OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Otothyris rostrata

Otothyris rostrata és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Santa Catarina i Rio Grande do Sul (Brasil).

## Referències

* ↑ Myers G. S., 1927. Descriptions of new South American fresh-water fishes collected by Dr. Carl Ternetz. Bull. Mus. Comp. Zool. v. 68 (núm. 3). 107-135.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Garavello, J. C., H. A. Britski i S. A. Schaefer, 1998: Systematics of the genus Otothyris Myers 1927, with comments on geographic distribution (Siluriformes: Loricariidae: Hypoptopomatinae). American Museum Novitates. Núm. 3222: 1-19.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Otto Hess

Otto Hess (Múnic, 1871- ibídem, 1920) fou un director d'orquestra bavarès. Es distingí en el repertori wagnerià, i el 1919 dirigí en el Gran Teatre del Liceu de Barcelona i en el Teatro Real (Madrid) les representacions del Parsifal que deixaren un gran record. Des de 1913 Hess fou director de l'Òpera Reial de Múnic.

## Referències

* 1 2 Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 1315 ISBN 84 239-4527-8
# Oxynoemacheilus lenkoranensis

Oxynoemacheilus lenkoranensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels balitòrids, la qual fou redescoberta el 2012.

## Etimologia

L'epítet lenkoranensis fa referència al seu lloc d'origen: el riu Lenkoran a l'Azerbaidjan.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima temperat, el qual viu a Àsia: els rierols i rius de corrent de moderat a ràpid i de substrat de grava de la conca del riu Lenkoran a la conca de la mar Càspia a l'Azerbaidjan i, possiblement també, Geòrgia.

## Observacions

És inofensiu per als humans, el seu índex de vulnerabilitat és baix (18 de 100) i la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura en recomana un estudi aprofundit per a conèixer la seua distribució geogràfica exacta i les seues amenaces actuals o futures. No gaudeix de cap pla de conservació.

## Referències

* ↑ Bănărescu, P. & T. T. Nalbant, 1966. The 3rd Danish Expedition to central Asia. Zoological results 34. Cobitidae (Pisces) from Afghanistan and Iran. Vidensk. Medd. Dansk Naturh. Foren. Kjøbenhavn, vol. 129: 149-186, Pls. 19-21.
* ↑ Abdurakhmanov, Y. A., 1962. Freshwater fishes of Azerbaidjan. Akad. Nauk Azerbaidjan S.S.R., Inst. Zool. Bakú. 1-407. (En rus).
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Elanidze, R. F., 1983. Ikhtiofauna rek i ozer Gruzii (Ictiofauna dels rius i llacs de Geòrgia). Akademiya Nauk Gruzinskoi SSR, Institut Zoologii "Metsniereba", Tbilisi. 319 pp.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* 1 2 3 4 UICN (anglès)
* ↑ The ETYFish Project Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* 1 2 Kottelat, M., 2012. Conspectus Cobitidum: an inventory of the loaches of the world (Teleostei: Cypriniformes: Cobitoidei). Raffles Bulletin of Zoology Suppl. No. 26: 1-199. Pàg. 98.
* ↑ List of Freshwater Fishes reported from Azerbaijan - FishBase (anglès)
* ↑ List of Freshwater Fishes reported from Georgia - FishBase (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.
* ↑ Smith, K. G., Barrios, V., Darwall, W. R. T. i Numa, C. (Editors), 2014. The Status and Distribution of Freshwater Biodiversity in the Eastern Mediterranean. Cambridge, el Regne Unit, Màlaga, Espanya i Gland, Suïssa: IUCN. xiv+132pp.

## Bibliografia

* Freyhof, J., F. Erk'akan, C. Özeren i A. Perdices, 2012. An overview of the western Palaearctic loach genus Oxynoemacheilus (Teleostei: Nemacheilidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, vol. 22 (núm. 4): 301-312. Arxivat 2012-08-08 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fishing in Azerbaijan - Fishing Center (anglès)
# Giacomo Gotifredo Ferrari

