OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Phenacogaster jancupa

Phenacogaster jancupa és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraguai.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1907. Fowler's "Heterognathus Fishes" with a note on the Stethaprioninae. Am. Nat. v. 41 (núm. 492). 767-772.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Malabarba, L. R. & de Lucena, Z. M. S. 1995. Phenacogaster jancupa, new species, with comments on the relationships and a new diagnosis of the genus (Ostariophysi: Characidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 6 (núm. 4): 337-344.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. 1998. Relaçocões filogenéticas e definição do género Roeboides, Günther (Ostariophysi; Characiformes; Characidae). Comun. Mus. Ciênc. Tecnol. PUCRS, Sér. Zool. Porto Alegre (CMCT), 11: 19-59.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Rosa Papier

Rosa Papier de casada Paumgartner (Baden bei Wien, 18 de setembre de 1859 - Viena, 9 de febrer de 1932) fou una mezzosoprano i professora de cant austríaca.
Va pertànyer a la companyia del teatre de l'Òpera imperial de Viena fins al 1891, en què una afecció a la gola l'obliga a retirar-se de l'escena. Prengué part també en nombrosos concerts i posseïa una veu de gran extensió i sonoritat.
El 1881 casà amb el pianista i crític musical Johann Paumgartner (Kirchberg el 1843 - Viena, 1896.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 41, pàg. 1061 (ISBN 84-239-4541-3) mezzosopranos
# Hypostomus brevis

Hypostomus brevis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Paranà.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nichols, J. T. 1919. "Cascudos" brazileiros do genero Plecostomus do Museu Paulista. [Brasilian catfishes of the genus Plecostomus from the Museu Paulista.]. Rev. Mus. Paulista v. 11: 409-426 [1-8 + 1-8].
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# La Sala de Fonollet

La Sala de Fonollet és un mas del Berguedà situat al terme municipal de Casserres.

## Història

La Sala és esmentada el segle xiii en un capbreu de les possessions de l'Orde del Temple al Berguedà. Ja en el segle xviii un cabaler de la Serra de Cap de Costa figura com a possessor del mas. Els seus descendents el succeirien en la seva possessió fins a principi del segle xx, quan Emili Serra i Noguera vengué el mas per invertir en el negoci de la construcció.

## Hereus de la Sala de Fonollet

* Pere Serra (?-1628)
* Josep Serra (?-1677)
* Pau Serra (?-?)
* Joan Serra i Casahuga (?-?)
* Francesc Serra i Pujols (?-?)
* Pere Serra i Canals (?-?)
* Josep Serra i Comelles (1815-1878)
* Josep Serra i Safont (?-?)
* Emili Serra i Noguera (?-?)

## Bibliografia

* Francesc Serra Serra de Capdecosta, genealogia d'una família berguedana, a L'Erol núm. 84, 2004
# Radulinus

Radulinus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còtids.

## Taxonomia

* Radulinus asprellus (Gilbert, 1890)
* Radulinus boleoides (Gilbert, 1898)
* Radulinus taylori (Gilbert, 1912)
* Radulinus vinculus (Bolin, 1950)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1890. A preliminary report on the fishes collected by the steamer Albatross on the Pacific coast of North America during the year 1889, with descriptions of twelve new genera and ninety-two new species. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 797): 49-126.
* ↑ Jordan, D. S. & B. W. Evermann, 1898. The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America, north of the Isthmus of Panama. Part II. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 47: i-xxx + 1241-2183.
* ↑ Bolin, R. L., 1950. Remarks on cottid fishes occasioned by the capture of two species new to California. Copeia 1950 (núm. 3): 195-202.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-09 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Konstadinos Karapanos

Konstadinos Karapanos (grec: Κωνσταντίνος Καραπάνος) (Arta, 4 de març de 1840 - Atenes, 22 de març de 1914) també en l'ortografia Constantinos Carapanos, fou un banquer, polític i arqueòleg aficionat grec.
Va estudiar en els gimnasos de Ioànnina i Corfú, i a la universitat d'Atenes, fins a doctorar-se en dret, ingressant després en la carrera diplomàtica com a agregat de l'ambaixada turca a París. Casat amb una filla del banquer grec Zografos, van fundar junts una casa de banca que els successos d'Orient del 1876 els van obligar a liquidar, però no sense que hagués realitzat empreses tan importants com la implantació de diverses línies de tramvies a Constantinoble.
Membre del Consell Superior laic del patriarcat ecumènic, va prendre una part activa en la gestió d'assumptes referents als territoris grecs sotmesos encara al domini turc, principalment en tot allò tocant a la fundació d'escoles. Els tractats de Sant Stefano i de Berlín de 1878 van canviar completament la condició del seu país i la seva pròpia, havent contribuït molt, per les seves relacions personals amb els diplomàtics que van negociar aquells convenis, a l'annexió a Grècia de les províncies de la Tessàlia i l'Epir. Ciutadà grec des de llavors, va ser elegit diputat per Arta al Parlament hel·lènic, ocupant des de llavors un lloc important com a orador parlamentari i com a polític a la seva pàtria, que el van portar a ocupar el ministeri d'Hisenda el 1890.
En les estones que li deixaven lliures la política, seguia dedicant-se als treballs arqueològics, que van ser l'afició de tota la seva vida, emprenent una sèrie de fructuoses excavacions a les seves vastes propietats de l'Epir que van donar per resultat del descobriment de les ruïnes de Dodona, a Tcharakovista, on va trobar interessants objectes, part dels quals va exposar al Trocadero de París (1878).

