OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut i bandera de la Granja de Rocamora

L'escut i la bandera de la Granja de Rocamora són els símbols representatius de la Granja de Rocamora, municipi del País Valencià, a la comarca del Baix Segura.

## Escut heràldic

L'escut oficial de la Granja de Rocamora té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. Partit. Al primer quarter, de gules, dues claus en sautor, una d'or i l'altra d'argent, les anelles unides per un cordó d'or, sobremuntades d'una tiara papal. Al segon quarter, d'atzur, sobre ones d'argent i d'atzur, una roca del seu color, somada d'un roc d'or acompanyat de dues flors de lis i sobremuntat d'una branca de morera de sinople fruitada de sable. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de la Granja de Rocamora té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. De roig grana, amb una creu llatina d'or o groga al centre i quatre escuts municipals en els cantons, disposats obliquament amb la punta orientada al centre de la bandera. El tot vorejat d'una franja també d'or o groga. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 21 de març de 2000, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 3.745, de 9 de maig de 2000.
La tiara i les claus són l'atribut de sant Pere, patró del poble. Al costat, les armes dels Rocamora, fundadors de la localitat, a la qual van donar el nom, i senyors del poble des de l'edat mitjana fins a l'extinció de l'antic règim.
La bandera fou aprovada per Resolució de 26 de maig de 2006, del conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 5.287, de 23 de juny de 2006.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 134 [Consulta: 12 setembre 2015].
* 1 2 «Resolució de 26 de maig de 2006, del conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, per la qual s'aprova la bandera de l'Ajuntament de Granja de Rocamora (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 5.287, 23-06-2006, pàg. 22.841-22.842 [Consulta: 7 juliol 2016].
* ↑ «Resolució de 21 de març de 2000, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Granja de Rocamora (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3.745, 09-05-2000, pàg. 8.053 [Consulta: 7 juliol 2016].
# Isoperla sudetica

Isoperla sudetica és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Àustria, Txèquia, Eslovàquia, Alemanya, Polònia, Romania i Ucraïna.

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kolenati, 1859. Mitt. Maehr.-Schles. Ges. Beförd. Ackerbaues, Brünn (Zentbl. Mähr. Landwirte, Brünn), 251.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Il'ja Krno. Stoneflies (Plecoptera) of the Gidra River Basin (Malé Karpaty Mts. Slovakia). Acta Zoologica Universitatis Comenianae. Vol. 45: 53-67, 2003. «PDF».
* ↑ Stloukal, 2001: Current status and new data in Databank of Slovak fauna in year 2001. Folia faunistica Slovaca 6: 145-168. «PDF».
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Jindřiška Bojková, Jan Helešic, 2009. Spring fens as a unique biotope of stonefly larvae (Plecoptera): species richness and species composition gradients. Aquatic Insects. Vol. 31, núm. sup1. «Enllaç».

## Bibliografia

* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:206.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:392, 421.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:251.

## Enllaços externs

* PESI (anglès)
* Perlodidae Species Listing (anglès)
# Istigobius spence

Istigobius spence és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Moçambic, Kenya, Sri Lanka, Papua Nova Guinea, Austràlia i Micronèsia.

## Referències

* ↑ Whitley G. P. 1932. Fishes. Sci. Rep. Great Barrier Reef Exped. v. 4 (núm. 9). 267-316.
* ↑ «Istigobius spence». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Murdy, E.O. i D.F. Hoese 1985. Revision of the gobiid fish genus Istigobius. Indo-Pacific Fishes (4):41 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ituglanis guayaberensis

Ituglanis guayaberensis és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,7 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Costa W. J. E. M. & Bockmann F. A. 1993. Un nouveau genre néotropical de la famille des Trichomycteridae (Siluriformes: Loricarioidei). Rev. Fr. Aquariol. v. 20 (núm. 2). 43-46.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Dahl, G. 1960. Nematognathous fishes collected during the Macarena Expedition 1959. Part I. Novedades Colombianas v. 1 (núm. 5): 302-317.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ituglanis nebulosus

Ituglanis nebulosus és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Costa W. J. E. M. & Bockmann F. A. 1993. Un nouveau genre néotropical de la famille des Trichomycteridae (Siluriformes: Loricarioidei). Rev. Fr. Aquariol. v. 20 (núm. 2). 43-46.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* de Pinna, M. & P. Keith. 2003. A new species of the catfish genus Ituglanis from French Guyana (Osteichthyes: Siluriformes: Trichomycteridae). Proc. Biol. Soc. Wash. v. 116 (núm. 4): 873-882.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ituglanis paraguassuensis

