OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Léon Achard

Léon Achard (Lió, 16 de febrer de 1831 - París, 10 de juliol de 1905), fou un tenor francès.
Era fill de l'actor En un principi estudià la carrera de Dret en el Col·legi d'Enric IV, on fou company d'aula de Victorien Sardou, rebent el títol de llicenciat als vint-i-un anys; però León se sentia cridat al teatre, com el seu pare Pierre-Frédéric Achard. Ingressà en el Conservatori, on el 1854 aconseguí el primer premi d'òpera còmica, i debutà en el teatre Líric cantant la part de Tobías del Le Billet de Margueritte, Gevaert, amb gran èxit, i altres diverses òperes fins al 1856 en què, en la mort del seu pare. deixà el teatre, dedicant-se als negocis, fins al 1862, que debutà a Lió el 4 d'octubre amb La Dame blanche de Boieldieu, cantant després Haydée, ou le Secret de Auber, El somni d'una nit d'estiu, etc., debutant en l'Òpera de París el 1870.
El 1864 casà amb una filla del pintor Georges Le Poitevin.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 2, pàg. 745 (ISBN 84-239-4502-2)
# Pierre Lucien Michelot

Pierre Lucien Michelot (Saint-Ciergues, 18 de juliol de 1850 - Meudon, 23 de maig de 1929) fou un compositor francès.
Estudià música en l'escola de la catedral de Langres, simultaniejant els estudis artístics amb els literaris, i successivament fou director de música en el monestir dels premonstratencs de Tarascó, professor de música a Avinyó (Valclusa), on fundà una escola per l'ensenyança de l'art musical, que amb el temps assolí gran anomenada, i, finalment, fou mestre de capella en l'església de "Église Notre-Dame-des-Champs", de París. Michelot va ser un dels restauradors del cant pla a França. Va compondre moltes obres de música religiosa, notables totes elles, sobre tot per la perfecta concordança entre la composició musical i el text litúrgic.
Entre les seves publicacions hi figuren motets, melodies, himnes, salms, els cors de la Passion selon Saint Matthieu i els de la Passion selon Saint jean, unes 10 misses a cant pla, una Messe pascale a quatre veus, solos, cors i orquestra; una altra Grand'Messe solenelle, diverses composicions de cant gregorià, etc. Va escriure, a més, uns fragments per la Sainte-Cécile, de M. de Segur.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 26. (ISBN 84-239-4535-9)
# Léopold-Bastien Desormery

Léopold-Bastien Desormery (Cantó de Bayon, Lorena, 1740 - París, 1810) fou un actor i compositor francès. Fou el pare del també músic i compositor Jean Baptiste Desormery.
Treballà en la Comèdia italiana de París fins al 1778, i compongué per aquest teatre una òpera còmica, La féte au village, que fou representada el 1775, precedida d'una òpera, Hylas et Eglé, que va escriure en col·laboració amb Joseph Legros. A aquest li seguiren dues pastorals Euthyme et Lyris, (1776), representada en l'Acadèmia Reial, i Myrtil et Licoris (1777), la qual va ser acollida amb entusiasme.
Tenia obres en la cartera, però disgustat pels obstacles que s'oposaven a la seva admissió, renuncià al teatre i es dedicà a l'ensenyament. Ja d'edat avançada, volgué tornar a la palestra, i compongué Les Montagnards, òpera que seguí la mateixa sort de les últimes, i, com aqueixes, restaren inèdites.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1476 (ISBN 84 239-4529-4)
# Jan Václav Voříšek

Jan Václav Hugo Voříšek o Worzischek (Vamberk, Bohèmia, 11 de maig, 1791 – Viena, Àustria, 19 de novembre, 1825) fou un compositor i pianista txec-austríac.
Deixeble de Tomášek, a Viena, destacà com a pianista i compositor, sent també molt elogiat com a director d'orquestra. Fou el primer concertmeister de la Societat d'Amics de la Música a Viena, el 1818, i el 1823 i 1824 primer organista de la Capella Reial.
Entre les seves obres: simfonies, cors, amb orquestra, peces de concert per a piano i instruments de corda, etc.., mereixen especial menció una sonata per a piano, que va compondre el 1821 com a demostració de la seva germanor espiritual amb Beethoven; uns Lyrischen Klavierstücke i un quadern d'Impromptus, en els que hi apareix Worzischek com a digne precursor de Schubert en els seus Impromptus i Moments musicals.
Entre els seus alumnes si conta Johann Vesque von Püttlingen (1803-1883).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 68, pàg. 177 (ISBN 84-239-4568-5)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 70, pàg. 448 (ISBN 84-239-4570-7)
# Neomerinthe

Neomerinthe és un gènere de peixos pertanyent a la família dels escorpènids.

