OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Figueroles de Domenyo

L'escut de Figueroles de Domenyo és un símbol representatiu oficial de Figueroles de Domenyo, municipi del País Valencià, a la comarca dels Serrans. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'or, una figuera de sinople, terrassada del seu color. Al timbre corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 24 de març de 2000, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada al DOGV núm. 3.745, de 9 de maig de 2000.
La figuera és el senyal parlant tradicional relatiu al nom de la localitat, utilitzat si més no des del 1825.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 «Resolució de 24 de març de 2000, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament d'Higueruelas (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3.745, 09-05-2000, pàg. 8054-8055 [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 138 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ Consell Tècnic d'Heràldica i Vexil·lologia de la Generalitat Valenciana. «Informe tècnic d'Higueruelas», 14-10-1998.
# Llista de peixos de les illes Crozet

Aquesta llista de peixos de peixos de les illes Crozet -incompleta- inclou 30 espècies de peixos que es poden trobar a les illes Crozet ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Achiropsetta tricholepis
* Apagesoma australis

## C

* Careproctus crozetensis
* Careproctus discoveryae
* Coryphaenoides armatus

## G

* Gasterochisma melampus
* Gobionotothen marionensis

## H

* Harpagifer crozetensis
* Harpagifer kerguelensis
* Harpagifer spinosus
* Holcomycteronus brucei

## L

* Lepidonotothen mizops
* Lepidonotothen squamifrons

## M

* Macrourus carinatus
* Mancopsetta maculata maculata
* Melanostigma vitiazi
* Muraenolepis marmorata
* Muraenolepis orangiensis

## N

* Neoachiropsetta milfordi
* Notothenia coriiceps

## P

* Paradiplospinus antarcticus
* Paraliparis copei kerguelensis
* Paraliparis duhameli
* Paraliparis gracilis
* Paraliparis obliquosus
* Paraliparis wolffi
* Pseudomancopsetta andriashevi

## T

* Thunnus maccoyii
* Trachurus longimanus

## Z

* Zanclorhynchus spinifer

## Referències

* ↑ Prirodina, V. P., 2004: Harpagifer crozetensis sp. nova (Harpagiferidae, Notothenioidei), a new species from the littoral of Crose (Crozet) Islands (Indian Ocean sector of the Antarctic). Voprosy Ikhtiologii v. 44 (núm. 3): 419-423.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Duhamel, G. i N. King, 2007: Deep-sea snailfish (Scorpaeniformes: Liparidae) of genera Careproctus and Paraliparis from the Crozet Basin (Southern Ocean). Cybium v. 31 (núm. 3): 379-387.
* Hureau, J.-C., 1968: Présence d'un Alepisaurus aux Iles Crozet poisson jamais signalé dans l'hémisphère sud (A. brirostris Gibbs crozentensis n. subsp.). Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle (Série 2) v. 39 (núm. 5) (1967): 833-837.
* Nielsen, J. G., N. D. King i P. R. Møller, 2008: Rare abyssal, ophidiid fishes from off the Crozet Islands, Southern Ocean, with a new species of Apagesoma Carter, 1983. Cybium v. 32 (núm. 1): 43-50.

## Enllaços externs

* Scots scientist discovers six new species of fish in Indian Ocean (anglès)
# María Herminia Sabbia y Oribe

María Herminia Sabbia y Oribe (Uruguai, 1883 - 1961) va ser una poetessa uruguaiana.
Nascuda el 1883, va ser filla de la uruguaiana María Luisa Oribe Montiel i del comte italià Roberto Sabbia, natural de Pavia.
És una autora força desconeguda, les seves obres estan documentades entre 1890 i 1910. El 1898 va publicar un llibre de poemes escrit durant l'adolescència titulat Aleteos. El llibre recull peces de 1895 i està dedicat als seus pares i a les seves amigues. A més, Sabbia va rebre el suport de literats del moment Angelo de Gubernatis, Eduardo Acevedo Díaz, Carlos Roxlo i Arturo Giménez Pastor, amb elogis inclosos en la mateixa obra. Hom afirma que la seva poesia és deutora de l'estètica romàntica, consideració van afirmar els crítics literaris Raúl Montero i Sarah Bollo, i de temàtica íntima, familiar i religiosa.
Va col·laborar també amb revistes literàries uruguaianes de prestigi com Almanaque Ilustrado del Uruguay. Per aquesta raó, part de la seva obra està dispersa i fragmentada entre les diferents capçaleres del moment. Alguns textos, inclosos uns que no apareixien al seu llibre, van ser inclosos en l'antologia El Parnaso Oriental, publicada per Raúl Montero el 1905.
El 1896 va adscriure's al Partit Nacional de l'Uruguai i va ser membre de la seva secció femenina, una militància que, segons María Bedrossián, no s'infereix dels seus textos publicats el 1898.
Sabbia va morir el 1961.

