OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oreneta cuablanca comuna

L'oreneta cuablanca comuna, oreneta cuablanca, cabot, culblanc, orenola cuablanca, oronell cuablanc, oronella cuablanca o oroneta cuablanca, també anomenada ginjolita a Menorca, (Delichon urbicum) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Nidifica a Europa, al nord d'Àfrica i a tot el Paleàrtic; i hiverna a l'Àfrica subsahariana i l'Àsia tropical. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Es tracta d'una oreneta petita de color negre amb brillantors blavoses, i la panxa i la gola blanques. El que es veu primer és el carpó blanc, que és el caràcter més útil per a distingir-la d'altres espècies. La cua és més curta i menys forcada que la de l'oreneta vulgar, la qual té la gola roja i no pas blanca. L'oreneta cuablanca cria a l'interior dels pobles.
L'oreneta cuablanca fa els nius de fang poc oberts, al contrari que els de les orenetes comunes.
L'oreneta cuablanca és un ocell migratori, i emigra cap a l'Àfrica per les temperatures més altes.

## Referències

* ↑ «Oreneta cuablanca comuna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ Oronetes i falcies de Puçol. Pòster editat per l'Ajuntament de Puçol i Acció Ecologista - Agró. 2016
* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 7 maig 2022].
* ↑ «Diccionari català-valencià-balear». [Consulta: 7 maig 2022].
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 607. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Northern House Martin. Delichon urbicum» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Projecte Orenetes. Projecte de cens de la nidificació de l'oreneta cuablanca a Catalunya.
* Fitxa de l'espècie al SIOC (Servidor d'Informació Ornitològica de Catalunya).
* Vídeos, fotografies i gravacions a Internet Bird Collection {en}.

## Bibliografia

* Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 130. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6.
# Renzo Bianchi

Renzo Bianchi (Lecco i Maggianico, 29 de juliol de 1877 - Gènova, 27 de desembre de 1972) fou un compositor italià.
Als divuit anys estrenà l'òpera Fausta en el teatre Verdi de Florència; el 1917 Ghismonda, en l'Adrian de Roma; i el 1942 Ghibellina, amb llibret de Dario Nicodemi, en el teatre Costanzi de la mateixa capital.
A més, és autor del poema simfònic Jaufré Rudel i també s'ocupà de la crítica musical.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. II, pàg. 208 (ISBN 84-239-4572-3)
# Leopold Lumpp

Leopold Lumpp (4 de gener de 1801 - 13 de juny de 1870) fou un organista i compositor alemany.
Va rebre una bona formació al Liceu de Raftatt i a la Universitat Freiburg, on també va practicar els seus estudis en teologia i en la seva joventut, a la primera joventut es va sentir molt avorrit. Al maig de 1825, no obstant això, va ser professor i music del Bortigen Liceum i l'Institut Gchul-Draparanben. El 1827 quan va morir l'arquebisbe, se li va transmetre la instrucció de la presó en el seminari Priefter de l'arquebisbe i l'orientació de Gboralfegang en el Domfirche li van donar un gran camp per continuar l'educació en el Mufit, especialment en el Zonfunft. Al mateix temps, el 1838, va heretar la direcció de la Mufitkapelle recentment organitzada a l'església de la catedral. A través de la fundació de la societat penitenciària va obtenir un càrrec superior a Freiburg. El 1835, va adquirit un servei permanent i el de pare de tots els amics de Mufit.
Entre les seves obres cal citar:

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 731. (ISBN 84-239-4531-6)
# Lonchophylla peracchii

Lonchophylla peracchii és una espècie de ratpenat de la família dels fil·lostòmids. És endèmic del sud-est del Brasil. Es tracta d'un ratpenat petit, amb els avantbraços de 34,5–36,9 mm. S'alimenta de nèctar i pol·len. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment. Fou anomenat en honor del zoòleg brasiler Adriano Peracchi.