## Taxonomia

* Neomerinthe amplisquamiceps (Fowler, 1938)
* Neomerinthe bathyperimensis (Zajonz & Klausewitz, 2002)
* Neomerinthe bauchotae (Poss & Duhamel, 1991)
* Neomerinthe beanorum (Evermann & Marsh, 1900)
* Neomerinthe folgori (Postel & Roux, 1964)
* Neomerinthe hemingwayi (Fowler, 1935)
* Neomerinthe megalepis (Fowler, 1938)
* Neomerinthe pallidimacula (Fowler, 1938)
* Neomerinthe procurva (Chen, 1981)
* Neomerinthe rotunda (Chen, 1981)
* Neomerinthe rufescens (Gilbert, 1905)

## Referències

* 1 2 3 Fowler, H. W., 1938. Descriptions of new fishes obtained by the United States Bureau of Fisheries steamer "Albatross", chiefly in Philippine seas and adjacent waters. Proceedings of the United States National Museum v. 85 (núm. 3032): 31-135.
* ↑ Zajonz, U. i W. Klausewitz, 2002: Neomerinthe bathyperimensis sp. nov. from deep waters of the southern Red Sea. Journal of Fish Biology v. 61 (núm. 6): 1481-1488.
* ↑ Poss, S. G. i G. Duhamel, 1991: Neomerinthe bauchotae, a new scorpionfish (Scorpaenidae) from St. Paul and Amsterdam islands (southern Indian Ocean), with comments on the limits of the genus. Cybium v. 15 (núm. 2): 93-102.
* ↑ Evermann, B. W. & Marsh, M. C., 1900. The fishes of Porto Rico. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 20 (pt 1) (for 1900): 49-350, Pls. 1-49.
* ↑ Postel, E. & Roux, C., 1964. Scorpaena folgori, poisson téléostéen nouveau des Iles du Cap Vert. Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle (Série 2) v. 36 (núm. 2): 165-171.
* ↑ Fowler, H. W., 1935: Description of a new scorpaenoid fish (Neomerinthe hemingwayi) from off New Jersey. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 87: 41-43.
* 1 2 Chen, L.-C., 1981. Scorpaenid fishes of Taiwan. Quarterly Journal of the Taiwan Museum (Taipei) v. 34 (núms. 1/2): 1-60.
* ↑ Gilbert, C. H., 1905. II. The deep-sea fishes of the Hawaiian Islands. A: The aquatic resources of the Hawaiian Islands. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 23 (pt 2) (for 1903): 577-713, Pls. 66-101.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-11 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Pierre Maleden

Pierre Maleden (Llemotges, agost 1800 - 1r districte de París, 31 de gener de 1871) fou un professor de música francès.
Fou deixeble de Fétis a París, i després de Gottfried Weber a Darmstadt, i el 1841 fundà una escola de música a París i introduí molts progressos en l'ensenyament.
Se li deu: Introduction d'une revue des études et de l'enseignement musical (Llemotges,, 1841), Les sept des rendues faciles (París, 1843), i Du contrepoint et de son enseignement (París, 1814).
Va ser, entre d'altres, el mestre de Camille Saint-Saëns, Louis Moreau Gottschalk, Édouard Broustet i Gustave Lefèvre.
És, després de Catel, Reicha i Fétis una figura important de la teoria de la música.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 507 (ISBN 84-239-4532-4)
* Treballs per o sobre Pierre Maleden en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Jane Grey