Giacomo Gotifredo Ferrari (Roveredo in Piano, (friülà Lavorêt), 1763 - Londres, Gran Bretanya, 1842) fou un compositor italià del Barroc. Va tenir mestres diversos i abans de dedicar-se per complet a la música exercí diversos oficis, fins que el 1790 passà a París i l'any següent entrà en el teatre Feydeau. Després de la Revolució Francesa va estar a Brussel·les i a Spa, fixant per fi la seva residència a Londres.
Va compondre les òperes:
* La villanella rapita
* I due Swizzeri
* Borea e Zaffiro
* La dama di spirito
Així com gran nombre de romances, duets, música instrumental, exercicis vocals i un Treatise of singsing. A més, publicà, Anedoti piacevoli e interessanti occorsi nella vita de Giacomo Gotifredo Ferrari (Londres, 1830)

## Bibliografia

* Tom núm. 23, pàg. 902 de l'Enciclopèdia Espasa ISBN 84-239-4523-5
# Johann Georg Hermann Voigt

Johann Georg Hermann Voigt (Osterwieck, 14 de maig de 1769 – Leipzig, 24 de febrer de 1811) fou un compositor alemany.
Estudià amb mestres diversos, aprenent, a més de la composició, a tocar diversos instruments. Després de romandre alguns temps com a organista de l'església de Sant Pere de Leipzig, assolí la mateixa plaça a la de l'església de Sant Tomàs, que ocupà fins a la seva mort i fou sempre molt apreciada, des que Johann Sebastian Bach l'ocupà, i on tingué alumnes com el rus Kaschperow.
Compongué 12 minuets per a orquestra, 7 quartets, per a instruments de corda, 1 trió, 1 concert per a viola, 1 polonesa, per a violoncel i orquestra, 6 scherzos, per a piano a quatre mansi i 3 sonates per a piano.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 28, segona part, pàg. 3363 (ISBN 84-239-4582-0)
* ↑ enciclopèdia Espasa Tom núm. 69, pàg. 909
# Pere Viñas i Renom

Pere Viñas i Renom (Badalona, 1836 - 1901) fou un industrial català.

## Biografia

Fundador el 1879 d'una fàbrica de galetes a Sant Martí de Provençals, localitat on es concentrava la indústria farinera, productora de les populars galetes maria. La fàbrica era coneguda popularment com La Galeta.
Políticament era republicà federal i defensor del moviment cooperativista, va presidir el primer Congrés Cooperatiu Catalano-Balear a Barcelona el 1899. Antic i provat federal segons Rodríguez Solís, se l'enquadra entre aquells burgesos d'extracció social popular i opció republicana d'origen, enriquits després de la revolució de 1868 i que mai va acabar de desvincular-se de les seves conviccions tot i el seu ascens social. Amb tot, durant els darrers anys del segle xix, moment en què la política local estava dominada pel caciquisme, va exercir una certa influència a Badalona, a favor del Partit Liberal, del qual formava part el seu germà Francesc Viñas, alcalde de la ciutat de Badalona dues vegades.
Protector de les societats corals badalonines, en concret fou president honorari de la Societat Coral La Badalonense el 1858, que va donar aquest nom definitiu al cor, a instàncies d'Anselm Clavé.

## Referències

* 1 2 3 Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998, p. 77-78.
* ↑ «Galetes Viñas, La Galeta». Modificació del Pla Especial de Protecció del Patrimoni Arquitectònic Historicartístic de la Ciutat de Barcelona. Districte de Sant Marí. Ajuntament de Barcelona, 2006. Arxivat de l'original el 2018-12-25.
* ↑ Duch, Montserrat «Socialisme i moviment cooperatiu a Catalunya». Socialisme i obrerisme. VIII Jornades Història del Socialisme, 1996, pàg. 14.
* ↑ Dalmau i Torvà, Marc. Gráfica cooperativa en Barcelona. Iconografía del cooperativismo obrero (1875-1939) (en castellà). Barcelona: Montaber, 2018.
* ↑ Chust Calero, Manuel. De la cuestión señorial a la cuestión social (en castellà). València: Universitat de València, 2002, p. 279.
* ↑ Padró i Werner, Jordi «Les societats corals del vuit-cents: entre la lluita i l'esbarjo popular». Carrer dels Arbres, 1a època, núm. 19, 1981, pàg. 8-9.
* ↑ Membrives, Marta «La veu més antiga de Badalona». El Punt Avui, 28-07-2014.
# Giacomo Rampini

Giacomo Rampini (Pàdua, 1680 - 27 de maig de 1760) fou un compositor italià.
Fou mestre de capella de la catedral de la seva vila natal, i va compondre moltes obres religioses que deixà manuscrites.
A més, donà al teatre les òperes:
* Armida (1711);
* La gloria trionfante d'amore (1712);
* Ercole sul Termodonte (1715);
* Il trionfo della costanza (1717).
Aquestes òperes foren representades a Venècia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 599 (ISBN 84 239-4549-9)
# Pere d'Amer

Pere d'Amer (Barcelona?, mitjan s. XIII - Santa Maria del Puig, 8 de juny de 1301) fou un frare mercedari, quart general de l'orde i compilador i redactor de les seves constitucions. Per això, l'Orde de la Mercè el venera com a sant.

## Biografia

Membre de la família noble dels Amer, un dels membres de la qual, Jaume d'Amer, havia participat en la conquesta de València, es feu cavaller laic de l'Orde de la Mercè. Prengué l'hàbit de mans de Pere Nolasc, el fundador, al convent de Barcelona. No va seguir estudis superiors, però demostrà una gran intel·ligència i dots de govern, a banda de virtut i qualitats religioses. Participà en diverses redempcions de captius, quedant com a ostatge a l'Emirat de Gharnata durant un temps, i fou enviat per Nolasc a fundar un convent a Sevilla.
Fou elegit en 1271 superior general de l'orde, el tercer després de Pere Nolasc i succeint Guillem de Bas II; el 8 de març ja consta en un document com a superior. Visità els convents i en fundà d'altres, aconseguint que l'orde es difongués per la Corona d'Aragó, la Corona de Castella, Navarra, Portugal i l'actual França; es fundaren llavors les cases de la Mercè de Tarragona (1274), Menorca (l'actual santuari del Toro i Ciutadella), Prades (1290), Oriola, Elx, Castelló d'Empúries, Agramunt (1300), Burgos, Valladolid, Sòria, Toro, Logronyo, Almazán, Medina del Campo, Calahorra, Fuentidueña, Sangüesa i Aurinhac. Durant el seu generalat foren alliberats 4.195 captius en mans de musulmans.
Recollí les directrius i, inspirant-se en les regles d'alguns ordes militars, redactà les primeres constitucions de l'orde, anomenades Constitucions amerianes, que, presentades al capítol general de Barcelona de l'1 de maig de 1272, esdevingueren el codi de conducta mercedari fins a la introducció dels mestres generals sacerdots amb les constitucions de Ramon Albert. Aconseguí consolidar els privilegis de l'orde referits a la recol·lecció d'almoines. Jaume el Just el nomenà conseller seu i l'envià a una ambaixada davant Alfons X de Castella i a una altra a Dionís I de Portugal per acordar-ne el casament amb la princesa Elisabet d'Aragó.
En 1300 es retirà al monestir de Santa Maria del Puig i fou succeït per Arnau d'Amer en el generalat. Hi morí el 8 de juny de 1301. Fou sebollit a l'entrada de l'església del monestir, en un sepulcre de pedra on figura vestit com a laic.
Escrigué en català unes notes sobre la vida de Sant Pere Nolasc (se'n conserva una còpia del segle XIV), De la diferència de les edats, De la diferència dels vestits, obres perdudes.

## Referències

* ↑ «Pere d'Amer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Mercedarian Historical Survey. "I, In Its First Century (1218-1317)". Arxivat 2011-10-11 a Wayback Machine.
* Joaquín Millán Rubio. "Fray Pedro de Amer, Maestre de la Merced (1271-1301): treinta años de historia mercedaria". Estudios (Madrid), año XXIX, núm. 101 (abril-junio 1973), p. 207-267.
# Giacomo Tropea

Giacomo Tropea (Nàpols, segona meitat del segle XVI) fou un compositor italià.
Tropea és considerat un dels madrigalistes més influenciats per Carlo Gesualdo, juntament amb Francesco Genuino, Crescenzio Salzilli, Agostino Agresta, Giuseppe Palazzotto Tagliavia, Antonio de Metrio.
Publicà les obres següents:
* Madrigali a quattro voci, (Nàpols, 1592);
* Madrigali a cinque voci, (Nàpols, 1621);
* Madrigali a quattro voci, (Nàpols, 1622).

## Referències

* ↑ Watkins G. Gesualdo: l'home i la seva música 1991 p350

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 64. pàg. 1021 (ISBN 84-239-4564-2)
# Periatge

El periatge era un impost que gravava les mercaderies que entraven a Catalunya per mar.
Al segle xiii s'establí com a dotació del Consolat de Mar i suposava el pagament de dos diners per lliura.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 203.
# Gianni Jeronimo Acquaviva (nascut el 1673)

Gianni Jeronimo Acquaviva (1673 - 1709) fou un militar i erudit italià. Tercer dels personatges d'aquest mateix nom i cognom, notable per la seva erudició i extraordinària memòria; ocupà molts càrrecs honorífics. Fou nomenat vicari general de les dues províncies dels Abruços el 1701 amb poca fortuna, car no va saber defensar-se dels exèrcits austríacs que l'envaïren en aquell temps.
En el setge de Pescara (1707) refusà indignat els oferiments del marquès de Vasto, que pretenia subornar-lo. Morí desterrat poc temps després, pobre, però honrat en la Ciutat Eterna, el 1709. Llurs compatriotes el tingueren en molta estima.

## Bibliografia

* Tom núm. 2. Pàg. 417 de l'enciclopèdia Espasa
# Pericoma carolina

Pericoma carolina és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Nord-amèrica: Carolina del Nord (els Estats Units).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Aquatic Dipteran Species and Synonyms Arxivat 2012-12-31 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ William F. Rapp, Jr., 1944. Catalogue of North American Psychodidae. Journal of the New York Entomological Society. Vol. 52, núm. 2, pp. 201-209.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Oxynoemacheilus persa

Oxynoemacheilus persa és una espècie de peix pertanyent a la família dels balitòrids i a l'ordre dels cipriniformes.

## Etimologia

L'epítet persa fa referència al seu lloc d'origen: Pèrsia, l'actual Iran.

## Descripció

Fa 14 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical, el qual viu a Àsia: el llac Urmia i els rius Kor i Pulwar a l'oest de l'Iran.

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és de baix a moderat (31 de 100).

## Referències

* 1 2 Catalogue of Life Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ The ETYFish Project Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Nalbant, T. T. i P. G. Bianco, 1998. The loaches of Iran and adjacent regions with description of six new species (Cobitoidea). Ital. J. Zool. 65:109-125. Pàg. 110.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ List of Freshwater Fishes reported from Iran - FishBase (anglès)
* ↑ Coad, B.W., 1995. Freshwater fishes of Iran. Acta Sci. Nat. Acad. Sci. Brno. 29(1):1-64. Pàg. 22.
* ↑ Coad, B. W., 1996. Fishes from the qanats of Iran. Publicaciones Especiales del Instituto Español de Oceanografía, Madrid. Núm. 21: 63-79.
* ↑ Coad, B. W., 1998. Systematic biodiversity in the freshwater fishes of Iran. Italian Journal of Zoology, vol. 65, Suppl.: 101-108.
* ↑ Eskmaeili, H. R., B. W. Coad i A. Gholamifard, N. Nazari, A. Teimory, 2010. Annotated checklist of the freshwater fishes of Iran. Zoosystematica Rossica, vol. 19 (núm. 2): 361-386.
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Bibliografia

* Freyhof, J., F. Erk'akan, C. Özeren i A. Perdices, 2012. An overview of the western Palaearctic loach genus Oxynoemacheilus (Teleostei: Nemacheilidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, vol. 22 (núm. 4): 301-312. Pàg. 307. Arxivat 2012-08-08 a Wayback Machine.
* Hanel, L. i J. Novák, 2002. Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
* Kottelat, M., 2012. Conspectus Cobitidum: an inventory of the loaches of the world (Teleostei: Cypriniformes: Cobitoidei). Raffles Bulletin of Zoology Suppl. No. 26: 1-199.
* Prokofiev, A. M., 2009. Problems of the classification and phylogeny of nemacheiline loaches of the group lacking the preethmoid I (Cypriniformes: Balitoridae: Nemacheilinae). J. Ichthyol. 49(10):874-898. Pàgs. 880-881.
# Maurice Caveing

Maurice Caveing (4t arrondissement de Lió, 9 de juny de 1923 - 13è districte de París, 6 de setembre de 2019) va ser un historiador de les matemàtiques francès especialitzat en la història de les matemàtiques a l'Antiguitat, des de Mesopotàmia i l'Antic Egipte a l'Antiga Grècia.
En els seus escrits epistemològics intenta demostrar com, a través dels seus esforços, els homes han construït la matemàtica en el seu context social i cultural. El seu procés de pensament el fa apropar-se al positivisme i l'humanisme.
Entre els seus treballs més destacats hi ha la seva extensa tesi doctoral, anomenada La constitution du type mathématique de l'idéalité dans la pensée grecque (1982) constava d'una primera part sobre els antecedents en civilitzacions veïnes. Aquesta part va engendrar posteriorment un estudi molt complet, que ha titulat Essai sur le savoir mathématique dans la Mésopotamie et l'Égypte anciennes. També destaca entre els seus escrits una introducció general als Elements d'Euclides.
Ja retirat professionalment, ha treballat a Lilla la major part de la seva vida laboral.

## Obres
### Llibres

* La constitution du type mathématique de l'idéalité dans la pensée grecque, Lille, Atelier National de Reprod. des thèses, 1982.
* Zénon d'Elée. Prolégomènes aux doctrines du continu. Étude historique et critique des Fragments et Témoignages, París, Vrin, 1982.
* Le matin des mathématiciens, París, Belin, 1985.
* Essai sur le savoir mathématique dans la Mésopotamie et l'Égypte anciennes, Lille, Presses Universitaires de Lille, 1994, ISBN 2-85939-415-X.
* La Figure et le nombre. Recherches sur les premières mathématiques des Grecs, Lille, Presses universitaires du Septentrion, 1997.
* L'Irrationalité dans les mathématiques grecques jusqu'à Euclide, Lille, Presses universitaires du Septentrion, 1998.
* Le problème des objets dans la pensée mathématique, París, Vrin, 2004.

### Articles

* Amb Jacques Monod, François Halbwachs, Jacques Roger et al., Épistémologie et marxisme, París, Union générale d'éditions, 1972.
* «Les numérotations dans l'histoire», Revue la Recherche, maig, núm. 67, 1976, pp. 488-491.
* «Sur la constitution des mathématiques en sciences théoriques», Bulletin de la société française de philosophie, abril-juny 1979 (sessió del 27 de gener de 1979).
* «Le traitement du continu dans Euclide et dans Aristote», en Penser les mathématiques, ed. pel Séminaire de philosophie et mathématiques de l'ENS (J. Dieudonné, M. Loi i R. Thom), París, Seuil, 1982.
* «L'originalité radicale des Grecs en mathématiques tient-elle du miracle?», a Le miracle grec: Actes du IIème colloque sur la pensée antique, 18-19-20 de maig de 1989, Niça, 1989.
* «Quelques précautions dans l'emploi de l'idée de nombre», L'Homme, 116, octubre-desembre, 1990.
* «L'Histoire des mathématiques de l'Antiquité», Revue de Synthèse, 4 S. núm. 4, octubre-desembre, 1998, p. 485-510.

## Referències

* ↑ La figure et le nombre (Presses du Septentrion)
* ↑ Mlika, Hamdi. Dogma. La contribution de Maurice Caveing dans la mise au jour de l'universalisme omniculturel des mathematiques (en francès), juny 2007.
# Johann Gottfried Rode

Johann Gottfried Rode (Kirchscheidungen, 25 de febrer de 1797 - Potsdam, 8 de gener de 1857) fou un compositor alemany.
Primer es distingí com a concertista de corn i després fou director de la banda del batalló de caçadors de la Guàrdia. A Potsdam fundà una caixa de socors per als orfes i vídues de músics militars i deixà un bon nombre de composicions originals i arranjaments. Compongué una marxa per a banda militar que s'interpreta fins al primer terç del segle xx.
El seu fill Theodor Rode (Potsdam, 1821 - Berlín, 1883) era fill de Johann i musicògraf. Fou professor de l'Institut Werder, de Berlín, i publicà una sèrie d'articles molt ben documentats en la Neue Zeitschr, f. M. i en la Neue Berliner Musikztg., deguen-se'li, a més, Theoretisch-pratische Schulgesangbildungslehre.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom núm. 51, pàg. 1179 ISBN 84-239-4551-0