OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Microsynodontis vigilis

Microsynodontis vigilis és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Gabon.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Glaser, U., 2000. Aqualog Photo Collection 1 - African Catfishes Verlag A.C.S. GmbH. ISBN 3-931702-57-X.
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. 2004. The Microsynodontis (Teleostei: Siluriformes: Mochokidae) of the lower Guinea region, west central Africa, with the description of eight new species. Zootaxa Núm. 531: 1-52.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hypostomus boulengeri

Hypostomus boulengeri és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Paraguai.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. & C. H. Kennedy. 1903. On a collection of fishes from Paraguay, with a synopsis of the American genera of cichlids. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 55: 497-537.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jacobo Langsner

Jacobo Langsner (Romuli, 23 de juny de 1927 - Buenos Aires, 10 d'agost de 2020) fou un dramaturg d'important presència al teatre uruguaià i argentí a partir de 1950. Va nàixer el 23 de juny de 1927 en Romuli, Romania, però des de molt menut va residir a Montevideo.

## Teatre

* El hombre incompleto - Sala Verdi, Montevideo, 1951.
* El juego de Ifigenia - Teatro Solís, Montevideo, 1953.
* Los artistas - Sala Verdi, Montevideo 1954.
* Los elegidos estrenat simultàniament en Buenos Aires i Montevideo 1958.
* Esperando la carroza - Comedia Nacional, Montevideo, 1962.
* Ocho espías al champagne - Sala Verdi, Montevideo 1971.
* El tobogán - Teatro Odeón, Montevideo, 1973.
* Una corona para Benito - Compañía China Zorrilla. Teatro Odeón, Montevideo 1973.
* El terremoto - Compañía Virginia Lagos, Buenos Aires.
* La gotita - Compañía Brandoni-Bianchi, Buenos Aires.
* L'any 1975 viatja cap a Madrid on va viure sets anys, durant els quals se estrenan Esperando la carroza, al Teatro del Centro i Paternoster al Teatro Payró l'any 1981.
* La planta - Comedia Nacional, Montevideo.1981.
* Una margarita llamada Mercedes - Compañía China Zorrilla. 1984.
* De mis amores con Douglas Fairbanks - Teatro El Galpón, Montevideo
* 1992
* Locos de contento - Compañía Oscar Martínez- Mercedes Morán
* Otros paraísos - Norman Brisky i Cristina Banegas, Teatro Municipal Gral. San Martín, Buenos Aires i Comedia Nacional, Montevideo.

## Referències

* ↑ «Para leer y conocer sobre Jacobo Langsner» (en castellà), 28-06-2011.
* ↑ «Murió Jacobo Langsner, dramaturgo y creador de "Esperando la carroza"». [Consulta: 10 agost 2020].
# Llebre ibèrica

La llebre ibèrica (Lepus granatensis) és un lagomorf endèmic del sud-oest d'Europa.

## Descripció

S'assembla molt a la llebre europea, però és més petita i té les orelles una mica més llargues comparades amb el cos, de manera que, doblegades endavant, depassen clarament l'extrem del musell. També té uns ulls grans i sortints de color groc.
La coloració és marró ocre pel dors i blanca per les parts ventrals, amb una taca negra a l'extrem de les orelles i una altra a la part dorsal de la cua. La part superior de les potes és blanca.
Dimensions corporals: cap + cos (44-47,5 cm), cua (9,3 - 12 cm) i orelles (9,4 - 11 cm).
Pes: 2 - 2,6 kg.

## Hàbitat

Zones obertes i planes, conreus de secà (cereals, ametllers, oliveres, etc.), brolles i garrigues.

## Costums

Principalment crepuscular, surt a cercar aliment a les primeres hores del matí i a les darreres de la tarda. Durant el dia descansa en unes petites depressions que excava al sòl, amagada sota un arbust o en un altre lloc ben protegit.
Com la llebre europea, corre en ziga-zaga quan l'empaita un enemic.