Joana Grey (en anglès: Jane Grey) (1536/1537 – 12 de febrer del 1554) va ser pretendent al tron d'Anglaterra i Irlanda, i va esdevenir la reina d'Anglaterra de facto durant nou dies el juliol de l'any 1553. Va morir executada a causa de la revolta de Thomas Wyatt.
Lady Joana tenia la reputació de ser una de les dones més ben instruïdes del seu temps, i l'historiador Alison Weir la descriu com "una de les ments femenines més brillants del segle".
La pretensió al tron de Joana Grey tenia l'origen en la seva àvia materna Maria Tudor, filla del primer rei de la dinastia Enric VII.
Molt bella i intel·ligent, aprengué el grec i l'hebreu i brillà ben aviat en la cort, tant per les seves condicions personals com pel seu il·lustre nom. El duc de Northumberland, John Dudley, va saber convèncer el rei Enric que la jove Grey podia aspirar al tron d'Anglaterra a la mort d'Eduard, la salut del qual era molt dèbil, i poc temps després la demanà en matrimoni per al seu fill Guilford. Jane s'hi negà, però hagué de cedir a la força; el matrimoni se celebrà el 21 de maig de 1553 i, segons els historiadors, la jove va caure malalta a conseqüència del disgust.
Eduard morí el 6 de juliol del mateix any i els Dudley, recolzant-se en el testament del rei, el qual havia modificat l'ordre de successió a la corona seguint els consells del duc, proclamaren reina Jane, la qual s'hi negà si el Parlament no la reconeixia. El 10 de juliol Jane Grey va ser proclamada reina per Dudley i els seus partidaris, i el mateix dia la carta de Maria al consell donant ordres per a la seva proclamació va arribar a Londres. El 12 de juliol, Maria i els seus partidaris havien reunit una força militar al castell de Framlingham, Suffolk i com el suport de Northumberland es va esfondrar, Jane va ser deposada el 19 de juliol i empresonada com Northumberland a la Torre de Londres. Maria va reconèixer la innocència de Jane i la perdonà, però la conspiració de Thomas Wyatt la feu canviar d'opinió i la infortunada jove morí en el cadafal, junt amb el seu marit, amb el qual no havia volgut reconciliar-se, quan encara no havia complert els disset anys.
Els seus escrits, els publicaren: Nicolas (Memoirs and remains of Lady Jane Grey (Londres, 1832); Frère (Fragments litteraires de Lady Jane Grey (Rouen, 1832).

## Referències

* ↑ Porter, p. 210.
* ↑ Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 24, pàg. 1310-11, ISBN 84-239-4524-3

## Bibliografia

* Porter, Linda. Mary Tudor: The First Queen (en anglès). Londres: Little, Brown, 2007. ISBN 978-0-7499-0982-6. OCLC 230990057.
# Franciszek Mirecki

Franciszek Mirecki (Cracòvia, 31 de març de 1792 - Cracòvia, 29 de maig de 1862) fou un compositor polonès del romanticisme.
Fou deixeble de Hummel i de Cherubini, fou nomenat director d'òpera a Lisboa, Gènova i Cracòvia. Mirecki va compondre nou òperes, una simfonia, música de cambra, piano i sonates per a violí i cançons. També va escriure una teoria de la composició (Trattato intorno agli stromenti ed'all istromentazione Milà, 1844) i publicat una col·lecció de cinquanta salms de Benedetto Marcello.
Entre els seus alumnes de París hi tingué a Gustavo Carulli, el qual era fill del també músic Ferdinando Carulli.
Les òperes més conegudes de Mirecki són:
* Cyganie (Varsòvia, 1822);
* Evandro in Pergamo (Gènova, 1824);
* I due forzati (Lisboa, 1826);
* Cornelio Bentivoglio (Milà, 1844);
* Une nuit dans les Apennins (Cracòvia, 1845).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 925 (ISBN 84 239-4535-9)
# Pierre de Bréville

Pier de Bréville (Bar-le-Duc, Lorena, 21 de febrer de 1861 - París, 23 de setembre de 1949) fou un compositor francès.
Estudià dret fins a aconseguir el títol de llicenciat, però es dedicà exclusivament a la música. Fou professor de contrapunt de la Schola Cantorum, crític musical de diversos diaris, etc.
Entre les seves obres hi figuren:
* La nuit de décembre, poema simfònic,
* Obertura, pel drama Stamboul,
* Les sept princesses, introducció i música per l'escena, de Maeterlinck,
* La tête de Kemxarch,
* Sainte Rose de Lima,
* L'ondine et le pécheur,
* Prière pour la France,
* Bernadette,
* Baiser,
* La chanson des jeunes années,
* Eros vainqueur, conte de fades en tres actes,
Diverses melodies per a cant i piano, peces per a piano sol, una missa a tres veus i nombrosos motets.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 39, pàg. 1276 (ISBN 84-239-4539-1)
# Ray Ventura