## Referències

* ↑ «María Herminia Sabbia y Oribe» (en castellà). Autores. La base de datos de autores de Uruguay. Equipo de Autores. [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ Goldaracena, Ricardo. El libro de los linajes: familias históricas uruguayas del siglo XIX (en castellà). Montevideo: Arca, 1976, p. 211.
* 1 2 Gortázar, Alejandro. «Una cultura de y para todxs» (en castellà). Sujetos Editores, 12-11-2017. [Consulta: 6 febrer 2022].
* 1 2 Sabbia y Oribe, María H. Aleteos (en castellà). Montevideo: Tipografia de "La Tribuna Popular", 1898, p. 5-12.
* 1 2 3 4 Bedrossián, María «El otro 900: escritoras uruguayas entre el silencio y el ocultamiento. Formas de género (1879-1908)». Revista Encuentros Uruguayos, vol. 8, núm. 1, 2015, pàg. 74.
* 1 2 Machado, Margarita. «Microbiografías de mujeres» (en castellà). El Día, 01-03-2021. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2022. [Consulta: 6 febrer 2022].
* 1 2 3 Mejías Alonso, Almudena; Díez Ménguez, Isabel Cristina «Cinco años de escritoras en el «Almanaque Ilustrado del Uruguay»». Cuadernos para la investigación de la literatura hispánica, núm. 46, 2020, pàg. 99, 105.
# IV Regió Militar

La IV Regió Militar també coneguda com a Capitania General de Catalunya, és una subdivisió històrica del territori espanyol des del punt de vista militar quant a l'assignació de recursos humans i materials amb vista a la defensa.

## Jurisdicció territorial

Comprenia les quatre províncies catalanes: Barcelona, Girona, Lleida i Tarragona. La seva seu es trobava a Barcelona.
La Regió Militar respon ja a un model de defensa territorial històric lloc que des de 2002 les Forces Armades espanyoles s'organitzen en unitats tàctiques en funció de les comeses i missions assignades.

## Història
### Primers temps

La divisió d'Espanya en Capitanies Generals data de 1705, quan es van ajustar als antics regnes que constituïen la Monarquia Hispànica. Es tractaven de tretze regions: Andalusia, Aragó, Burgos, Canàries, Castella la Vella, Catalunya, Extremadura, Galícia, Costa de Granada, Guipúscoa, Mallorca, Navarra i València. En 1714 es crea la Capitania General de Castella la Nova a partir de la Comissaria General de la Gent de Guerra de Madrid.
En 1898 es va tornar a dividir el territori peninsular en set noves Regions Militars, alhora que es van constituir les Comandàncies Generals de Balears, Canàries, Ceuta i Melilla. La IV Regió Militar té el seu origen en la Capitania General de Catalunya, mantenint la seu i les quatre províncies de l'antic principat.
Després de la proclamació de la Segona República en 1931, un decret governamental va dissoldre les regions militars i les va substituir per les Divisions Orgàniques. En juliol de 1936, el cap de la IV Divisió Orgánica era el general de brigada Francisco Llano de la Encomienda.
Per decret del 4 de març de 1939, abans de finalitzar la Guerra Civil Espanyola, va quedar restablida l'antiga Regió Militar, que recuperava les funcions de la desapareguda IV Divisió Orgànica. A la nova IV Regió Militar se li assigna el IV Cos d'Exèrcit, amb tres divisions: la 41a (Barcelona), la 42a (Girona) i la 43a (Lleida). El primer Capità General de la regió va ser el General de divisió Eliseo Álvarez-Arenas y Romero.