## Rastre

Com la llebre europea, deixa uns excrements en forma de boletes negres.

## Subespècies

Segons el color i la grandària, hi ha tres subespècies de la llebre ibèrica:
* Lepus granatensis granatensis: la més abundant. Es troba al País Valencià, Andalusia, Extremadura, Castella i el sud del Principat de Catalunya i Aragó.
* Lepus granatensis gallaecius: té un pelatge més fosc i es troba a Galícia.
* Lepus granatensis solisi o llebre mallorquina: hi ha sospites de la seva extinció, ja que no ha estat vista en els darrers anys. Té un pelatge més clar i és més petita que les altres subespècies.

## Espècies semblants

La llebre comuna és de mida més gran, té les orelles més curtes i la part superior de les potes del mateix color que el dors, sense taca blanca.
El conill és més petit, de potes més curtes i d'orelles també més curtes (doblegades endavant no depassen l'extrem del musell) i sense la taca negra a l'extrem. Quan corre alça la cua cap amunt i ensenya la part blanca de sota, mentre que la llebre manté la cua avall i ensenya la taca fosca de la part de sobre.

## Bibliografia

* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 118-119.
* Hoffmann, Robert S., Andrew T. Smith (16 novembre 2005), in Wilson, D. E. i Reeder, D. M. (editors): Mammal Species of the World, 3a edició. Johns Hopkins University Press, pàgs. 199-200. ISBN 0-8018-8221-4.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Estudi op. 25, núm. 12 (Chopin)

L'"Estudi op. 25 núm. 12", en do menor, és un dels dotze Estudis op. 25 per a piano compostos per Frédéric Chopin; està dedicat a la Comtessa d'Agoult. És conegut també amb el sobrenom de "L'oceà".
Els estudis de l'Opus 25 foren compostos entre 1835 i 1837 i va sortir publicats per primera vegada el 1837, a França, Anglaterra i Alemanya. En la primera edició francesa estava en compàs de 4/4, encara que la majoria d'edicions modernes segueixen les publicacions anglesa i alemanya, amb un temps 2/2, com s'observa a la imatge.

## Estructura

* Estudi op. 25 núm. 12
* Interpretació de Donald Betts (per cortesia de Musopen)
Aquest estudi consta d'una sèrie d'arpegis ascendents i descendents en diverses progressions d'acords en do menor. A més, els compassos inicials recorden als acords del principi del preludi num. 2 del primer llibre del Clavecí ben temperat de J. S. Bach.
Tota l'obra, excepte el final, consisteix en arpegis de semicorxeres que s'estenen per una gran part del teclat, fins i tot dins d'un sol compàs. El tema inicial apareix contínuament i canvia a moltes tonalitats diferents. En el clímax de la peça, s'arriba al do major i l'obra acaba amb un ampli arpegi de cinc octaves.

## Referències

* ↑ Palmer, W.: Chopin Études for the Piano. Alfred Publishing, 1992, p. 126.

## Enllaços externs

* Études op. 25: Partitura lliure a l'IMSLP.
* The Ultimate Chopin Etudes Discography a Eternal Chopin Etudes Space
* Guia, enregistraments i partitura Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine. a Chopin Music Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine.
# Nicteu

Segons la mitologia grega, Nicteu (en grec antic: Νυκτεύς}) va ser un rei de Tebes, fill d'Hirieu i de Clònia, i germà de Licos. És descendent de Posidó i de les Plèiades.
Es casà amb Polixo i tingué una filla anomenada Antíope. La noia, després que fou seduïda per Zeus, fugí de casa i es refugià a la cort d'Epopeu, a Sició. Nicteu, en saber-ho, es va suïcidar, i va confiar a Licos la missió de venjar-lo. Una altra tradició referida per Pausànias diu que va anar a reclamar-la, i organitzà una expedició contra Sició, però morí al camp de batalla lluitant contra Epopeu, que havia raptat Antíope. Epopeu també va quedar ferit en aquell combat, i no va trigar gaire a morir.
Una altra tradició explica que Licos i Nicteu són els fills de Ctoni, un dels homes nascuts de les dents del drac mort per Cadme. Van haver de fugir d'Eubea, que era una ciutat de Beòcia, perquè havien mort Flègias. Es van instal·lar a Tebes i allà van fer-se amics del rei Penteu, i fins i tot van exercir la regència durant un temps.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 388. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 157. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Hypostomus dlouhyi

