OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Norman Allin

Norman Allin (Ashton-under-Lyne, Gran Manchester, 19 de novembre de 1884 - Pontrilas, Herefordshire, 27 d'octubre de 1973) fou un cantant d'òpera de la corda de baix. Fou alumne del Reial Col·legi de Música de Manchester, on seguí la carrera de cant, debutant amb gran èxit al Aldwich Theatre de Londres el 1916. Dotat de ben timbrada i potent veu de baix, ensems excel·lent actor, assolí a ocupar un lloc preeminent en l'escena lírica anglesa. Va actuar diversos anys en el Covent Garden de Londres, amb èxit ininterromput, destacant en el repertori de Richard Wagner i rus. Dirigí durant molts anys la British National Opera Company.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. I, pàg. 482 ISBN 84-239-4571-5
# Frederick Stock

Frederick Stock (Jülich, Rin del Nord-Westfàlia, 11 de novembre de 1872 - Chicago, illinois, EUA, 20 d'octubre de 1942) fou un director d'orquestra i compositor alemany.
Fill d'un músic militar, estudià en el Conservatori de Colònia, tenint entre altres mestres en Heinrich Zöllner i Engelbert Humperdinck. De 1891 a 1895 formà part de l'orquestra municipal de Colònia com a violí i després es traslladà als Estats Units i entrà en l'orquestra de Theodor Thomas, de Chicago (actualment Orquestra Simfònica de Chicago), al que succeí el 1905 en morir Thomas, com a director, càrrec en el qual hi va romandre molts anys. A més, va dirigir moltes representacions wagnerianes i fou un dels director d'orquestra més apreciats a Amèrica.
També fou un distingit compositor, i les seves obres, que foren executades moltes vegades, es distingeixen per la noblesa d'estil. Cal mencionar entre les principals; una simfonia; dues obertures; una marxa per a festival; Himne a la llibertat; variacions simfòniques; un poema simfònic; rapsòdia per a orquestra; solos i cors; un quartet per a instruments d'arc; melodies vocals, etc.
El 1919 es naturalitzà ciutadà dels Estats Units.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 1184 (ISBN 84 239-4557-X)
# Isoperla nevada

Isoperla nevada és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Espanya.

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Aubert, 1952. Eos 28:249-270.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Sánchez-Ortega, A. & J. Alba-Tercedor, 1990. Los Plecópteros de Sierra Nevada (Granada, España). Zoológica baetica, 1: 77-146.
* ↑ Tierno de Figueroa, J. M. & J. M. Luzón-Ortega, 2001. Isoperla nevada (Aubert, 1952) (Plecoptera, Perlodidae) en Pirineos (Huesca, España). Boletín de la Sociedad Entomológica Aragonesa, 28: 127.
* ↑ Tierno de Figueroa, J. M. & A. Sánchez-Ortega, 1997. Sobre la distribución de Isoperla nevada (Aubert, 1952) (Plecoptera: Perlodidae) en la Península Ibérica. Boletín de la Asociación española de Entomología, 21(1-2): 102-104.
* ↑ Tierno de Figueroa, J. M. & A. Sánchez-Ortega, 1999. Huevos y puestas de algunas especies de plecópteros (Insecta, Plecoptera) de Sierra Nevada (Granada, España). Zoología baetica, 10: 161-184.
* ↑ Tierno de Figueroa, J. M., A. Sánchez-Ortega & J. Picazo-Muñoz, 1994. Sobre la distribución espacial y temporal de Isoperla nevada (Aubert, 1952) (Insecta: Plecoptera). Zoológica baetica, 5: 107-112.
* ↑ J. M. Tierno de Figueroa, J. M. Luzón-Ortega i A. Sánchez-Ortega. Fenología de los plecópteros (Insecta, Plecoptera) de Sierra Nevada (Granada, España). Zool. baetica, 12: 49-70, 2001. «PDF».