Ituglanis paraguassuensis és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Costa W. J. E. M. & Bockmann F. A. 1993. Un nouveau genre néotropical de la famille des Trichomycteridae (Siluriformes: Loricarioidei). Rev. Fr. Aquariol. v. 20 (núm. 2). 43-46.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Campos-Paiva R.M. & W.J.E.M. Costa. 2007: Ituglanis paraguassuensis sp. n. (Teleostei: Siluriformes: Trichomycteridae): a new catfish from the rio Paraguacu, northeastern Brazil (Brazil). Zootaxa 1471: 53-59.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ivan Lukačić

Ivan Lukačić (Šibenik, c. 1585 - Split, 20 de setembre de 1648)
fou un compositor croat.
La data exacta del naixement de Lukačić és desconeguda; el 1587 va ser batejat a Šibenik on es creu que va néixer. Deu anys més tard, va ingressar a l'ordre franciscana quan va acceptar el seu nom monàstic Ivan. En 1600 va ser enviat a Itàlia on va estudiar teologia i música. El 1612 es va signar com a batxillerat, mentre que el 23 de març de 1615 va ser guardonat a Roma el títol de Magister Musices (mestre de música). El 1614 va participar com a mestre de capella en la festa de Sant Jeroni al Sant Jeroni dels croats, església a Roma. Va tornar a Šibenik el 1618 i dos anys més tard es va traslladar a Split, on va ser prior del monestir franciscà, a més de ser director de música a la Catedral, on va viure fins a la seva mort.
Mentre que la seva estada a Itàlia no està suficientment documentada, el seu compromís en Split, tant com a músic anterior i anterior, va deixar bastant record de la importància de primera classe per a la vida musical d'aquesta època a Dalmàcia.
Deixà una col·lecció titulada Sacrae cantiones singulis, binis, quaterais, quinisque vocibus (Venècia, 1620), Són molt notables els motets d'aquest compositor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 445. (ISBN 84-239-4531-6)
# Ivars Godmanis

Ivars Godmanis (Riga, 27 de novembre de 1955) és un físic, professor universitari i polític letó. Va arribar a ser Primer Ministre de Letònia com a representant del partit Via Letona (LC) i pel Front Popular de Letònia (LTF). Al llarg de la seva carrera política ha ocupat diversos càrrecs, com el de president del Consell de Ministres - el primer govern després de la restauració i la independència de Letònia-, primer ministre, ministre i membre del Parlament.

## Formació

Godmanis, va néixer a Riga, on acabà els seus primers estudis a l'Institut Estatal de Riga núm. 1. El 1974, va completar els estudis a la Facultat de Física i Matemàtiques de la Universitat Estatal de Letònia. Des de 1984 fins a 1988 va treballar com a investigador júnior dins l'Institut de Física. El 1992 va rebre el doctorat en física. Entre 1986 i 1987, Godmanis va viure a Àustria durant 9 mesos, on va acumular força experiència sobre el capitalisme i la democràcia, que posteriorment utilitzaria en la seva obra de govern. A Àustria, va passar algun temps vinculat a possibles cooperacions amb la KGB, però amb l'aplicació de la llei de la Instància el 1998, va examinar-se la possible cooperació i no van trobar-se proves que ho demostressin.

## Activitat política
### Inicis

Ja el 1980, Godmanis, participava en el Front Popular de Letònia i el 1988 es va convertir en el seu president. El 1990 va ser el seu candidat per la circumscripció de Kuldiga. Finalment, va ser elegit per al Consell Suprem, on es convertí en el seu president. El 4 de maig va votar a favor de la Declaració de restauració de la independència de la República de Letònia.
El 7 de maig de 1990, Godmanis va ser elegit cap del govern letó, el primer després de la independència. Va estar en el càrrec de Primer Ministre fins al 1993. El govern de Godmanis va dirigir el país durant l'etapa del restabliment de la independència, amb una situació força complicada, ja que, Letònia va canviar l'economia de planificada cap a una de lliure mercat i per consegüent el sistema financer en general es va enfonsar. Va ser una època de grans canvis, la substitució de la moneda, la privatització del país i la retirada de l'exèrcit rus. Encara que es varen cometre molts errors, però, donada la complexitat de la tasca, els historiadors consideren que els primers anys des de la independència de Letònia, el govern de Godmanis va dirigir el país amb èxit.

### Retorn a la política

El 1995 va ser guardonat amb l'Orde de les Tres Estrelles. Més tard va exercir com a Ministre de Finances des de 1998 fins a 1999. Va estar al principi associat al Front Popular Letó, però després aquest partit deixés d'existir es va unir a la partit Via Letona. El novembre de 2006, després de les eleccions en què Via Letona en coalició amb el Partit Letònia Primer tornés al govern, Godmanis es va convertir en el Ministre d'Interior. Va exercir com a Primer Ministre de Letònia entre 2007 i 2009, quan es va veure obligat a dimitir pels disturbis de Riga del 2009.

## Referències

* ↑ «Triju Zvaigžņu ordenis» (en letó). gramata21.lv. [Consulta: 2 desembre 2008].

## Vegeu també

* Crisi financera letona de 2008-2009
# Iñaki Peralta

Iñaki Peralta (Pamplona, 1973) és economista espanyol. És conseller delegat de Sanitas i CEO de Bupa per a Europa i Amèrica Latina.

## Carrera professional

Llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat de Navarra, va realitzar diversos postgraus especialitzant-se en el sector econòmic sanitari. És màster per Esade en Gestió de Centres de Salut, MBA per IEDE i compta amb un postgrau de l'Escola de Negocis Wharton, en la Universitat de Pennsilvània (els EUA), el Advanced Management Program.
Des de 2021 és Conseller Delegat de Sanitas, companyia d'origen espanyol integrada en el grup internacional d'atenció mèdica Bupa (British United Provident Association).
Va arribar a l'entitat en 1997 com a director gerent de la residència Sanitas Residencial El Mirador, a Pamplona. Entre 1997 i 2006 va tenir diverses responsabilitats directives en Sanitas Majors, entre elles la direcció d'operacions. Va ser director territorial de Sanitas Assegurances en el nord-est d'Espanya entre 2006 i 2008, i director general de Sanitas Hospitals entre 2008 i 2013 sent un dels responsables de l'adquisició de diversos hospitals, la qual cosa va consolidar la xarxa d'hospitals del grup.
En 2012 es va integrar al comitè de direcció de *Bupa per a Europa i Amèrica Llatina i en 2013 va accedir a la direcció general de Sanitas Segurs, incorporant a BBVA, Banc de Sabadell i Generali, per a la provisió de serveis en les seves assegurances. En 2019 va accedir a la supervisió general de Bupa Mèxic.
És CEO de Bupa per a Europa i Amèrica Llatina, gestionant les assegurances i provisió hospitalària i dental del grup multinacional de salut Bupa a Mèxic, el Brasil, Xile, el Perú, l'Equador, Bolívia, Miami, Polònia i Turquia, a més de Sanitas a Espanya.

## Dades biogràfiques

Va passar la seva infància i adolescència a Pamplona, en el barri de Sant Joan i la Txantrea, on també vivien els seus avis. Va estudiar en el col·legi Irabia. Està casat i té tres fills. És aficionat al beisbol des dels 7 anys, havent estat també entrenador.

## Referències

* 1 2 https://navarracapital.es/humans.txt. «El liderazgo de Iñaki Peralta goza de muy buena salud» (en castellà), 27-05-2022. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Sanitas, relevo en la cúpula: Iñaki Peralta, nuevo consejero delegado» (en castellà). [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ "Seguros", Revista del Col·legi de Mediadors d'Assegurances de Madrid, juliol-agost 2017 núm. 147 Arxivat 2023-04-25 a Wayback Machine.
* ↑ Pamplona, DN. «El pamplonés Iñaki Peralta, nuevo CEO de Sanitas y de Bupa Europe & LatinAmerica» (en castellà), 22-10-2020. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ Mendieta, Miguel Moreno. «Iñaki Peralta: “Queremos tener cada vez más centros médicos propios”» (en castellà), 11-07-2022. [Consulta: 25 abril 2023].
* 1 2 Mendieta, Miguel Moreno. «Los clientes de Generali accederán a los servicios de salud de Sanitas» (en castellà), 11-10-2022. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Iñaki Peralta, consejero delegado de Sanitas: "Cuando dejéis de estar cansados, estaréis muy orgullosos"» (en castellà), 26-04-2021. [Consulta: 25 abril 2023].
# J. Lanusse

J. Lanusse fou un compositor francès d'últims de segle xviii i principis de xix).
És autor de les òperes còmiques en un acte Laurette i Melzor et Zima, estrenades a París el 1802.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 6999, pàg. 267 (ISBN 84 239-4529-4)
# Jacinto Barquín

Jacinto Barquín (l'Havana, 3 de setembre de 1915 - valor desconegut) fou un futbolista cubà de les dècades de 1930 i 1940.
Fou internacional amb la selecció de Cuba, amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1938.
Pel que fa a clubs, destacà a Juventud Asturiana.