Ray Ventura (París, 16 d'abril de 1908 - Ciutat de Palma, Illes Balears, 29 de març de 1979) fou un músic francès.
Feu els estudis de piano i harmonia amb Louis Aubert. El 1926, Ray Ventura formà, amb alguns companys de classes de música, l'orquestra The Collegiate Five, que durant els anys 1927 i 1928 es convertí en l'orquestra més popular de França. El 1929, el conjunt enregistrà el seu primer disc.
Dintre de la seva discografia cal destacar les següents gravacions:
* Fantastique (1932),
* Tout va tres bien madame la marquise (1935),
* Vous qui passez sans me voir (1936),
* L'amour est passé pres de vous (1937),
* Qu’est qu’on attend pour être hereux (1938), i tantes altres.
Ray Ventura i el seu conjunt gravaren el 1929 pel segell Columbia i posteriorment, entre febrer de 1929 i novembre de 1931 ho feren per a Odeon; entre desembre de 1931 i abril de 1935 fou el segell Decca el que s'encarregà de portar a l'acetat les seves cançons. Entre maig i gener de 1940 ho feren per a Pathé-Marconi, i entre novembre de 1940 i juny de 1941 enregistraren pel segell Elite Special. També i a conseqüència de la immensa popularitat de què gaudia Ray Ventura, filmaren nombroses pel·lícules, entre es que cal destacar:
* L'amour à l'americaine (1931).
* Minuit Place Pigalle (1934),
* Tout va tres bien (1936),
* Feu de joie (1938),
* Mademiselle s'amuse (1947),
* Une femme par jour (1949),
* Nous Irons à París (1962),
També va estar a Sud-amèrica en una gira que avarcà Brasil, Xile, Argentina i Uruguai, i arreu revalidaren els seus èxits aconseguits per Europa.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 68, pàg. 176 (ISBN 84-239-4568-5)
# Parves-et-Nattages

Parves-et-Nattages és un municipi nou francès del departament d'Ain, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps

## Història

Va ser creat l'1 de gener de 2016, en aplicació d'una resolució del prefecte d'Ain del 24 de desembre de 2015 per unir les comunes de Nattages i Parves, de manera que l'ajuntament passà a Parves.

## Demografia

* Gràfica d'evolució de Parves-et-Nattages entre 1800 i 2013
Les dades entre 1800 i 2013 són el resultat de sumar els parcials de les dues comunes que formen la nova comuna de Parves-et-Nattages, les dades de la qual s'han agafat de 1800 a 1999, per les comunes de Nattages i Parves de la pàgina francesa EHESS/Cassini. Els altres dades s'han agafat de la pàgina del INSEE.

## Referències

* ↑ Resolució prefectoral núm. 2016-26-42, de data de 24 de desembre de 2015, on s'especifica la creació de la nova comuna. Consultat el 27 de setembre de 2016 (francès)
* ↑ Pàgina on s'especifiquen, entre altres coses, les dades demogràfiques de la comuna de Nattages entre els anys 1876 i 2006. Consultat el 24 de juny de 2016 (francès)
* ↑ Pàgina on s'especifiquen, entre altres coses, les dades demogràfiques de la comuna de Parves entre els anys 1793 i 2006. Consultat el 19 de juny de 2016 (francès)
* ↑ Pàgina general del Insee. Consultat el 29 de juny de 2016 (francès)
# Janet Monach Patey

Janet Monach Patey (Londres, 1 de maig de 1842 - 28 de febrer de 1894) és una contralt anglesa especialitzada en concerts i oratoris.
Des de ben petita el seu pare la dedica a la música, i encara en eda molt primerenca, aparegué en el "Town Hall" de Birmingham: després ingressà en el cor d'Henry Leslie, i acabà els seus estudis sota la direcció de John Sims Reeves i Ciro Pinsuti. En retirar-se la Charlotte Sainton-Dolby, ocupà la seva plaça de primera contralt i interpretà amb extraordinari encert algunes obres, principalment oratoris i cantates.
El 1871 visità Amèrica en companyia de Edith Wynne, Cummings, la Santley i el seu marit Charles, i el 1875 cantà a París en el Messies, sota la direcció de Lamoureux, i en el Conservatori, on causà tan grata impressió que el director li oferí en ocasió solemne una medalla d'honor. El seu cognom de familia era Whytoch.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 42, pàg. 763. (ISBN 84-239-4542-1)
# Frangipani (família)