## Bibliografia

* José Manuel Tierno de Figueroa. Biología reproductora de algunos grupos de insectos acuáticos. ARACNET, 6 - Bol. S.E.A., núm. 27 (2000): 121-125. «Enllaç».
* José Manuel Tierno De Figueroa, José Antonio Palomino‐Morales i Julio Miguel Luzón‐Ortega. Spatial distribution on river banks of Isoperla nevada (Plecoptera, Perlodidae), Chloroperla nevada (Plecoptera, Chloroperlidae) and Sericostoma cf. vittatum (Trichoptera, Sericostomatidae). Italian Journal of Zoology. Vol. 67, 2000. «Enllaç».
* R. Fochetti & J. M. Tierno de Figueroa. Biochemical evidence of a species boundary between Isoperla nevada (Aubert, 1952) and Isoperla grammatica (Poda, 1761) (Plecoptera, Perlodidae). Boln. Asoc. esp. Ent., 26 (3-4): 2002: 31-35.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:412.
* A. Sánchez-Ortega i J. Alba-Tercedor. Sobre las ninfas de Isoperla nevada (Aubert, 1952) y Nemoura fulviceps (Klapalek, 1902) en Sierra Nevada (Insecta: Plecoptera). Boletín Asoc. esp. Entom. - Vol. 12: pàgs. 233-238. Salamanca, 1988.
* Sartori, Membiela Iglesia, C. Ravizza, Sánchez-Ortega & P. Zwick, 1990. Bull. Soc. Vaud. Sci. Nat. 80(2):170.
* Tierno de Figueroa, J. M. & A. Sánchez-Ortega, 1999. The male drumming call of Isoperla nevada (Aubert, 1952) (Plecoptera, Perlodidae). Aquatic Insects, 21(1): 33-38.

## Enllaços externs

* PESI (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlodidae Species Listing (anglès)
# Notarius neogranatensis

Notarius neogranatensis és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 36 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa del Carib de Colòmbia i desembocadures dels rius propers.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gill, T. N. 1863. Descriptive enumeration of a collection of fishes from the western coast of Central America, presented to the Smithsonian Institution by Captain John M. Dow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15: 162-174.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Acero P., A. & R. Betancur-R. 2002. Description of Arius neogranatensis, a new species of sea catfish from Colombia, with an identification key for Caribbean ariid fishes. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 6 (núm. 1): 5-10.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Podarces

Segons la mitologia grega, Podarces (en grec antic Ποδάρκης), va ser un heroi, fill d'Íficle.
Va acompanyar el seu germà Protesilau a la guerra de Troia al front d'un contingent tessali de Fílace. A la mort d'aquest, va succeir-lo en el comandament.
Va matar l'amazona Clònia, i ell mateix va morir a mans de Pentesilea. Els grecs li van retre honors particulars i li van consagrar un túmul separat del dels altres herois.
Podarces era també el nom que tenia en la seva joventut el rei Príam.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 445. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 179. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Nothobranchius janpapi

Nothobranchius janpapi és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Tanzània.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Nothobranchius janpapi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Wildekamp, R. H. 1977. Nothobranchius lourensi spec. nov. un Nothobranchius janpapi spec. nov., zwei neue Rivulinen aus Ostafrika. Aquarium Aqua Terra v. 11 (núm. 98): 326-331.
# Jean de Labadie