## Càrrecs

Fou membre corresponent de la Sociètè des Antiquaires de France, del Institut Arqueològic de Berlín i de la Academie des Baux Arts de París (1881). Va publicar Dodone et ses ruines (París, 1878).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 11, pàg. 701. (ISBN 84-239-4511-1)
# Tonopah

Tonopah és una concentració de població designada pel cens al comtat de Nye a l'estat de Nevada. Segons el cens del 2000 tenia 2.627 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tonopah tenia 2.627 habitants, 1.109 habitatges, i 672 famílies La densitat de població era de 62,59 habitants per km².
Dels 1.109 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,9% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 39,4% no eren unitats familiars. En el 34,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 27,3% de 45 a 64 i un 10,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38,7 anys. Per cada 100 dones hi havia 108,33 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,91 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.401 $ i la renda mediana per família de 47.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.018 $ mentre que les dones 22.056 $. La renda per capita de la població era de 18.256 $. Aproximadament el 5,7% de les famílies i l'11,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tonopah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Tonopah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Rosalía Gómez Lasheras

Rosalía Gómez Lasheras (Santiago de Compostel·la, 1994) és una pianista gallega.
Va començar a estudiar piano als 5 anys d'edat i va ampliar els seus coneixements en el Conservatori Professional de Santiago, on va culminar els seus estudis professionals l'any 2011 amb un Premi Extraordinari. Aquest mateix any es va traslladar a Holanda per fer estudis superiors en el Conservatori d'Utrecht amb el professor estatunidenc Alan Weiss. Al 2013, va obtenir el Primer Premi en el concurs Young Pianist Foundation interpretant el Concert per a piano núm. 2 de Chopin, a més del 'Laureates Award' i el de la Millor Interpretació de Sonata Clàssica, Schumann i Música Moderna. Va donar el seu recital de presentació en el Concertgebouw d'Amsterdam. L'any 2015, el diari El Correo Gallego li va atorgar el títol de "Gallega de l'Any" per la seva destacada trajectòria.

## Premis

* Premi Chopin, VII Concurs de Piano Minho (Portugal, 2010)
* XVI Concurs de Piano Infanta Cristina (Madrid, 2012), categoria juvenil.
* XV Cicle de Primavera (Barcelona, 2012)
* Concurs Young Pianist Foundation (Ámsterdam, 2013), Primer Premi.

## Referències

* 1 2 «A pianista santiaguesa Rosalía Gómez Lasheras deslumbra no prestixioso YPD Piano Competicion Grand Prix» (en gallec). El Correo Gallego, 30-11-2013. [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ «rosalía gómez lasheras» (en castellà). Faro de Vigo, 05-10-2014. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ «La joven pianista prodigio Rosalía Gómez ingresa en el club de los Gallegos del Año» (en espanyol europeu). El Correo Gallego. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ «I: Temas que han designado las diversas facultades para las memorias que aspiren a sus premios en el concurso Literaria, de 1853». Anales de la Universidad de Chile, 0, 0, 31-08-2010. DOI: 10.5354/0365-7779.1852.5049. ISSN: 0365-7779.
* ↑ «Finale YPF Piano Competition 2013» (en anglès americà), 01-12-2013. Arxivat de l'original el 2018-03-05. [Consulta: 24 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Rosalía Gómez Lasheras - Lloc web oficial
* Concert per a piano n.º 2 de Chopin a Youtube. Amsterdam, 24 de novembre de 2013.
# Hypostomus ericius

Hypostomus ericius és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: curs superior del riu Amazones al Perú.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Armbruster, J. W. 2003. The species of the Hypostomus cochliodon group (Siluriformes: Loricariidae). Zootaxa Núm. 249: 1-60.
* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rafael Bardem i Solé