Frangipani fou una família noble romana, coneguda ja el 1014 en la persona de Leone Frangipane. Molts dels seus individus foren cònsols i influïren notablement en les eleccions papals. Els més coneguts són: Cencio, el qual expulsà de Roma al papa Gelasi II i feu elegir a Innocenci II, Jacopo, que assolí trista celebritat per haver entregat Conradí a Carles d'Anjou. A partir del segle xiii disminuí la seva importància. En el Friuli existí molt temps una branca d'aquesta família, de la que sembla descendeixen els Frangipani (Frankopan de Croàcia), extrem aquest que no s'ha pogut comprovar.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 1111 ISBN 84-239-4524-3
# Pierre de La Rue

Pierre de La Rue, també anomenat Piercho de Vico o Petrus Platensis (Tournai, 1452 - Courtrai, 20 de novembre de 1518), fou un compositor francoflamenc del Renaixement.
Des de 1492 fins al 1495 fou tenor de la capella de musicals de Maria de Borgonya, capella que poc temps després passà al servei de Maximilià I, rei dels romans. El 1501 figurà en la capella de l'arxiduc Felip, al que acompanyà a Espanya en dues ocasions. Després servi a la princesa Margarida i seguidament a l'arxiduc Carles, futur Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic.
Se sap que va compondre 36 misses, de les que 23 eren originals, i 38 motets; un magnificat, lamentacions i cançons franceses, que estan espargides en les distintes col·leccions que es publicaren al seu temps, o sigui des de 1501 fins a finals del segle xvi. Per les seves obres, ocupa un lloc entre els millors compositors del seu temps. Algunes de les seves obres han aparegut en distintes col·leccions modernes, junt amb les obres històriques de Burney, Kiesewetter, Forkel i Ambrós.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 897 ISBN 84-239-4529-4
# Pasquale Anfossi

Pasquale Anfossi (Taggia, 1727 - Roma, 1797) fou un compositor italià. Autor d'una extensíssima producció, avui només conegut per un parell d'obres registrades.
Deixeble de Piccinni, es donà a conèixer (1773) a Roma en la seva primera òpera L'incognita perseguita, la qual va obtenir molt d'èxit. Marxà a París (1780), dirigí l'òpera italiana a Londres (1781-83), i després a Berlín i a Praga, tornant a Itàlia el 1784, on fou mestre de la capella de Sant Joan del Laterà.
Escrigué en total 73 òperes, que foren en la seva major part ben acollides, malgrat la seva manca d'originalitat. Entre les més famoses podem citar: La finta giardinera; Il geloso in cemento (1774); L'Olimpiade; L'Avaro; Il vecchi burlati; Il curioso indiscreto (1777); Il matrimonio per iganno; Cleopatra; La vedova scaltra; Armida;I viaggiatori felici (1780), etc.,. Compongué a més algunes obres de bona música religiosa.

## Referències

* ↑ Alier, Roger. Història de l'òpera italiana. Empúries, 1992, p. 89. ISBN 9788475963570.
* ↑ Tom núm. 5 de l'Enciclopèdia Espasa.
# Impromptus (Chopin)

Frédéric Chopin va compondre tres Impromptus per a piano, tots ells obres que consoliden aquest tipus de composició. Igual que els scherzos, destaquen per la seva dificultat tècnica. Cal afegir que Chopin també va compondre la Fantasia-Impromptu, una de les seves obres més conegudes.

## Els impromptus

* Impromptu núm. 1. El primer impromptu, en la bemoll major, és l'op. 29. És un Allegro assai quasi presto, que data de 1837. Va ser publicat aquest mateix any a París, amb una dedicatòria a la comtessa de Lobau.
* Impromptu núm. 2. El segon impromptu, en fa sostingut major, és l'op. 36. Fou compost l'any 1839 i va ser publicat l'any següent (1840) a Leipzig i, simultàniament, a París i Londres.
* Impromptu núm. 3. Aquest tercer i últim impromptu, està en sol bemoll major i és l'op. 51. Té la indicació de Vivace. Data de 1842 i es va publicar a Leipzig i simultàniament a París i Londres, amb una dedicatòria a la comtessa Esterházy.

## Referències

* ↑ AA. VV. (1997): Piano classics. Guía de la audición, Barcelona.
# Rata de Nova Guinea grossa

La rata de Nova Guinea grossa (Rattus praetor) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids que viu a Indonèsia, Papua Nova Guinea i Salomó. És possible que la seva arribada a l'illa de Nova Irlanda en els últims mil·lennis, segurament amb l'adveniment dels éssers humans, conduís a l'extinció de la rata de Nova Irlanda.

## Referències

* ↑ «rata de Nova Guinea grossa». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ Timm et al., 2016, p. 875.

## Bibliografia

* Timm, R. M.; Weijola, V.; Aplin, K. P.; Donnellan, S. C.; Flannery, T. F.; Thomson, V.; Pine, R. H. «A new species of Rattus (Rodentia: Muridae) from Manus Island, Papua New Guinea» (en anglès). Journal of Mammalogy, 97, 3, 2016, pàg. 861-878. DOI: 10.1093/jmammal/gyw034.
# Frans Cuspinera

Francesc Cuspinera Andrades, conegut artísticament com a Frans Cuspinera (la Garriga, 16 d'abril de 1984), és un cantant i compositor català de folk català, amb influències del flamenc i d'altres estils com ara la música d'autor, el fado, la música àrab o world music.
Va estar al Taller de Músics de Barcelona. El 2007 enregistra en directe al Teatre El Patronat de la Garriga, també com a Frans Kuspi, un concert amb vint-i-tres temes, alguns d'ells de la seva primera maqueta El Sol no sale para todos i altres temes nous, que formaran la seva nova maqueta Registrados todos mis derechos. El 2016 estrena el videoclip del senzill «Jo sóc d'un paisatge» del seu primer disc Garoina (2017). Protagonitzat pels actors Aida Flix i Pol Hermoso, i dirigit per Ignacio Acconcia (ESCAC), va ser rodat el mes de juny del mateix any a Calella de Palafrugell i rodalia (Baix Empordà). El videoclip aconsegueix ser un dels cinc vídeos de la setmana de la revista núm. 150 de l'Enderrock. El 2017 es publica Garoina (PICAP), el primer disc de Frans Cuspinera. El 2017 obtingué el premi Carles Sabater a la millor cançó en català de l'any per «Jo sóc d'un paisatge».

## Discografia

* «Jo sóc d'un paisatge» (2016, PICAP), senzill
* Garoina (2017, PICAP)

## Referències

* ↑ «Frans Cuspinera presenta el disc 'Garoina' al CAT». Ara.
* ↑ «Jo soc d'un paisatge». Catorze.
* ↑ «David Selvas i Andreu Benito obren la temporada de tardor al Teatre». VilaWeb.cat [Consulta: 15 desembre 2016].
* ↑ «La revista digital setmanal d'Enderrock». Enderrock [Consulta: 15 desembre 2016].
* ↑ «Frans Cuspinera, el noi del mar». Enderrock.
* ↑ «Ja tenim els guanyadors de la XVª edició del Premi Carles Sabater a la millor cançó en català». Centre de la Cultura Catalana d'Andorra, 18-06-2017. [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ «'JO SÓC D'UN PAISATGE', single del primer disc de Frans Cuspinera». totlleida, 01-12-2016. Arxivat de l'original el 2016-12-20 [Consulta: 15 desembre 2016]. Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Frans Cuspinera - Garoina». Enderrock [Consulta: 16 juny 2017].
# Pietro-Battista Farinelli da Falconara

Pietro-Battista Farinelli de Falconara (Falconara, 1844 - Roma, 1915) fou un compositor religiós italià. Professà en l'Orde el 1865 i per espai de molts anys fou organista de l'església de Sant Antoni a Roma. Reputat com un dels millors compositors sagrats del seu temps, entre les seves obres ca mencionar per la seva importància: La Settimana Santa (1902), Messa solenne, a 12 veus, mixta o Missa Pii Papae X (1904). El Pontífex li va escriure una carta laudatòria, fent constar que la composició musical, a més del seu extraordinari mèrit artístic, estava molt conforme amb les prescripcions del Motu proprio del Papa sobre la reforma de la música sagrada i eminents crítics la jutjaren com un capolaboro, en el seu gènere;
* All Im Conc,
* Inno delle Figlie di Maria nel faust,
* Cinqu. del Dogme (1904).
* Il Cantico di fratte Sole di S. Francesco (1912).
* Carme Secolare (1913), amb ocasió del jubileu constantinià; aquests dos últims de sobirana inspiració.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 262 ISBN 84-239-4523-5