Jean de Labadie (Borg, 13 de febrer de 1610 - Altona, 13 de febrer de 1674), fou un teòleg francès que combinà la influència del jansenisme i el pietisme, desenvolupant una forma de cristianisme radical que posava l'èmfasi en la santedat i la vida en comú. Tingué gran influència en els Països Baixos.
Fou educat en el col·legi que els jesuïtes tenien en la seva vila nadiua i a l'edat de quinze anys entrà en l'orde. Als vint-i-nou anys, sent ja sacerdot, però encara no profés, se'n sortí de la religió per manca de salut segons al·legà ell, però en realitat fou perquè el seu esperit aventurer i visionari no podia sofrir el jou de la regla. Ni el bisbe de Bordeus ni el de París, volgueren admetre'l en el clero de les seves diòcesis: finalment, pogué establir-se a Amiens, on aconseguí gran benefici.
Poc temps va romandre en pau, doncs els seus desencerts en la direcció espiritual de cert convent de monges tingué de fugir per lliurar-se d'un procés. Després vagà errant i amb noms fingits per diverses regions de França: ficant-se a frare carmelita en l'Abadia de la Graville, però també aquí amb les seves visions i profecies ficà terrible confusió i excitació en el convent, i, en intervenir el bisbe, s'escapoli i es va fer públicament protestant a Montalban el 1650. Però també en el protestantisme el seu caràcter inquiet i el seu temperament visionari no el deixaren viure en pau.
De Montalban, a causa de les seves trobades amb els altres pastors, fugí vers Orange (1675), d'aquí a Ginebra, on intentà restablir el calvinisme a la seva primitiva puresa i observança. Com que aquest temptativa tampoc li sortí bé, se n'anà als Països Baixos (1666) i provà fortuna a Middelburg, Veere i Amsterdam. D'aquí passà a Herford (1670) a Westfalià i, finalment el 1672, a Aitona, on morí el 1674.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 10. (ISBN 84-239-4529-4)
# Poecilia kykesis

Poecilia kykesis és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Guatemala.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Poeser, F. N.: Poecilia kykesis nom. nov., a new name for Mollienesia petenensis (Günther, 1866), and redescription, revalidation and the designation of a lectotype for Poecilia petenensis (Günther, 1866) (Teleostei: Poeciliidae). Bijdr. Dierkd. v. 70 (núm. 4): 243-246. Any 2002.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Pelayo Meléndez

Pelayo Meléndez (Tui, m. 1155) va ser un religiós del regne de Lleó, bisbe de Tui entre 1130 i 1155.
Es coneix el seu cognom a través d'un document on se cita el seu germà, Suero Meléndez. Va ser consagrat com a bisbe per part de l'arquebisbe Pelayo de Braga l'any 1130. Va ser l'impulsor de les obres de la catedral, iniciades en el mandat del bisbe anterior. Durant aquest període també es va edificar la casa episcopal al costat de la torre d'Alfons VII. Va introduir a la canònica de la catedral l'orde i la regla de Sant Agustí. Així mateix, Pelayo, juntament amb el seu germà Suero i altres parents, va restaurar el monestir de San Salvador de Barrantes. El bisbat va rebre, a més, diverses terres i senyories per part de la monarquia. Indica Flórez que, durant el seu mandat, la vila de Tui va ser ocupada per Alfons I de Portugal, i en compensació per les destrosses de la guerra, va donar al bisbat la vila de Vinea.
D'acord amb la documentació conservada, Pelayo va morir l'any 1155.

## Referències

* ↑ Flórez, 1798, p. 79.
* ↑ Manso Porto, Carmen «Reflexiones sobre la catedral románica y gótica de Santa María de Tui». Abrente, núm. 44, 2012, pàg. 85.
* ↑ Flórez, 1798, p. 82.
* ↑ Flórez, 1798, p. 87.
* ↑ Flórez, 1798, p. 85.
* ↑ Flórez, 1798, p. 81.
* ↑ Flórez, 1798, p. 88.

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. España sagrada: theatro geographico-histórico de la Iglesia de España (en castellà). Tom XXII. Madrid: Oficina de la Viuda e Hijo de Marín, 1798.
# Nothobranchius jubbi

Nothobranchius jubbi és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Kenya, Somàlia i Etiòpia.

## Referències

* 1 2 «Nothobranchius jubbi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Wildekamp, R. H. & H. O. Berkenkamp. 1979. Untersuchungen zur Identität von Nothobranchius neumanni (Hilgendorf, 1905) aus Tansania, mit der Beschreibung einer neuen Art und einer Unterart aus dem Küstentiefland Kenias. Deutsche Killifisch Gem. J. v. 11 (núm. 5): 65-75.
# Friedrich August Reissiger

Friedrich August Reissiger (Belzig, 1809 - Frederikshald, 1883) fou un compositor alemany.
Primer estudià música a l'Escola de Sant Tomàs de Leipzig i després cursà teologia a Berlín, però per consell de Carl Friedrich Zelter es dedicà exclusivament a la música. De 1840 a 1850 fou director d'orquestra a Cristiania, avui Oslo. A Noruega dirigí 60 òperes i fundà una escola de cant. Més tard dirigí una banda militar a Frederikshald. Com a compositor cultivà quasi tots els generes, però destacà en els lieder. Era germà del també compositor Carl Gottlieb Reissiger (1798-1869).

## Notes

* ↑ Enciclopèdia Espasa volum núm. 50, pàg. 419 ISBN 84-239-4550-2
# Poggio Mirteto

Poggio Mirteto és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 45 km al nord-est de Roma i a uns 20 km al sud-oest de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 6.410 habitants.

## Història

Poggio Mirteto es va fundar a principis del segle xiii en una zona al voltant d'alguns petits castells. Anteriorment en aquesta zona hi havia hagut antigues vil·les romanes. Més tard la ciutat passà a formar part dels Estats Papals.
El 6 i 7 de juliol de 1849 Giuseppe Garibaldi, durant la seva retirada de Roma amb prop de 4.000 soldats i la seva dona Anita, es van detenir a Poggio Mirteto: a la plaça principal de Poggio Mirteto hi ha una placa commemorativa a l'edifici on Anita, que estava embarassada, va romandre durant aquests dies.
Al final de l'any 1860, de manera similar a altres territoris dels Estats Papals, Poggio Mirteto es va unir al Regne de Sardenya durant els ràpids esdeveniments que van conduir a la constitució del Regne d'Itàlia, que va ocórrer l'any següent. El llavors comissari especial per a la Província d'Umbria del Regne de Sardenya, Gioacchino Napoleone Pepoli, va crear per decret la Província d'Umbria on el 15 de desembre de 1860, fusionant els districtes anteriors de Perugia, Spoleto, Orvieto, Foligno, Terni i Rieti; Per tant, Poggio Mirteto, que es trobava al districte de Rieti va quedar inclòs en aquesta nova província.
Des del 27 de gener de 1927, Poggio Mirteto forma part de la província de Rieti que es va constituir el mateix any per Decret.
Durant la Segona Guerra Mundial, Poggio Mirteto va ser escenari d'alguns episodis de la lluita contra l'ocupació alemanya per part del partisans.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 27 gener 2020].
* ↑ http://rete.comuni-italiani.it/wiki/Poggio_Mirteto/Lapide_a_ricordo_di_Anita_Garibaldi (italià)
* ↑ Decret n ° 240, sèrie núm. 197, 15 de desembre de 1860.
* ↑ Decret 2 gener 1927, n.1
# Pelopea (filla de Tiestes)

Segons la mitologia grega, Pelopea (en grec antic Πελόπεια), és el nom de la mare d'Egist, fill que va tenir involuntàriament, fruit d'una unió incestuosa amb el seu pare, Tiestes.
Vivia a Sició, a la cort del rei Tesprot. Embarassada d'Egist, es va casar amb Atreu, el seu oncle. Més endavant el noi va venjar Tiestes matant Atreu, que temps abans havia matat Plístenes i Tàntal, fills de Tiestes.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 425. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 170. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Isquis

Isquis (en grec antic Ἰσχύς, Ischys) va ser un heroi arcadi, fill d'Èlat i net d'Arcas. Tingué relacions amb Coronis, filla del rei Flègias quan aquesta esperava un fill d'Apol·lo. Per aquesta causa el déu, gelós, va matar Isquis i la seva esposa. Altres fonts diuen que Apol·lo envià a la seva germana Atena a matar-los. El déu salvà el fill, Asclepi
De vegades l'amant de Coronis, en lloc d'Isquis s'anomena Alcioneu.

## Bibliografia

* Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III). A “AESCULA'PIUS” (Vol. I, pàg. 45).
* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 127. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Retaule ceràmic de la Verge dels Desemparats i florer (Vilamalur)

El retaule ceràmic de la Verge dels Desemparats i florer, a Vilamalur, a la comarca de l'Alt Millars és un panell ceràmic ritual, catalogat, de manera genèrica, com Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007).