## Referències

* 1 2 Dias, D.; Esbérad, C. E. L.; Moratelli, R. 2013. «A new species of Lonchophylla (Chiroptera, Phyllostomidae) from the Atlantic Forest of southeastern Brazil, with comments on L. bokermanni». Zootaxa, 3.722 (3): 347–360
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Leopold Milà i Vidal-Ribas

Leopold Milà i Vidal-Ribas (Esplugues de Llobregat, 8 de novembre de 1952), conegut familiarment com a Polín Milà, és un expilot de trial català que destacà en competicions estatals a finals de la dècada de 1960 i començaments de la de 1970. Després d'haver competit durant anys amb Montesa, a finals de 1975 fitxà per OSSA i s'estigué unes temporades competint amb la MAR.
És fill de Leopold Milà i Sagnier, dissenyador industrial ben conegut per haver creat la Impala i la Cota 247, entre altres reeixits models de Montesa. El seu avi, Josep Maria Milà, era cosí germà de Pere Milà i Camps, l'empresari que encarregà a Antoni Gaudí la construcció de la Casa Milà.

## Palmarès al Campionat d'Espanya de trial

Font:
| Any | Motocicleta | Posició |
| 1970 | Montesa | ? |
| 1971 | Montesa | 3r |
| 1972 | Montesa | 14è |
| 1973 | Montesa | 7è |
| 1974 | Montesa | 18è |

## Referències

* ↑ Domínguez, Carlos. «Consideraciones en torno a la conducción en trial». A: Trial (en castellà). Barcelona: Plaza & Janés, 1975, p. 31. DL B 7860-1975. ISBN 84-01-70027-2.
* ↑ «The rider... Mila Leopoldo» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 4 gener 2020].
* ↑ Linati Bigas, Alejandro. «Competiciones y campeonatos». A: Iniciación al Moto-Cross, Trial y Todo-Terreno (en castellà). Barcelona: Editorial De Vecchi, SA, 1975, p. 105. ISBN 84-315-12210.
* ↑ Porcar, Joan «Programas 76. Hablan los directores deportivos - Joaquín Cuixart» (en castellà). La Moto. Ediciones del Motor S.L. [Barcelona], núm. 16, 07-02-1976, p. 9-11. D.L. B. 30.864-1975.
* ↑ «Leopoldo Milá» (en castellà). bonaigua-trial.com, 2020. [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ «Spain» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
# Stellifer chrysoleuca

Stellifer chrysoleuca és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja cucs marins i d'altres invertebrats.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu fins als 30 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de Mèxic fins al Perú.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Oken, L., 1817. V. Kl. Fische. Isis (Oken) v. 8 (núm. 148). 1779-1782 (for 1179-1182 + (1182a)).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A., 1867. On the fishes of the states of Central America, founded upon specimens collected in fresh and marine waters of various parts of that country by Messrs. Salvin and Godman and Capt. J. M. Dow. Proceedings of the Zoological Society of London. 1866 (pt 3): 600-604.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* ↑ Chao, L.N., 1995.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Strømme, T., 1992. NAN-SIS: Software for fishery survey data logging and analysis. User's manual. FAO Comput. Inf. Ser. (Fish.) (4):1-103.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Repomucenus olidus

Repomucenus olidus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina, Taiwan i Corea del Sud.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1931. New names for Australian fishes. Aust. Zool. v. 6 (pt 4). 310-334.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A., 1873. Report on a collection of fishes from China. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 12 (núm. 69): 239-250.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.-S., 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.: 1-629.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Wu, H.-L., 1991. Callionymoidei. p. 417-422. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Leopold von Meyer

Leopold von Meyer (Baden bei Wien, 20 de desembre de 1816 - Dresden, 6 de març de 1883) fou un pianista i compositor alemany del Romanticisme.
Fou deixeble de Carl Czerny i Robert Fischhof, i des de 1835 va recórrer Europa donant concerts, en els que es feu aplaudir. El 1845 passà a Amèrica i a l'Havana en les seves classes tingué com alumne a Adolfo de Quesada, i, el 1847 s'establí a Viena.
Deixà diverses composicions per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 34, pàg. 1385 (ISBN 84 239-4534-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 48, pàg. 999 (ISBN 84-239-4548-0)
# Labeo nasus