## Referències

* ↑ ¿Hubo futbolistas españoles en el Mundial de Francia 1938? La selección de Cuba. Arxivat 2016-03-17 a Wayback Machine. Cuadernos de Fútbol, núm. 55, fecha: 1 junio 2014, ISSN: 1989-6379
* ↑ Jacinto Barquín Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Perfil a 11v11.com
* ↑ Jacinto Barquín a National-Football-Teams.com (anglès)
# Joseph Ferrer

Joseph Ferrer (Cañada de Benatanduz, Terol, (Aragó), 1682 - Toledo, (Castella-La Manxa), 1752) fou un compositor i religiós espanyol.
En la seva joventut desenvolupà càrrecs artístics en les catedrals de València i Toledo, vila en la que hi morí el 1752.
Escriví una obra titulada Escudo político de la entrada del Miserere nobis de la Missa Scala Aretina que compuso don Francisco Valls, maestro de capilla de la S. I. de Barcelona, en la que s'ocupava de la polémica promoguda en aquella època per diversos músics amb motiu de la citada entrada.
(Francesc Valls i Galan (1671-1747) va ser un dels màxims exponents de la música barroca a Catalunya.)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 82. (ISBN 84-239-4523-5)
# Ludwig Thuille

Andreas Ludwig Wilhelm Maria Thuille, conegut com a Ludwig Thuille (Bolzano, 30 de novembre de 1861 - Múnic, 5 de febrer de 1907) fou un compositor austríac.
Thuille va néixer en una família originària de Savoia, encara que es va traslladar al sud del Tirol, on va néixer Ludwig a Bolzano, ciutat austríaca fins al 1919. Entre 1877 i 1879 va estudiar amb el pianista i compositor Joseph Pembaur d'Innsbruck, Josef Rheinberger i Karl Bärmann, director de l'escola de música de Múnic (1879 - 1882), on el 1883 va començar a ensenyar.
Cinc anys més tard, va obtenir la càtedra de piano i harmonia. Amic de Richard Strauss, va tenir molts deixebles que més tard tingueren molta fama tan com a compositors o com a pianistes.
En col·laboració amb Rudolf Louis va escriure una Harmonielehre que trencà amb totes les antigues tradicions (2a edició Stuttgart, 1908), i que fou posta en forma abreviada per Louis amb el títol de Grundriss der Harmonielehre (Stuttgart, 1908).
Va morir als 45 anys d'un atac cardíac.
Com a compositor ocupen en la seva abundant obra un lloc distingit.
* un Sextet, per a piano i instruments de vent;
* una Sonata, per a orgue;
* una Overture romàntique;
* una Sonata, per a violí;
* nombroses obres per a piano, i lieder;
* un concert per piano i orquestra (1886)
* Theuerdank, òpera (1897);
* Gugeline, òpera (1901);
* Lobetanz, òpera (1898).

## Llista d'alumnes

* Atherton Percy Lee
* Joseph Pembaur (junior),
* Heinrich Kaspar Schmid,
* Ernst Boehe,
* Walter Courvoisier,
* Richard Wetz,
* Julius Weismann,
* Ernest Bloch,
* Walter Braunfels,
* August Reuß,
* Franz Mikorey,
* Josef Pembaur (el fill del seu mestre),
* Clemens von Franckenstein,
* Fritz Cortolezis,
* Edgar Istel,
* Hermann Wolfgang Von Waltershausen,
* Hermann Abendroth,
* Paul Von Klenau,
* Rudolf Ficker,
* Hanns Oscar Rohr,
* August Reuß,
* Rudi Stephan,
* José Lassalle,
* Richard Wetz,
* Joseph Suder i
* Otto Jochum.
* Bernhard Oskar von Riesemann (1880-1934),
* Rudolf Siegel,
* Ludwig Landshoff.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 31. (ISBN|84-239-4531-6)
* ↑ «diverdi.com».
* 1 2 Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III. (ISBN|84-7291-226-4)
* 1 2 Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. IV. (ISBN 84-7291-255-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1352. (ISBN|84-239-4508-1)
* ↑ «hagaselamusica.com». Arxivat de l'original el 2012-04-12. [Consulta: 25 juliol 2012].
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II. (ISBN 84-7291-255-8)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1337. (ISBN 84-7291-226-4)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 61, pàg. 709 (ISBN 84-239-4561-8)