## Descripció

El conjunt forma un retaule de forma rectangular vertical, d'1,6 x 6 metres, constituït per un total de 21 peces, a més d'altres residuals, sent la grandària de cada peça (que és de forma quadrada) 0,2 metres de costat. La fornícula en la qual s'emmarca és senzilla, de marc pla i està emblanquinada, rematant-se en punta amb vessant a dues aigües. Se situa sobre una font pública, de dues canelles, amb traça i abrevadero de fàbrica de pedra, mentre que la resta de la font està construït amb maó arrebossat i emblanquinat.
Es tracta d'un retaule format per dos panells, el superior on es representa un gerro, consistent en un vas de color marró i forma d'àmfora de coll llarg, en el qual estan dipositades tres roses de color malva i gran talla, un gessamí i diverses petites flors grogues, així com detalls de verd. En l'inferior es representa a la Verge, sobre una peanya de reduïdes dimensions, envoltada de núvols que resplendeixen per efecte d'uns llamps. La imatge porta un mantell de forma cònica i color blanc decorat amb brodats daurats. El Nen en braços, sobre l'esquerre, mentre que les típiques azucenas es col·loquen a la mà dreta de la Verge, que presenta joies per engalanar-se, així com corona de considerable grandària, sobre la qual es descriu un cel estrellat. El conjunt es complementa amb els nens, representació dels innocents, als peus de la imatge.
En el retaule es poden veure les inscripcions en el panell de la Verge, a les rajoles de la part inferior: "NA. SA. DE LOS DESAMPARADOS". A més, en altres rajoles a part, que presenten fins i tot orla pròpia, pot llegir-se una altra llegenda: "ESTA FUENTE SE EDIFICO EN EL / AÑO 1912 / A EXPENSAS DE TODO EL PUE- / BLO SIENDO ALCALDE / DON MIGUEL ALEGRE PEREZ".
L'obra es troba a la frontal de la Font pública situada a la plaça del Conill 2, malgrat estar pràcticament íntegre, es pot observar que la peça núm. 3 del Gerro està trencada i que hi ha lascas, encara que siguin de caràcter irrellevant, en zona inferior les rajoles de la Verge. El retaule que s'emmarca en una fornícula que es troba en perfecte estat de conservació, posseeix un elevat risc de ser destruït, ja que es troba en una zona una aïllada en una població que queda molt reduïda a l'hivern.

## Referències

* 1 2 3 4 5 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=14021
* ↑ http://gogistesvalencians.blogspot.com.es/2012/12/gozos-nuestra-senora-de-los.html
# Manuel de Pina

Manuel (Jacob) de Pina (Lisboa, Regne de Portugal, 1616 – mort als Països Baixos al voltant de 1675) fou un músic i poeta portuguès. De religió jueva, motiu que sembla que el portà a fugir de l'Inquisició i anar als Països Baixos. És citat amb elogi per Miguel de Barros; no manca el qui suposa que allà prengué part activa en les guerres que va sostenir Castella en aquell país. Fou molt aficionat a la música i a la poesia còmica. Va residir durant molts anys a Amsterdam, i publicà diverses de les seves poesies i el llibre Juguetes de la niñez y travesuras de la infancia (1656), obra que sembla la mateixa que citen Wolf i Amador de los Rios amb el títol Chanzas del ingenio.
Pina també va compondre una estranya Canción de la muerte de Jaxam Saul Levi Morteira, i altres obres. No s'ha de confondre a aquest escriptor amb un altre jueu, natural d'Amsterdam, David de Pina, el qual exercí la medicina en aquella ciutat i gaudí fama de ser el primer dels predicadors.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 44, pàg. 1041, ISBN 84-239-4544-8
* http://www.bibliodigitalcaroycuervo.gov.co/380/1/TH_22_001_062_0.pdf Arxivat 2016-12-29 a Wayback Machine.
# Nothobranchius kuhntae

Nothobranchius kuhntae és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Moçambic i Malawi.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Nothobranchius kuhntae» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Ahl, E. 1926. Neue oder selten importierte Fische. I. Blätt. Aquar. Terrarienkunde v. 37 (núm. 9): 220-222.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.