Labeo nasus és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes present al riu Congo. Els mascles poden assolir els 19 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. 2905. ISBN 0-940228-47-5.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Reid, G.M., 1985. A revision of African species of Labeo (Pisces: Cyprinidae) and a re-definition of the genus. Verlag von J. Cramer, Braunschweig. 322 p.
* Tshibwabwa, S.M. i G.G. Teugels, 1995. Contribution to the systematic revision of the African cyprinid fish genus Labeo: species from the Lower Zaire river system. J. Nat. Hist. 29:1543-1579.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Platygobiopsis akihito

Platygobiopsis akihito és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 15-17 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: Flores (Indonèsia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Springer V. G. & Randall J. E., 1992. Platygobiopsis akihito, new genus and species of gobiid fish from Flores, Indonesia. Jpn. J. Ichthyol. v. 38 (núm. 4). 349-355.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Springer, V. G. & Randall, J. E., 1992. Platygobiopsis akihito, new genus and species of gobiid fish from Flores, Indonesia. Japanese Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 4): 349-355.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Stellifer ephelis

Stellifer ephelis és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: el Perú.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Oken, L., 1817. V. Kl. Fische. Isis (Oken) v. 8 (núm. 148). 1779-1782 (for 1179-1182 + (1182a)).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chirichigno F., N., 1974. Clave para identificar los peces marinos del Perú. Informes Inst. Mar del Peru Núm. 44: 1-387.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sant Climent de la Serra

Sant Climent de la Serra, o de Sagamà és una església romànica situada a cavall dels termes comunals de Cornellà de Conflent i de Fullà, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situada a llevant de la comuna de Fullà i a ponent de la de Cornellà de Conflent, bastant a prop del triterme amb Vernet.
Aquesta església havia depès de Santa Maria de Ripoll, tal com consta en una donació del 975: el comte de Cerdanya Oliba Cabreta donava aquest alou, pertanyent al vescomte Guifré, ja difunt, al monestir ripollès. El 982 és una butlla del papa Sergi IV qui confirma a Ripoll aquesta església, en el lloc de Sagamà. El 1025 ja apareix com a Sant Climent de la Serra. El segle xvii apareix un esment del seu prevere amb el títol de prior.
És una petita església d'una sola nau capçada a llevant per un absis semicircular de la mateixa amplada de la nau. Una finestra d'una sola esqueixada s'obre al centre de l'absis. A migdia hi ha una porta amb arc de mig punt feta amb grans dovelles. El conjunt és en general del segle xi, però aquesta porta és del XII. L'absis, tanmateix, sembla estar assentat damunt d'una estructura que podria ser preromànica.
A finals del segle XX l'església estava en procés de restauració a càrrec d'un grup de voluntaris.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «72 - Fullà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I.. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Giralt, Joseph «Notice historique sur la commune de Fuilla». Société agricole, scientifique et littéraire des Pyrénées-Orientales, núm. 50, 1909, pàg. 333-374. (. Perpinyà: Impr. Comet.)
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003, p. 221. ISBN 9782859982447.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Cornellà de Conflent i Fullà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere. «Fullà: Sant Climent de la Serra (o de Sagamà)». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 8477399514.