Rafael Bardem i Solé (Barcelona, 10 de gener de 1889 - Madrid, 6 de novembre de 1972) va ser un actor de teatre i cinema català.
Va iniciar-se com a actor al Cercle de Propietaris del barri de Gràcia, l'any 1909. El 1912 fou contractat per la companyia del Sindicat d'Autors Dramàtics Catalans, instal·lada al teatres Catalunya i Espanyol, on es van representar obres de Josep Burgas, Ambrosi Carrión, Joan Puig i Ferreter, entre d'altres.
Es va casar el 1918 amb l'actriu Matilde Muñoz Sampedro. A Madrid va conèixer a Rosario Pino i va passar a formar companyia amb ella. A la dècada de 1940 va començar la seva activitat cinematogràfica amb Tierra y Cielo d'E. Fernández Ardavin, esdevenint un destacat actor secundari de l'època.
Va quedar vidu el 1970 i dos anys més tard va morir a Madrid. Va ser pare del director de cinema Juan Antonio Bardem i de l'actriu Pilar Bardem, oncle de la també actriu catalana Conxita Bardem i avi de l'oscaritzat Javier Bardem.
Se li va concedir el Premi Nacional de Teatre a títol pòstum.

## Trajectòria actoral en llengua catalana

* 1912, 24 de febrer. En el paper d'Enric a l'obra Torre Torretes de Josep Burgas. Estrenada al teatre Catalunya de Barcelona.
* 1912, 16 de març. En el paper de Don Pere Rocalta a l'obra El tresor de Josep Morató. Estrenada al teatre Catalunya de Barcelona.
* 1912, 30 de març. En el paper de Pauet, 25 anys a l'obra La Verge del Mar de Santiago Rusiñol, estrenat al teatre Catalunya de Barcelona.
* 1912, 13 d'abril. En el paper de Cosme a l'obra La forastera de Pau Parellada i Molas, estrenada al teatre Catalunya de Barcelona.
* 1912, 20 d'abril. En el paper de Lluís a l'obra L'Esbojarrada d'Antoni Muntañola, estrenada al teatre Catalunya de Barcelona.
* 1912, 11 de maig. En el paper d'Enric a l'obra En Joan Bonhome de Josep Pous i Pagès, estrenada al teatre Catalunya de Barcelona.
* 1912, 18 maig. En el paper de Marc a l'obra Desamor de Joan Puig i Ferreter. Estrenada al teatre Catalunya de Barcelona.
* 1912, 15 de novembre. En el paper de Samuel, 23 anys a l'home L'home de palla d'Ignasi Iglésias. Estrenada al Gran Teatre Espanyol de Barcelona.
* 1912, 27 de novembre. En el paper d'El Marxant jove a l'obra Epitalami, original d'Ambrosi Carrion, estrenada per la companyia del Sindicat d'Autors Dramàtics Catalans al Gran Teatre Espanyol de Barcelona.
* 1912, 20 de desembre. En el paper de Don Lluís a l'obra La casa de tothom de Josep Morató, estrenada al Gran Teatre Espanyol de Barcelona.

## Referències

* ↑ Aguilar, Carlos; Genover, Jaume. El cine español en sus intérpretes (en castellà). BPR Publishers, 1992, p. 42.
* ↑ «El Sindicat d'Autors Dramàtics Catalans». El teatre català, 29-02-1912.
* 1 2 Curiel, Manuel. «Los Bardem: una familia de cine» (en gallec). Galicia Digital, 25-09-2001. [Consulta: 17 desembre 2022].
* ↑ Torres, Augusto M. Directores españoles malditos (en castellà). Madrid: Huerga & Fierro, 2004, p. 178.
* ↑ G., D. «En la muerte de Rafael Bardem». Triunfo, núm. 529, 18-11-1972, pàg. 67.
* ↑ «Concesión de los premios nacionales de teatro». 7 fechas, 05-12-1972.
# Phenacogrammus altus

Phenacogrammus altus és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (24 °C-27 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. & F. Ogle. 1907. An annotated list of characin fishes in the United States National Museum and the Museum of Indiana University, with descriptions of new species. Proceedings of the United States National Museum v. 33 (núm. 1556): 1-36.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1899. Matériaux pour la faune du Congo. Zoologie.--Série I. Poissons nouveaux du Congo. Quatrième Partie. Polyptères, Clupes, Mormyres, Characins. Annales du Musee du Congo (Ser. Zoology) v. 1 (fasc. 4): 59-96, Pls. 30-39.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Poll, M., 1967. Revision des Characidae nains Africans. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 162: 1-158.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB