quadrades grogues i negres alternades. | » |
El Ple de l'Ajuntament d'Orís va adoptar l'acord d'aprovar la bandera municipal el 9 de desembre de 2003. La Generalitat va donar conformitat a l'acord el 29 de gener de 2004 i publicà la resolució d'aprovació al DOGC número 4076 el 23 de febrer del mateix any.

## Referències

* ↑ Generalitat de Catalunya «DECRET 165/1984, de 24 de maig, pel qual s'autoritza l'Ajuntament d'Orís per adoptar el seu escut heràldic municipal» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 451, 11-07-1984 [Consulta: 23 juny 2010].
* ↑ Roma, Francesc. «Sant Jaume al castell d'Orís», 30-08-2009. Arxivat de l'original el 7 d’abril 2014. [Consulta: 5 abril 2014].
* ↑ Generalitat de Catalunya «RESOLUCIÓ GAP/265/2004, de 29 de gener, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Orís». Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 4076, 23-02-2004 [Consulta: 18 gener 2012].
# Escut d'Ullà

L'escut d'Ullà té dos símbols en referència als dos edificis religiosos que han marcat la història del poble d'Ullà (Baix Empordà): l'antic monestir de canonges agustins de Santa Maria, del segle xii, simbolitzat per la flor de lis, atribut de la Mare de Déu, i la nova església de Sant Andreu, on es va traslladar la comunitat augustiniana el 1804, representada pel sautor o creu de Sant Andreu.

## Escut heràldic

L'escut té el següent blasonament oficial:
| « | Escut caironat: d'atzur, un sautor ple d'argent, cantonat al cap d'una flor de lis d'argent. Per timbre, una corona mural de poble. | » |
Va ser aprovat el 13 de maig del 2005 i publicat al DOGC el 2 de juny del mateix any amb el número 4397.

## Bandera d'Ullà

La bandera d'Ullà té la següent descripció oficial:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau clar, amb una aspa blanca de braços de gruix 1/8 de l'alçària del drap i amb una flor de lis blanca d'alçària 1/4 de la del mateix drap i amplària 1/8 de la llargària del mateix drap centrada a 3/32 de la vora superior. | » |
Va ser aprovada el 17 de març de 2006 i publicada en el DOGC el 4 d'abril del mateix any amb el número 4606.

## Referències

* ↑ Generalitat de Catalunya «RESOLUCIÓ GAP/1664/2005, de 13 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi d'Ullà» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 4397, 02-06-2005 [Consulta: 28 juny 2010].
* ↑ Generalitat de Catalunya «RESOLUCIÓ GAP/846/2006, de 17 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Ullà» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 4506, 04-04-2006 [Consulta: 22 juny 2010].
# Escut de Benaixeve

L'escut de Benaixeve és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de Benaixeve (els Serrans). Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, truncat. Al primer, d'atzur, una torre d'església d'or sobre ones d'argent i d'atzur. Al segon, losanjat d'or i d'atzur; en cada losange d'atzur, un escudet d'or. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució del 27 de juny de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques. Publicat en el DOGV núm. 4.328, del 4 de setembre de 2002.
La torre de l'església damunt les ones representa l'antic poble vora el Túria, negat per les aigües del pantà; l'església està dedicada a la Immaculada Concepció. La segona partició de l'escut presenta les armes dels Vilanova, antics senyors de Benaixeve.

## Referències

* ↑ Escut de Beneixeve a vexilologiavalenciana
* ↑ DOGV n. 4328 amb la resolució
# Escut de Bigues i Riells del Fai

L'escut oficial de Bigues i Riells del Fai té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un pi d'or acostat de dues claus passades en sautor amb les dents a dalt i mirant cap enfora, la d'or en banda i per damunt de la d'argent en barra, a destra, i d'un sautor d'or a sinistra. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Es va aprovar el 10 de juny de 1997 i fou publicat al DOGC el 3 de juliol del mateix any amb el número 2425. El pi és l'emblema tradicional del municipi. Els altres elements, a banda i banda del pi, són símbols dels patrons dels dos pobles principals del municipi: les claus de Sant Pere (per Bigues) i la creu de Sant Vicenç (per Riells del Fai).

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 10 de juny de 1997, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Bigues i Riells.» (pdf). DOGC núm. 2425. Generalitat de Catalunya, 03-07-1997. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental
# Escut de Caldes d'Estrac

L'escut oficial de Caldes d'Estrac té el següent blasonament:
    Escut caironat: en camper d'atzur, una caldera d'or. A la punta de 3 cintes ondades d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 30 de desembre de 1981 i publicat al DOGC el 5 de febrer de l'any següent amb el número 197. Com tots els pobles i viles anomenats "caldes", Caldes d'Estrac (també conegut com a Caldetes) té relació amb les aigües termals. La caldera és un símbol parlant que fa referència al nom de la vila, pel doble sentit del llatí caldarium com «banys calents» i «caldera», i les ones al·ludeixen al mar vora el qual s'aixeca aquesta turística vila termal.

## Referències

* ↑ «DECRET 504/1981, de 30 de desembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Caldes d'Estrac per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 197. Generalitat de Catalunya, 05-02-1982. [Consulta: 23 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Maresme
# Escut de Campllong

L'escut oficial de Campllong té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una rosa d'argent botonada i barbada d'or. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 4 de juliol de 2001 i publicat al DOGC el 30 del mateix mes amb el número 3341.
La flor, una rosa heràldica, és un element parlant que fa al·lusió al camp, la primera part del nom del poble, Campllong, o "camp llarg".

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 4 de juliol de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Campllong.» (pdf). DOGC núm. 3441. Generalitat de Catalunya, 30-07-2001. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Castell de Cabres

L'escut de Castell de Cabres és el símbol representatiu oficial de Castell de Cabres, municipi del País Valencià, a la comarca del Baix Maestrat. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'atzur, una cabra d'argent passant a sinistra, terrassada del seu color. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou rehabilitat per Resolució de 13 de novembre de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.398, de 13 de desembre de 2002.
La cabra és un senyal parlant al·lusiu al nom de la localitat.
Es tracta d'un escut d'ús immemorial. En l'Arxiu Històric Nacional es conserven dos segells en tinta de Castell de Cabres de 1876, un de l'Ajuntament i l'altre de l'Alcaldia. Hi apareix un escut coronat amb una cabra terrassada que mira cap l'esquerra (destra heràldica) i ornamentat amb dues branques. Els segells van acompanyats de la següent nota:
| « | (castellà) Nota. La unica reseña historica que se conoce en este pueblo es el castillo con una cabra segun va estampado en el sello que se contiene. | (català) Nota. L'única ressenya històrica que es coneix en aquest poble és el castell amb una cabra segons va estampat en el segell que es conté. | » |
En «Historia, Geografía y Estadística de la Provincia de Castellón» de Bernardo Mundina, 1873, quan parla de l'escut de Castell de Cabres, hi apareix la següent descripció:
| « | (castellà) Sus armas consisten en una cabra puesta en el centro de un escudo. | (català) Les seves armes consisteixen en una cabra posada al centre d'un escut. | » |

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Maestrat
* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 101 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 13 de novembre de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual es rehabilita l'escut de l'Ajuntament de Castell de Cabres (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.398, 13-12-2002, pàg. 32.123-32.124 [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ Gimeno Royo, Ramón. «Castell de Cabres» (en castellà). Vexilologia C. Valenciana, 24-10-2016. [Consulta: 17 setembre 2017].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sellos de la Alcaldía y del Ayuntamiento Constitucional de Castell de Cabres, Castellón, 1876 (Colección de sellos en tinta)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ Mundina Milallave, Bernardo. Imprenta y librería de Rovira Hermanos. Historia, Geografía y Estadística de la Provincia de Castellón (pdf) (en castellà), 1873, p. 174 [Consulta: 17 setembre 2017].
# Escut de Castell de l'Areny

L'escut oficial de Castell de l'Areny té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un mont de sinople movent de la punta somat d'un castell de gules obert sobremuntat d'un sautoret (o creu de Sant Vicenç) d'or perfilat de gules. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 20 de novembre del 2007 i publicat al DOGC el 4 de desembre del mateix any amb el número 5022.
Les armes parlants tradicionals de Castell de l'Areny, el castell dalt d'un mont, reflecteixen també la situació geogràfica del poble, situat dalt de la serra anomenada les Roques del Castell. El sautor és el senyal al·lusiu a sant Vicenç, patró de la parròquia.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/3599/2007, de 20 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Castell de l'Areny.» (pdf). DOGC núm. 5022. Generalitat de Catalunya, 24-12-2007. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Castellonet de la Conquesta