## Referències

* ↑ Sant Climent de la Serra en els ortofotomapes de l'IGN
# Orfeó Mallorquí

L'Orfeó Mallorquí va ser una societat coral popular, fundada el 1899, que té el seu precedent a l'Orfeón Republicano, fundat l'any 1867 a Palma per Joan Goula i Soley, que en va ser el primer director.
L'Orfeó Mallorquí i la Capella de Manacor van ser les dues entitats corals més importants de les catorze que es fundaren en només deu anys a una època de gran vitalitat cultural.
Vinculat a la societat de socors mutus, Asistencia Palmesana, l'any 1899 va adoptar el nom d'Orfeó Mallorquí substituint el de Orfeón Mallorquín. Els primers estatuts es varen aprovar l'any 1900.
Per influència de l'Orfeó Català, no només es dedicà a interpretar música popular, també dugué davant el públic mallorquí obres corals de Robert Schumann i Richard Wagner.
En varen ser directors Andreu Gelabert, Joan Valenzuela, Sebastià Ramis i Andreu Roig presidents, Joan Valenzuela, Dr Aris, Miquel Torres, Francesc Casasnovas i Antoni Quintana Garau i Vice-Presidents, Joan Aguiló Valentí, Josep Cortès i Baltasar Forteza Valleriola. El mes de Juliol de l'any 1909 va fer part de l'expedició de 1.300 mallorquins a l'Exposició Regional de València, organitzada pel diari Última Hora.
Amb la banda de música, l'Orfeó Republicà i l'Orfeó de la Protectora l'any 1931, a la plaça de toros de Palma, celebrà l'arribada de la Segona República Espanyola. Va intervenir en actes de Nostra Parla. Després de col·laborar amb entitats regionalistes tingué problemes amb la dictadura de Primo de Rivera. El governador Pere Llosas i Badia prohibí l'estrena de L'estiu, del compositor Baltasar Samper i Marquès. Es va dissoldre durant l'estiu de l'any 1936.

## Vegeu també

* Josep Picó Aguiló
* Bernat Maria Cerdó i Carbonell
* Josep Massot i Planes
* Cristina Valls Aguiló

## Referències

* ↑ PONS, Margalida i RIPOLL, Maria Isabel: Joan Alcover, Miquel Costa i Llobera i els llenguatges estètics del seu temps; Publicacions de l'Abadia de Montserrat; Col·lecció Biblioteca Abat Oliba; 2007. Pàgina 25. ISBN 978-84-8415-912-4
* 1 2 «Orfeó Mallorquí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ MASSOT I MUNTANER, Josep: Cultura i vida a Mallorca entre la guerra i la postguerra, 1930-1950, Publicacions de l'Abadia de Monserrat, 1978; pàgina 109. ISBN 84-7202-291-9
* ↑ Tom núm. 15, pàg. 11364 de la Gran Enciclopèdia en Català ISBN 84-297-5443-1, 2004.
# Mesquita d'Úmar (Jerusalem)

La Mesquita d'Úmar es troba al costat del Sant Sepulcre en el Barri Cristià de la Ciutat Vella de Jerusalem. Va ser construïda a l'indret on segons la tradició musulmana va resar el califa Úmar ibn al-Khattab, després de visitar el Sant Sepulcre.
L'any 638 l'exèrcit del primer Califat va arribar a les portes de Jerusalem. Segons la llegenda, el patriarca de Jerusalem, Sofroni, va oferir la rendició pacífica de la ciutat amb la condició que el rebés el califa en persona. Quan el califa Úmar va entrar a Jerusalem, Sofroni el va convidar a resar en el Sant Sepulcre. Úmar va declinar, per evitar que el Sant Sepulcre esdevingués un indret sagrat per als musulmans i pogués ser expropiat als cristians. En canvi, va resar fora de l'església. En honor d'aquest esdeveniment va ser construïda la mesquita d'Úmar al segle x. L'edifici actual data del segle xix, i va ser construït pels otomans. El minaret de la mesquita va ser erigit més alt que les cúpules de l'església del Sant Sepulcre per demostrar qui governava la ciutat. També s'ha anomenat mesquita d'Úmar, equivocadament, la Cúpula de la Roca.
# Labeo reidi

Labeo reidi és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes que habita al curs superior del riu Congo. Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Cuvier G. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. 1816. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Tshibwabwa, S.M., 1997. Systématique des espèces africaines du genre Labeo (Teleostei, Cyprinidae) dans les régions icthyogéographiques de Basse-Guinée et du Congo II. Presses Universitaires de Namur, Namur, 227 p., tesi doctoral.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). 2905. ISBN 0-940228-47-5.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Reid, G.M., 1985. A revision of African species of Labeo (Pisces: Cyprinidae) and a re-definition of the genus. Verlag von J. Cramer, Braunschweig. 322 p.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.