OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de San Gregorio Magno (Roma)

L'església de San Gregorio Magno és una església de Roma, al barri de la Magliana, a la plaça Certaldo.

## Descripció

Va ser construïda al segle xx a partir d'un disseny de l'arquitecte Aldo Aloysi. L'església està situada en una posició elevada respecte a la plaça del davant, i s'hi accedeix per una escala a l'esquerra. Construïda íntegrament amb formigó armat vist, l'església està flanquejada per un alt campanar, en el qual destaca una estàtua de Crist amb els braços estesos.
L'església és la seu de la parròquia del mateix nom, establerta el 14 de desembre de 1963 amb el decret del cardenal vicari Clemente Micara Neminem sane latet .
El títol cardenalici de "San Gregorio Magno alla Magliana Nuova" , instituït per Joan Pau II el 21 de febrer de 2001, està vinculat a l' església.
El 6 d'abril de 2014 va rebre la visita del Papa Francesc.

## Cardenals titulars

* Geraldo Majella Agnelo (21 de febrer de 2001 - 26 d'agost de 2023 mort)
* Jaime Spengler, O.F.M., des del 7 de desembre de 2024

## Referències

* ↑ ««Come butta France'?». Per il Papa alla Magliana una marea umana». [Consulta: 6 abril 2014].

## Bibliografia

* C. Rendina, Le Chiese di Roma, Newton & Compton Editori, Milano 2000

## Enllaços externs

Fitxa a catholic-hierarchy.org
* Giorgio Bernardini, Quattro dipinti inediti o pochissimo noti in Roma, Bollettino d'Arte, 6, 1911
* «San Gregorio Magno alla Magliana Nuova» (en anglès).
* «San Gregorio Magno alla Magliana Nuova».
* «Parrocchia diocesana – S. Gregorio Magno».
# Johann Schmidkunz

Johann Schmidkunz (Viena, 27 de febrer de 1863 - Greifswald, 9 de febrer de 1934) fou un musicòleg i pedagog austríac.
Estudià filosofia i filologia en la Universitat de la seva vila natal i la música amb J. Jellner. Fins al 1894 donà un curs privat en la Universitat de Múnic i després fou professor d'estètica i pedagogia del Seminari de música Max Battke i crític musical del Vorwaerts.
Va escriure: Einleitung in die akademische Pädagogik (1907) i Die Ausbildung des Künstlers (1900). A més, va col·laborar, en Musikalisches Wochenblatt, Nord und Sud i Zeitschrift für Hochschulpädagogik, i pertanyia a la Societat de Pedagogia científica.
A més de les obres mencionades, va publicar: Analytische und synthetische Phantasie (1889); Ueber Die Abstraktion (1889); Psychologie der Suggestion (1892); Philosophische Propädeutik in neuester Literatur (1917) i J. K. Kreibig (Kantstudien, 1919).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1065 (ISBN 84 239-4554-5)
* Schmidkunz, Hans (Johann); Ps. Hans Isarius (1863-1934), Pädagoge und Philosoph
# Johann Schop

Johann Schop (1590 - 1667) fou un compositor de principis del Barroc.
De 1615 a 1619 residí en la cort de Dinamarca, i el 1621 fou nomenat director de la Música del Consell d'Hamburg, i després director de la música de la ciutat.
Segons Becke, contribuí notablement al desenvolupament de la partita, malgrat que fins avui no s'han trobat les seves composicions instrumentals. En canvi, es conserven concerts religiosos d'1 a 5 parts; Frammer und gottscliger Christen alltägliche Hausmusik; Flüchtige Feldrosen, i un gran nombre de cantates de circumstàncies.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1134 (ISBN 84-239-4554-5)
# Johann Steffens

Johann Steffens (Itzehoe, 1560 - Lüneburg, 1616) fou un organista i compositor alemany del Renaixement.
Va exercir la seva professió a Lüneburg i gaudí de gran fama com a concertista, sent cridat el 1596 a Groninga per la recepció del gran orgue d'aquella ciutat.
D'aquest autor es coneixen: Neue teutsche Gesang nach art der Madrigalien, de 4 a 8 veus (2 parts, Nuremberg, 1599), i Neue teutsche weltliche Madrigalien und Balleten sowohl mit lebendligten Stimmen als auf allerhand musikalischen Instrumenten zu gebrauchen, mit 5 Stimmen componis (Hamburg, 1619).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1103 (ISBN 84 239-4556-1)
# Johann Ulrich Steigleder