L'escut de Castellonet de la Conquesta és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de Castellonet de la Conquesta (la Safor). Té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric de boca redona, partit i mig truncat. Al primer quarter, en camper de gules, un castell d'argent, terrassat d'or i maçonat i aclarit de sable. Al segon quarter, en camper d'or, tres pins de sinople damunt de tres monts també de sinople. Al tercer quarter, d'atzur, una ala d'or. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Aprovat per Resolució del 5 de març de 1993, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 2.018, del 6 de maig de 1993.
El castell és un senyal parlant tradicional que al·ludeix a l'antic castell que va donar nom al poble, actualment desaparegut, del qual només es conserva un arc. Al costat apareixen les armes dels Almúnia, cavallers de la conquesta, que n'ostentaren la senyoria fins al segle xix.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 73 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 5 de març de 1993, del Conseller d'Administració Pública, per la qual s'aprova l'escut heràldic de l'Ajuntament de Castellonet (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.018, 06-05-1993, pàg. 4.868 [Consulta: 27 gener 2016].
# Escut de Corbins

L'escut oficial de Corbins té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un cor de gules acostat de 2 rams de sinople passats en sautor a la punta i somats cadascun d'un corb de sable picant el cor. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 30 d'octubre de 1992 i publicat al DOGC el 13 de novembre del mateix any amb el número 1669.
Armes doblement parlants referides al nom del poble: la localitat representa tradicionalment, en els seus segells municipals, dos petits corbs (o "corbins") que piquen d'un cor, tot voltat de dues branques d'arbre. L'estudi per fixar els elements i la forma actual fou realitzat per Armand de Fluvià i Escorsa en 1987.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 30 d'octubre de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Corbins.» (pdf). DOGC núm. 1669. Generalitat de Catalunya, 13-11-1992. [Consulta: 1r agost 2010].
* ↑ Ajuntament de Corbins. Heràldica Arxivat 2012-07-27 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià
# Escut de Dénia

L'escut de Dénia és un símbol representatiu oficial de Dénia, municipi del País Valencià, a la Marina Alta. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, mig partit i truncat. Al primer quarter, en camp d'or, una cotissa de sable. Al segon quarter, en camp d'or, cinc estrelles d'atzur de vuit puntes cadascuna. Al tercer quarter, en camp d'argent, castell del seu color maçonat i aclarit de sable, sobre ones d'argent i atzur. Per timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut d'armes fou aprovat per Resolució de 21 de setembre de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.117, de 30 d'octubre de 2001.
S'hi representen les armes de Diego Gómez de Sandoval-Rojas, primer marquès de Dénia. A sota, el castell de la ciutat vora el mar, símbol immemorial dels escuts usats pel municipi.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 115 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 21 de setembre de 2001, del Con­seller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Dénia (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.117, 30-10-2001, pàg. 23.102-23.103 [Consulta: 10 juliol 2017].
# Escut de Fageca

L'escut de Fageca és un símbol representatiu oficial de Fageca, municipi del País Valencià, a la comarca del Comtat. Té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric amb la boca redona, partit. Al primer quarter, en camp d'argent, un arbre (faig) de sinople, terrassat del mateix color. Al segon quarter, en camp de gules, tres cards d'or, ben ordenats. Per timbre, una corona reial tancada. | » |
L'escut va ser aprovat per Resolució del 27 de novembre de 1991, del Conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 1.713, del 30 de gener de 1992.
El faig és un senyal parlant, al·lusiu al nom de la localitat. Al costat, les armes parlants dels Cardona, marquesos de Guadalest, antics senyors del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Comtat
* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 123 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 27 de novembre de 1991, del Conseller d'Administració Pública, per la qual aprova l'escut municipal de l'Ajuntament de Facheca» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1.713, 30-01-1992, pàg. 696 [Consulta: 5 maig 2016].
# Escut de Falset

L'escut de Falset és un símbol oficial d'aquest municipi del Priorat i es descriu mitjançant el llenguatge tècnic de l'heràldica amb el següent blasonament:
    «Escut caironat: d'atzur, un castell d'or acostat de dues falçs afrontades d'argent. Per timbre, una corona mural de vila.»

## Disseny

La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color blau (atzur). Com a càrrega principal apareix una representació heràldica d'un castell merletat, amb les seves tres torres –essent la del mig, també anomenada torre mestra, més alta que la resta–, tot de color groc (or). El castell ve acompanyat per dues falçs, una a cada costat (acostat) i amb els extrems de les fulles de les falçs apuntant-se (afrontades), de color blanc o gris clar (argent).
L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de vila, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb vuit torres merletades, de les quals se'n veuen cinc.

## Història

L'Ajuntament en ple va acordar l'inici de l'expedient heràldic el dia 14 de setembre del 2009. Després del procés reglamentari, l'escut va ser aprovat el 12 de novembre del 2010 i publicat al DOGC número 5.782 el 24 de desembre del mateix any.
L'escut representa els senyals propis i tradicionals del municipi, el castell de Falset i les dues falçs, que són un senyal parlant referent al nom de la vila. L'escut utilitzat fins ara per l'Ajuntament es representava habitualment terrassat, això és, descansant sobre un terra.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Priorat

## Referències

* 1 2 «RESOLUCIÓ GAP/4058/2010, d'1 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Falset.» (pdf). DOGC núm. 5782, 24-12-2010. [Consulta: 31 desembre 2010].
* 1 2 «DOGC 4914, decret 139/2007, de 26 de juny, pel qual es regulen la denominació, els símbols i el registre d'ens locals de Catalunya. Publicat al DOGC 4.914 de 28 de juny de 2007.», 28-06-2007.
# Escut de Faura

L'escut de Faura és un símbol representatiu oficial de Faura, municipi del País Valencià, a la comarca del Camp de Morvedre. Té el següent blasonament:
| « | Escut truncat. Al primer, d'or, els quatre pals de gules. Al segon, d'argent, l'antiga creu de l'orde de Montesa, de gules. Entat en punt, d'argent, ones d'atzur i argent. Per timbre, corona reial, tancada. | » |

## Història

L'escut fou aprovat mitjançant el Reial Decret 1.816/1979, de 8 de juny, publicat al BOE núm. 179, de 27 de juny de 1979.
Els quatre pals són les Armes d'Aragó i recorden la jurisdicció de la vila reial de Morvedre arran de la Conquesta. A la segona partició, les armes de l'orde de Montesa i les dels Vives de Canyamàs en record de Felip Vives de Canyamàs, mestre de l'orde i comte de Faura.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 «Real Decreto 1816/1979, de 8 de junio, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Faura, de la provincia de Valencia, para adoptar su escudo heráldico municipal» (pdf) (en castellà). Butlletí Oficial de l'Estat, 179, 27-07-1979, pàg. 17.634 [Consulta: 11 novembre 1979].
* ↑ Ajuntament de Faura. «El Poble. Coneix-nos. Escut heràldic». fauraweb.net. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Escut de Fontanilles

L'escut oficial de Fontanillesté el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una espasa d'argent guarnida d'or, acostada de dues fonts d'argent i d'atzur. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 14 de setembre del 2005 i publicat al DOGC el 3 d'octubre del mateix any amb el número 4881.
L'espasa és un element al·lusiu a sant Martí, patró del poble. Les dues fonts heràldiques són un senyal parlant referent al nom de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2734/2005, de 14 de setembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Fontanilles.» (pdf). DOGC núm. 4481. Generalitat de Catalunya, 03-10-2005. [Consulta: 7 juny 2009].
# Escut de Garrigàs

L'escut oficial de Garrigàs té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un garric d'or. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 24 de novembre del 2000 i publicat al DOGC el 27 de desembre del mateix any amb el número 3292.
La branca de garric és un element parlant relatiu al nom del poble.

## Vegeu també

* Bandera de Garrigàs
* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 24 de novembre de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Garrigàs.» (pdf). DOGC núm. 3292. Generalitat de Catalunya, 27-12-2000. [Consulta: 28 juny 2010].