## Vegeu també

* Capità general de Catalunya
* Regions Militars d'Espanya
* IV Divisió Orgánica

## Referències

* ↑ Reial decret 912/2002, de 6 de setembre, pel que es desenvolupa l'estructura bàsica dels Exèrrcits.
* ↑ Gaceta de Madrid núm. 168, del 17 de juny de 1931
* 1 2 Boletín Oficial del Estado núm. 63, de 4 de març de 1939
* ↑ Decret del Ministeri de Defensa de 21 de juliol de 1939

## Enllaços externs

* Ministeri de Defensa d'Espanya
# I Musici

I Musici (en italià per a «els músics») també anomenat I Musici di Roma, és un conjunt orquestral fundat a Roma el 1952, per un grup d'estudiants a l'Acadèmia Santa Cecília animats per Remy Principe, especialment conegut per les seves gravacions de la música del barroc italià, «per bé que han dut a terme nombroses interpretacions d'obres d'altres èpoques».
Fan part d'un corrent d'orquestres especialitzades en la música del període barroc que van tornar a tocar sense la figura del director, com era de costum en aquesta època i el primer violí condueix el grup. Consta d'onze cordes (6 violins, 2 violes, 2 violoncels, contrabaix) i un clavicembalista.

## Primers violins

* Remy Principe (1951-1958 ?)
* Felix Ayo (1958-1967)
* Roberto Michelucci (1967-1972)
* Salvatore Accardo (1972-1977)
* Pina Carmirelli (1977-1986)
* Federico Agostini (1986-1992)
* Mariana Sîrbu (1992-2003)
* Antonio Salvatore (2003-2010)
* Antonio Anselmi (2010-2019)
* Marco Fiorini (2019-…)

## Referències

* ↑ «I Musici». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «I Musici». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Montoliu, Jordi. «La direcció d'orquestra Una visió històrica», 01-10-2015. Arxivat de l'original el 2020-09-20. [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ Pâris, Alain. Klassische Musik im 20. Jahrhundert Instrumentalisten, Sänger, Dirigenten, Orchester, Chöre (en alemany). 2., erw., völlig überarb. Aufl., Neuausg, p. 1016. ISBN 978-3-423-32501-1.

## Enllaços externs

* Fotos de l'orquestra durant un gir a Sud-àfrica el 1956: Adler, Han. «I Musici, Italian Mini Orchestra». Celebrated musicians' concert tours of Southern Africa 1953 -1978, 21-06-2014. [Consulta: 31 desembre 2020].
# Iannis Tsarukhis

Iannis Tsarukhis (en grec: Γιάννης Τσαρούχης) (El Pireu, 13 de gener de 1910 - Atenes, 20 de juliol de 1989) va ser un pintor grec.

## Joventut

Va néixer en una família burgesa amant de la cultura francesa. Va estudiar a l'Escola de Belles Arts d'Atenes (1928-1934), on va tenir com a professor a Konstandinos Parthenis, qui el va instruir en l'art d'avantguarda europeu i el va allunyar de l'academicisme regnant de l'art grec del moment. També va rebre classes de Fótios Kóndoglu, qui li va inculcar l'amor per l'art romà d'Orient. Tsarukhis se sentia atret, igualment, per l'arquitectura i els vestits populars. Al costat de Dimitris Pikionis, Kóndoglu i Angelikí Hatzimikhaïl, va formar part del moviment d'artistes que van reivindicar la tradició grega a la pintura.
Entre 1935 i 1936 va viatjar a Istanbul, París i Itàlia. El va impressionar especialment l'art del Renaixement i de l'Impressionisme. Va descobrir les obres de Theófilos Hatzimikhaïl i va rebre influència d'artistes com a Henri Matisse i Alberto Giacometti. De Matisse va valorar especialment la seva capacitat de sintetitzar la tradició occidental –que dona prioritat al dibuix– amb l'oriental, que prefereix el color.