Hypostomus dlouhyi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: curs mitjà del riu Paranà.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 1985. Hypostomus dlouhyi nouvelle espèce de poisson-chat cuirassé du paraguay (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Rev. Suisse Zool. v. 92 (núm. 4): 955-968.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Psednos griseus

Psednos griseus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 3,65 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 43.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 0-4.000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: l'illa Guadalupe (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Barnard K. H., 1927. Diagnoses of new genera and species of South African marine fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 20 (núm. 115). 66-79.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Chernova, N. V. & D. L. Stein, 2002. Ten new species of Psednos (Pisces, Scorpaeniformes: Liparidae) from the Pacific and North Atlantic Oceans. Copeia 2002 (núm. 3): 755-778.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Estudi op. 25, núm. 1 (Chopin)

L'"Estudi op. 25 núm. 1", en la bemoll major, és el primer dels dotze Estudis op. 25 per a piano compostos per Frédéric Chopin; també se'l coneix com a Estudi "L'arpa eòlica". Aquest primer estudi data de l'any 1836, i l'obra de l'opus 25 aparegué publicada el 1837. La peça consisteix completament en arpegis ràpids i modulacions harmòniques al voltant de la tonalitat de la bemoll major.
Robert Schumann va elogiar aquesta obra en una dissertació sobre els Estudis de Chopin. El va qualificar com "un poema més que un estudi", i va proposar el nom alternatiu de "L'arpa eòlica". També se'l coneix com "El pastoret", arran d'un comentari de Kleczynski que afirmava que Chopin va aconsellar a un alumne que per interpretar l'obra imaginés un jove pastor tot refugiant-se en una gruta per evitar una tempesta i que tocava la melodia amb la seva flauta.

## Referències

* ↑ Schumann citat per Theodor Kullak, i alhora citat per James Huneker a Chopin: the Man and His Music (1900).
* ↑ Johnson, p. 80

## Enllaços externs

* Études op. 25: Partitura lliure a l'IMSLP.
* The Ultimate Chopin Etudes Discography a Eternal Chopin Etudes Space
* Guia, enregistraments i partitura Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine. a Chopin Music Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine.
# Niel Gow

Niel Gow (Inver, Perthshire, (Escòcia) 23 de març de 1727 - idem. 1 de març de 1807) fou un violinista i compositor escocès.
Era el fill de John Gow i Catherine McEwan. Va començar a tocar el violí des de molt jove, i a partir dels 13 anys va rebre la instrucció d'un cert John Cameron. Tot i ser un prodigi musical, primer va treballar com a inspector, però al final es va dedicar íntegrament a la música. Considerat el millor Fiddler a Perthshire, una zona famosa pels seus músics, la llegenda diu que als 18 anys va participar en una competició en què el cec John McCraw n'era l'àrbitre. Aquest li va concedir el primer premi tot afirmant que reconeixeria el seu estil entre un centenar de violinistes. Això va cridar l'atenció del duc d'Atholl, que es va convertir en el protector de Niel, aconseguint-li compromisos per a les gires i festivals de ball organitzats per la noblesa local. Amb el temps, es va fer famós com a violinista.
Publicà una col·lecció de Tirathpey-reels escoceses, en sis parts (1784-1822). Els seus fills també van compondre danses i també foren violinistes.

## Referències

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 844. (ISBN 84-239-4526-X)
# Hegèmone

Hegèmone era la deessa grega de les plantes, específicament de fer-les florir i donar fruit. El seu nom significa "poder".
Segons Pausànies, Hegèmone va ser un nom donat pels atenencs a una de les Gràcies.

## Referències

* ↑ Graves, Robert. Longanesi. I miti greci, p. 46. ISBN 88-304-0923-5.
* ↑ Pausànies, llibre III, 14,7

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1.
# Mieczislaw Horszowski

Mieczisław Horszowski (Lviv, Imperi austrohongarès, avui a Ucraïna, 23 de juny de 1892-Filadèlfia, Pennsilvània, 22 de maig de 1993) va ser un pianista polonès, naturalitzat estatunidenc el 1948.

## Biografia

Rep les seves primeres lliçons de piano de la seva mare, una alumna de Charles Mikuli (antic alumne de Chopin). A l'edat de set anys, estudia amb Theodor Lescheticki a Viena; Lecheticky havia tingut de professor al famós pedagog i antic alumne de Beethoven, Carl Czerny. El 1901, fa el seu primer concert públic a Varsòvia on interpreta la Sonata per a piano núm. 1 de Beethoven i després comença una carrera de nen prodigi a Europa i a Amèrica del Sud. El 1905, el jove Horszowski toca per a Fauré i troba a Saint-Saëns a Niça. Té catorze anys, l'any 1906, quan fa el seu debut al Carnegie Hall a Nova York i després a Londres. Les trobades felices es multipliquen: amb el director d'orquestra Arturo Toscanini a Montevideo i sobretot amb el violoncel·lista Pau Casals a Milà on fa un recital; tots dos músics resultaran amics íntims i socis privilegiats. El 1911, Horszowski decideix de retirar-se del circuit pianístic per a bolcar-se en l'estudi de la literatura, de la filosofia i de la història de l'art a París.
Pau Casals l'incita a reprendre les actuacions i al final de la Primera Guerra Mundial, Horszowski s'instal·la a Milà. Durant la Segona Guerra Mundial, abandona Europa per a traslladar-se als Estats Units i viu a Nova York. En finalitzar la guerra, actua en recitals amb socis com Pau Casals, Alexander Schneider, Joseph Szigeti i el Quartet Budapest. Apareix sovint al Festival de Prada de Conflent i en el Festival de Marlboro. El 1957, Horszowski dona a Nova York, en una sèrie de concerts memorables, la integral de les obres per a piano sol de Beethoven i el 1960, la integral de les sonates per a piano de Mozart. També és un ardent defensor de la música del seu temps que tocant o estrenant obres de Honegger, d'Indy, Martinů, Stravinski, Szymanowski o Villa-Lobos.
Paral·lelament a la seva carrera de concertista, ensenya, a partir de 1952, en el Curtis Institute a Filadèlfia, comptant entre els seus alumnes amb Richard Goode, Anton Kuerti, Murray Perahia, Peter Serkin, Julius Eastman, Dina Koston, Steven De Groote, Kathryn Selby, Cecile Licad i Leslie Spotz.
Horszowski continua tocant fins a l'edat de noranta-nou anys, amb una carrera que haurà durat noranta anys, segurament la més llarga als anals del piano. Després d'un últim concert a Filadèlfia, el 31 d'octubre de 1991, mor a aquesta ciutat, el 22 de maig de 1993, a l'edat de cent anys.

## Discografia

* Schubert recital (Impromptus, Moments musicals, sonata D.960), Bach (concert 1052), & Mozart (concert per a piano núm. 24), 2 CD Arbiter, 2005

## Referències

* 1 2 Dubal, David. The Art of the Piano. 2a edició. San Diego: Harcourt Brace, 1995. ISBN 9780156000192.
* ↑ Costa, Bice Horszowski. «Mieczyslaw Horszowski Solo Repertoire». Arbiter. Arxivat de l'original el 2012-03-02. [Consulta: 27 juliol 2013].