Johann Ulrich Steigleder (Lindau, 22 de març de 1580 - 10 d'octubre de 1635) fou un organista i compositor suís del principi del Barroc.
Era fill del també organista i compositor Adam Steigleder. Durant trenta anys fou organista de la cort i de la capella de Stuttgart i es distingí com un dels executants més notables de la seva època.
Publicà. Ricercar Tabulatura (1634); i Tabulaturbuch (1627), a 3 i 4 veus amb 40 variacions. A més es troben obres seves en el Musikalische figurierti Melodien (1634).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1057 (ISBN 84 239-4556-1)
# Johann Wilhelm Eckersberg

Johann Wilhelm Eckersberg (Dresden, 20 d'agost de 1762 – Dresden, 20 d'agost de 1821) fou un organista, violinista i compositor alemany. El 1774, inicià els seus estudis a Dresden, a la Kreuzschule, on rebé classes del Cantor Homilius. Va continuar la seva educació a Leipzig, i el 1785 tornà a Dresden per estudiar amb el Cantor Weinlig i amb el seu pare, organista de l'església de Santa Sofia. Algunes de les seves composicions destacades són: La Campana, cantata de 1908, diverses peces per a piano, piano i cant, etc. i també algunes poloneses.

## Referències

* ↑ Fürstenau, Moritz. Biografia al Allgemeine Deutsche Biographie (en alemany). 1877
* ↑ Enciclopèdia Espasa, Tom núm. 18, pàg. 2773
* ↑ Obra en Amazon
# John Christopher Smith

John Christopher Smith, nascut Johann Christoph Schmidt (Ansbach, Alemanya, 1712 – Bath, Somerset, Anglaterra, 3 d'octubre de 1795) fou un compositor anglès de finals del Barroc i principis del Classicisme.
Fill d'un amic de la infància de Handel, aquest se l'emportà amb ell a Londres i fou el seu mestre. A Londres estrenà la seva primera òpera Terawinta (1732), i quan Handel es quedà cec, dictà a Smith les seves composicions i es va fer substituir per ell al piano i l'orgue. Després de la mort del mestre continuà durant algun temps les grans audicions dels seus oratoris.
Smith va compondre moltes òperes, entre elles, a més de la mencionada:
* Ulyses (1733);
* Rosalinda (1739);
* Dario (1746)
* Issipile (1746);
* Ciro riconosciuto, The Fairies (1756);
* The Tempest (1756);
* Medea.
També va compondre els oratoris Paradise Lost (1758); David's lamentation over Saul and Jonatham; Nabal, i Gedeon; Daphné, pastoral; diverses cantates; sonates per a clavecí, i música d'església.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1051 (ISBN 84 239-4556-1)
# John Cooper

John Cooper (1570 - 1626) fou un compositor i notable executant del llaüt i viola baixa anglès.
De jove viatjà per Itàlia on prengué el sobrenom nom de Coperario o Coprario. En tornar a Anglaterra, Jaume I, li encarregà l'educació musical dels seus fills, entre ells el desgraciat Carles I, el qual arribà adquirir tal habilitat que Joan Playfort digué que executava amb admirable perfecció a la viola baixa, les obres que Coperario havia escrit per a orgue. Escriví la música d'algunes petites obres del gènere dit en aquells temps mascarada a Anglaterra, entre les que descollen: Maske of innertemple and Grayìnn (1612), i Maske of Flowers (1614). En la col·lecció de música religiosa de William Leighton, titulada The Tears or Lamentations of the deat of the right honourable earla of Devonshire (Londres, 1606) Songs of mourning bewailing the untimely death of of prince Henry (Londres, 1613).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 14, ISBN 84 239-4514-6
# John Danneley

John Danneley (Dakingham, 1786 - Londres, 1836) fou un compositor i escriptor anglès.
Va fer els estudis en la seva ciutat natal i a París, i a més d'algunes composicions poc importants per a cant i piano, va escriure: An Encyclopedia, or Dictionary of Music (Londres, 1825), i A Musical Grammar (Londres, 1826).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 931 (ISBN 84-239-4517-0)
# John Ecclin

John Ecclin, també Echlin, fou un compositor anglès, de principis del segle xvii, autor d'una cantata escrita sobre un text de Jonathan Swift, en la qual s'hi ridiculitza l'estil dels compositors de l'època.

## Referències

* ↑ Tom núm. 18 de l'Enciclopèdia Espasa
* ↑ Miscellaneous prose works, Volume 2, by Sir Walter Scott
* ↑ Music in 17th and 18th Century Dublin: Part 2
# John Gerard Williams

John Gerard Williams (Londres, 10 de desembre de 1888 - Surrey, 7 de març de 1947) fou un compositor anglès.
Primerament exercí la carrera d'arquitecte, dedicant, però, les seves hores lliures a l'estudi de la Música i actuar en societats corals i orquestres. El 1911 inicià seriosament els estudis de composició perfeccionant-los dos anys més tard sota la direcció de Walthew.
Va compondre molta música per a piano i cançons, i l'òpera Kate, the Cabin Boy, estrenada amb èxit en el Kingsway Theatre, de Londres, el 1924. També va compondre per la ballarina russa Lopokova un arranjament orquestral d'una sonata de Beethoven. L'accentuat lirisme de les composicions d'aquest autor, especialment en les seves cançons del tipus lied les va fer en estrenes populars.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 10, pàg. 1257 (ISBN 84-239-4580-4)
# John Henry Griesbach

John Henry Griesbach (Windsor, 20 de juny de 1789 - Kensington, 9 de gener de 1875) fou un musicòleg i compositor anglès.
Encara que principalment consagrat a l'ensenyança, escriví nombroses composicions de gèneres diversos, destacant entre elles l'oratori Daniel, l'obertura i interludis per a La tempesta de Shakespeare; l'opereta The Roayal Captive; l'òpera The Goldsmith of West Cheap; el drama musical Raby Ruins, diverses obertures i d'altres obres instrumentals, himnes, cantates, cançons, etc.
Entre els seus treballs didàctics cal assenyalar:
* An Analysis of musical sounds;
* The Fundamental Elements of Counterpoint;
* The Acoustic Laws of Harmony;
* Tables showing the variations of musical pitch from the time of Haendel to 1859.
Durant diversos anys fou director de la Philarmonic Society de Londres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 1316 (ISBN 84-239-4526-X)
# John Stafford Smith

John Stafford Smith (Gloucester, 30 de març de 1750 – Londres, 21 de setembre de 1836) fou un organista i compositor del Regne Unit.
Fou deixeble de Boyce i després d'haver estat algun temps cantor de la Capella Reial, assolí la plaça d'organista d'aquesta.
Reuní moltes de les seves composicions amb el títol de A collection of songs of various kinds for different voices (Londres, 1785). A més, publicà, una interessant antologia de música religiosa d'autors anglesos del segle xii al XVIII, Música antiqua, a selection of Music from twelfth to the eighteen century (2 t., Londres, 1812).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1055 (ISBN 84 239-4556-1)
# John Stainer

John Stainer (Londres, 4 de juny de 1840 - mor prop de Verona, Itàlia, 31 de març de 1901 en un accident) fou un compositor angles.
Començà la seva carrera musical com infant de cor de l'església de Sant Pau i després estudià amb Bayley, Steggall i Cooper. Als catorze anys ja era organista i director del cor d'una església de Londres, i el 1859 fou nomenat organista de Santa Magdalena d'Oxford, i de la Universitat, rebent el 1865 el títol de doctor en música. De 1872 a 1888 fou organista de Sant Pau, de Londres. També fou des de 1876 professor d'orgue i d'harmonia i des de 1881 director de la National training School for Music, i en transformar-se aquesta en el Reial Col·legi de Música el 1883, professor de la mateixa on entre molts alumnes tingué a Arthur Sullivan i, més, fou inspector de les escoles primàries. El 1888 quedà cec, i aquest mateix any demanà la jubilació, si bé conservà les prerrogatives inherents al professorat de la Universitat d'Oxford. Fou succeït per Henry Hadow.
Entre les seves composicions cal mencionar els oratoris Gideon i The-Crucifixion (1887); les cantates The danghter of Fairus i St. Mary Magdalen; dos servicis complets, 16 antífones, així com un bon nombre de manuals, un tractat d'harmonia i un lèxic musical. A més, edità diverses obres d'autors antics i publicà les antologies Dufay and his contemporaries (1898) i Early Bodleian music...varyng from about a. D. 1185 to about a. D. 1505, aquesta última acabada pels seus fills Cecília i John el 1902.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 955 (ISBN 84 239-4556-1)
* ↑ Enciclopèdia Espasa v. 27, pàg. 495, (ISBN 84-239-4527-8)
# John Towers

John Towers (18 de febrer de 1836, Salford, Anglaterra - 18 de gener de 1922, Filadèlfia, Pennsilvània, Estats Units) fou un compositor i organista anglès.
Després d'haver-se distingit com a organista en el seu país, s'establí als Estats Units, on fou professor de cant en l'Escola de Música d'Indianapolis i del Conservatori d'Utica a l'estat de Nova York). Edità un Índex cronològic de les obres de Beethoven (1871), un diccionari d'òperes, Dictionary-catalogue of Operas and operettas, que compren 28.000 obres (1915) i nombrosos treballs crítics. També se li deuen diverses composicions.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 63, pàg. 46 (ISBN 84-239-4563-4)
# John Travers

John Travers (Londres, Regne de la Gran Bretanya, 1703 - 1758) fou un músic que adquirí gran celebritat com a organista i compositor de música religiosa. També fou molt apreciat com a autor de cançons, alguna de les quals conserva durant molts anys a Anglaterra. Va ser organista de la Capella de Sant Pau i de la Capella Reial, en la que s'hi conservem algunes composicions seves.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 63, 1567 ISBN 84-239-4563-4
# John Wilheim Ivimey

John Wilheim Ivimey (1868-1961) fou un compositor anglès. Va col·laborar en els magazins Strand, Cassell i d'altres. Ajudant d'organista en el Wellington College d'Oxford (1888), i el (1896)-(1902) fou cap del departament de música del Politècnic de Chelsea; el 1906 organista del Col·legi Dulwich; el 1915 director d'orquestra i organista del Col·legi de Cheltenham; el 1904 membre honorari de la Reial Acadèmia Filharmònica de Roma.

## Obres

A més de música de cambra va compondre:
* The Rose of Lancaster, (Òpera)
Operetes:
* Fairy Genesia
* I'lang, I'lang
* Lady Lawyer
* White Blackbird
* Maria Tanner
* Red Rider
* New Dean
* Paying the Piper
* Varsity B. C.
* Reading Party
* Honorary Degree
* Socialist
* The Vegetarians
* Was il the Lobster?
* Cheeriol
* Cambridge
* On Zephyr's Wings
* Witchof the Wood
* Head-mistress, etc.

## Bibliografia

* Apèndix núm. 6, pàg. 479, de l'Enciclopèdia Espasa. ISBN 84-239-4576-6
# John Wilson (compositor)

John Wilson (Faversham, Kent, Regne Unit, 5 d'abril de 1594 - Londres, 22 de febrer de 1673) fou un llaütista i compositor anglès. Gaudí de gran reputació com a instrumentista i deixà les següents composicions: Psalteriumm Cardinum for 3 voices and an Organ or Theorbo (1657), i Cheerful Airs and Ballads , per una veu i cor a tres parts (1660). També hi ha obres seves a Select airs and dialogues, Musical Companion de Playfard i altres antologies de l'època. Finalment, les biblioteques de Londres contenen manuscrits de Wilson.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1 (ISBN 84-239-4557-X)
# Johnius distinctus

Johnius distinctus és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 25.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, la Xina i Taiwan.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Tanaka, S., 1916. Four new species of Japanese fishes. Dobutsugaku Zasshi = Zoological Magazine Tokyo v. 28 (núm. 327): 26-28.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Chen, C.-H., 2004. Checklist of the fishes of Penghu. FRI Special Publication. Núm. 4. 175 p.
* ↑ Ni, I.-H. i K.-Y. Kwok, 1999 Marine fish fauna in Hong Kong waters. Zool. Stud. 38(2):130-152.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Sasaki, K., 1999 Johnius (Johnieops) philippinus, a new sciaenid from the Philippines, with a synopsis of species included in the subgenus Johnieops. Ichthyol. Res. 46(3):271-279.
* ↑ Shao, K.-T., J.-P. Chen, P.-H. Kao i C.-Y. Wu, 1993. Fish fauna and their geographical distribution along the western coast of Taiwan. Acata Zoologica Taiwanica 4(2): 113-140.
* ↑ Shen, S.C. (ed.), 1993. Fishes of Taiwan. Department of Zoology, National Taiwan University, Taipei. 960 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Sasaki, K. i K. Amaoka, 1989. Johnius distinctus (Tanaka, 1916), a senior synonym of Johnius tingi (Tang, 1937) (Perciformes, Sciaenidae). Jap. J. Ichthyol. 35(4):466-468.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Jordi Boquet i Blanch

Jordi Boquet i Blanch (Mataró, 1928 - 24 de desembre de 2011) fou un pilot de motociclisme català. Des de ben jove va ser un apassionat del motor i se'l coneixia per haver participant en nombrosos ral·lis (tant individuals com per equips, amb motocicleta, cotxe i sidecar) i per haver fet de stayer de Guillem Timoner, qui després guanyaria diversos campionats mundials de ciclisme darrere moto. A banda, competí també en curses de resistència i motocròs.
Habitual dels ral·lis d'ençà de 1948, Boquet fou un dels participants més fidels a l'històric Ral·li Mataró-Girona-Mataró, competició que durant anys unia ambdues ciutats mitjançant carreteres secundàries. El novembre de 2011, poc abans de morir, participà en la commemoració del seixantè aniversari de la primera edició d'aquest ral·li, essent-hi homenatjat pel Motor Club Mataró. Al llarg de la seva vida rebé altres distincions, com ara la medalla a la Constància de l'Ajuntament de Mataró (1979), la medalla d'argent al Mèrit Esportiu de la RFME (1982) i una placa de reconeixement de la delegació de la RFME a Barcelona (1983).
Retirat a mitjan dècada de 1980, Jordi Boquet va fundar una botiga de motocicletes de referència a Mataró, Motos Boquet.

## Referències

* ↑ «Jordi Boquet i Blanch» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. La Vanguardia, 25-12-2011. [Consulta: 17 desembre 2012].
* 1 2 3 Pedrico, Marta. «Jordi Boquet (1928 - 2011). Piloto. Amante del motor» (en castellà). enmemoria.lavanguardia.com. La Vanguardia, 09-01-2012. [Consulta: 17 desembre 2012].
* ↑ «Mor l'històric motorista Jordi Boquet». capgros.com. Capgròs núm. 1193, 27-12-2011. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 17 desembre 2012].
* 1 2 3 4 «Emotiu homenatge a Jordi Boquet». capgros.com. Capgròs, 14-11-2011. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 17 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Web del seu establiment, Motos Boquet Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine. (castellà)
* Imatge de Boquet amb la Montesa Impala cap a mitjan anys 60 Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine.
# Jordi Carbonell i Pinyol

Jordi Carbonell i Pinyol (Barcelona, 4 de febrer de1933 - Barcelona, 8 de novembre de 2024) va ser un farmacèutic, lexicògraf i esperantista català. Va ser fill de Magí Carbonell, propietari del bar Chicago de Barcelona. Va estudiar música sota la direcció de Cristòfor Taltabull. L'any 1965 va col·laborar amb la prestigiosa revista en llengua catalana Serra d'Or com a crític musical, on va mostrar un especial interès per la música clàssica del segle xx. Va ser un membre actiu de l'associació de veïns del barri del Poble Sec de Barcelona, i hi va exercir com a professor de llengua catalana per a adults. Va ser membre de la Comissió Coordinadora Lexicogràfica de Ciències (1978-1982), vinculada a l'Institut d'Estudis Catalans, que tenia com a objectiu desenvolupar el diccionari científic en català.
Com a esperantista, va ser membre del jurat dels Jocs Florals Internacionals i va ser president de l'Associació Catalana d'Esperanto (KEA) des del 1987, durant el Centenari de l'Esperanto, fins al 1990. Va traduir al català la biografia de L. L. Zamenhof escrita per Marjorie Boulton. Amb Hèctor Alòs i Font va escriure un diccionari esperanto-català (1a ed., [abril] 1997; 2a rev., [setembre] 1997; 3a ed. com a llibre electrònic [pdf], 2003).

## Obres

* 1997: Diccionari essencial Esperanto-català. Sabadell: Associació Catalana d'Esperanto. — «L'última traducció (parcial) del Plena Ilustrita Vortaro [Diccionari Complet Il·lustrat de l'Esperanto, PIV] de 1970 amb el Suplement de 1987 a una llengua nacional, deixant aproximadament dos terços dels encapçalaments del PIV, afegint i marcant unes 40 paraules que no són al PIV.»

## Referències

* 1 2 «Jordi Carbonell i Pinyol (1933-2024)». Esperanto*Cat, 09-11-2024. [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ Carbonell-Pinyol, Jordi «El Liceu. Comença la temporada». Serra d'Or, VII, 2, febrer 1965, pàg. 55-58 [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ Carbonell-Pinyol, Jordi «"Wozzeck" a Barcelona». Serra d'Or, VII, 3, març 1965, pàg. 36 [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ Carbonell-Pinyol, Jordi «El Liceu». Serra d'Or, VII, 4, febrer 1965, pàg. 39-40 [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ Carbonell-Pinyol, Jordi «Actualitat musical». Serra d'Or, VII, 6, juny 1965, pàg. 37-39 [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ Fontova, Glòria «La Comissió Coordinadora Lexicogràfica de Ciències (1977-1982): una iniciativa d'inestimable valor». Terminàlia, 2011, pàg. 64–67. ISSN: 2013-6706.
* ↑ «Full Lexicogràfic» | Comissió Coordinadora Lexicogràfica de Ciències | núm. 10 - octubre, 1981.
* 1 2 3 «En baro ĉe strando de Ejviso» (en esperanto). [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «Més recomanacions | Per la Pau / Peace in Progress | Número 1 - Novembre 2009». [Consulta: 9 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del diccionari, Arxivat el 19-06-2010 a través de l'arxiu Wayback Machine.
# Josef Frischen

Josef Frischen (Garzweiler, 6 de juliol de 1863 - Voigtei, 1948) fou un director d'orquestra i compositor alemany.
Primerament va estudiar Dret a Bonn; però la seva afició per la música el portà al Conservatori de Colònia, on tingué per professors a Wüllner i Jensen. El 1888 era director de la banda municipal de Lucerna, i des de 1892 director de l'Acadèmia de Música (Oratorienverein) i dels Concerts filharmònics de Hannover, i ensems del Lehrergesangverein de Brunswick.
Com a compositor se li deuen algunes obres per a cor i orquestra (Vineta. Athenischer Früghlingsreigen, Grenzen der Menschheit) i peces per a orquestra, com també un Quartet per a instruments d'arc i cors per a homes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 1333. (ISBN 84-239-4524-3)
# Josef Řebíček

Josef Řebíček (Praga, 7 de febrer de 1844 - Berlín, 24 de març de 1904) fou un violinista, director i compositor txec.
Durant sis anys fou alumne del Conservatori de Praga i el 1861 entrà en l'orquestra de la Cor de Weimar; director dels concerts simfònics en el teatre nacional txec de Praga (1863), en el Teatre Reial alemany de la mateixa ciutat (1865) i en el teatre Reial de Wiesbaden (1868). El 1875 va rebre el títol de director reial de la música: després fou nomena director d'òpera i primer violí solista en el teatre imperial de Varsòvia (1882), director del teatre Nacional de Budapest (1891), director d'orquestra del teatre de la Cort de Wiesbaden (1893) i director de la Philarmonie de Berlín (1897-1903).
És autor de diverses composicions simfòniques, entre les quals va aconseguir un èxit més considerable una Simfonia en si menor estrenada el 1898.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 1105 (ISBN 84 239-4549-9)