## Primeres exposicions

Va regressar a Grècia el 1936. Els seus primers nus masculins, frontals, daten d'aquesta època. Dos anys més tard es va organitzar a Atenes la seva primera exposició individual. El 1940 va participar en la Guerra Greco-Italiana. L'any 1949 es va unir a altres artistes grecs –entre ells, Nikos Hatzikiriakos-Guikas, Giannis Móralis, Nikos Nikolau, Nikos Engonópulos i Panagiotis Tetsis– en el grup artístic Armos. La seva carrera va començar a tenir repercussió internacional: el 1951 va realitzar exposicions a París i Londres, els anys 1951 i 1958 va participar en la Biennal de Venècia. El 1967 es va instal·lar a París. Va morir a Atenes el 1989.

## Museu i Fundació Tsarukhis

El 1982 es va inaugurar el Museu Tsarukhis d'Atenes, situat a la casa-estudi del pintor del barri de Marussi, al núm. 28 del carrer Ploutarchou. Allà està també la seu de la Fundació que porta el nom del pintor, creada el 1981.

## Referències

* 1 2 Delorme (2009)

## Bibliografia

* Delorme, Olivier: «Yannis Tsarouchis, ou l'Éros en maillot de corps». Inverses, n°9, maig de 2009 (Versió en línea Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine. a la pàgina de Polychromes)

## Enllaços externs

* Fundació i Museu Tsarukhis
# Ibn Idhari

Abu-l-Abbàs Àhmad ibn Muhàmmad ibn Idhari al-Marrakuixí (àrab: أبو العباس أحمد بن عذاري المراكشي, Abū l-ʿAbbās Aḥmad ibn Muḥammad ibn Iḏārī al-Marrākuxī), més conegut simplement com a Ibn Idhari, fou un historiador musulmà del final del segle xiii i primera part del XIV. Va escriure una obra molt important anomenada Al-Bayan al-Múghrib (coneguda com el Bayan) sobre la història del Magreb i l'Àndalus, escrita vers el 1312. Ahmed Siradj (a l'obra esmentada a "referències") l'anomena Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Muhàmmad ibn Idhari.
De la seva vida només se sap que fou cadi de Fes i se sospita que era nadiu d'Al-Àndalus i que va viure a Marràqueix.

## Bibliografia

* R. Dozy, Histoire de l'Afrique et de l'Espagne, Leyden 1848-1851
* Évariste Lévi-Provençal, Bayan I, Leyden 1948-1951
* Évariste Lévi-Provençal, Bayan II, Paris 1930
* Traducció del Bayan al castellà de F. Fernándes González, Ed. Aljama, Málaga. 1999. ISBN 84-921120-6-9. ISBN 978-84-921120-6-7., Granada 1860 (defectuosa); traducció al francès d'E. Fagnan, Alger, 1901-1904
* Traducció parcial de la tercera part per A. Huici Miranda, 1961, fragments traduïts per Évariste Lévi-Provençal al seu torn traduïts al castellà per E. Gárcia Gomez (La toma de Valencia por el Cid) 1948; i traduccions més amplias d'Huici el 1930, 1953-1954 i 1963.

## Referències

* Ahmed Siraj: L'Image de la Tingitane. L'historiographie arabe medievale et l'Antiquite nord-africaine. École Française de Rome, 1995. ISBN 2-7283-0317-7. Short biographical note.
* N. Levtzion & J.F.P. Hopkins, Corpus of early Arabic sources for West African history, Cambridge University Press, 1981, ISBN 0521224225 (reimpressió: Markus Wiener, Princeton, 2000, ISBN 1-55876-241-8). Nota biografia i extractes d'al-Bayan al-Mughrib.
* Juan Antonio Souto Lasala, El emirato de Muhammad I en el "Bayân al-Mugrib de Ibn 'Idârî, Anaquel de estudios árabes, ISSN 1130-3964, núm. 6, 1995, pags. 209-248
* Rosa Kuhne Brabant, El 'por menor' en la historiografía: los "Nuevos fragmentos" de al Bayan al-Mugrib y la caída de los Banu Zuhr, Anaquel de estudios árabes, ISSN 1130-3964, nº 14, 2003, pags. 155-172[3
# Icelinus cavifrons

Icelinus cavifrons és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 8,9 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical (37°N-29°N) que viu entre 11 i 91 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: des de la badia de Monterrey (Califòrnia, els Estats Units) fins a l'illa Guadalupe (davant la península de Baixa Califòrnia, Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S., 1885. A catalogue of the fishes known to inhabit the waters of North America, north of the Tropic of Cancer, with notes on species discovered in 1883 and 1884. Rep. U. S. Fish Comm. v. 13 (1885). 789-973.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1890. A preliminary report on the fishes collected by the steamer Albatross on the Pacific coast of North America during the year 1889, with descriptions of twelve new genera and ninety-two new species. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 797): 49-126.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Icelinus fimbriatus

Icelinus fimbriatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 19 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 50 i 265 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de la Colúmbia Britànica (el Canadà) fins a San Diego (Califòrnia, els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S., 1885. A catalogue of the fishes known to inhabit the waters of North America, north of the Tropic of Cancer, with notes on species discovered in 1883 and 1884. Rep. U. S. Fish Comm. v. 13 (1885). 789-973.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1890. A preliminary report on the fishes collected by the steamer Albatross on the Pacific coast of North America during the year 1889, with descriptions of twelve new genera and ninety-two new species. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 797): 49-126.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Coad, B.W., 1995. Encyclopedia of Canadian fishes. Canadian Museum of Nature and Canadian Sportfishing Productions Inc. Singapur.
* ↑ Hart, J.L., 1973. Pacific fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 180:740 p.
* ↑ McAllister, D.E., 1990. A list of the fishes of Canada. Syllogeus Núm. 64. Nat. Mus. Nat. Sci., Ottawa, Canadà. 310 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ichthyococcus polli

Ichthyococcus polli és una espècie de peix pertanyent a la família Phosichthyidae.

## Descripció

* Pot arribar a fer 9,1 cm de llargària màxima.
* És de color marró-groc amb els flancs platejats.
* 11-14 radis tous a l'aleta dorsal i 13-17 a l'anal.
* Les bases de les aletes i les vores de les escates són negres.
* Presència d'aletes dorsal i ventral adiposes.

## Hàbitat

És un peix marí, mesopelàgic i batipelàgic que viu entre 300 i 750 m de fondària (normalment, entre 550 i 750) i entre les latituds 20°N-16°S.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic: l'illa de Santa Helena i les regions equatorials de l'Atlàntic occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bonaparte, C. L., 1840. Iconografia della fauna italica per le quattro classi degli animali vertebrati. Tomo III. Pesci. Roma. Iconografia, v. 3: Fasc. 27-29, puntata 136-154, 10 pls.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Blache, J., 1963. Ichthyococcus polli nov. sp. (Gonostomidae) poisson téléostéen bathypélagique nouveau de l'Atlantique tropical africain. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 2) v. 35 (núm. 5): 468-472.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Quéro, J.-C., J.C. Njock i M.M. de la Hoz, 1990. Photichthyidae. P. 343-348. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* ↑ Schaefer, S., R.K. Johnson & J. Babcock, 1986. Family Núm. 73: Photichthyidae (pp. 243-247).
* ↑ Schaefer, S., R.K. Johnson & J. Babcock, 1986. Family Núm. 73: Photichthyidae (pp. 243-247), Family Núm. 74: Gonostomatidae, pp. 247-253. A: Smith, M.M. & P.C. Heemstra. Smiths' Sea Fishes. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol., Grahamstown, Sud-àfrica.
* ↑ Uyeno, T., K. Matsuura i E. Fujii (eds.), 1983. Fishes trawled off Suriname and French Guiana. Japan Marine Fishery Resource Research Center, Tòquio (Japó). 519 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Ichthyscopus nigripinnis

Ichthyscopus nigripinnis és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gomon, M. F. & Johnson, J. W., 1999. A new fringed stargazer (Uranoscopidae: Ichthyscopus) with descriptions of the other Australian species. Memoirs of the Queensland Museum v. 43 (núm. 2): 597-619.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Johnson, J.W., 1999. Annotated checklist of the fishes of Moreton Bay, Queensland, Australia. Memoirs of the Queensland Museum 43(2):709-762.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB