OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nothobranchius lourensi

Nothobranchius lourensi és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Tanzània.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Nothobranchius lourensi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Wildekamp, R. H. 1977. Nothobranchius lourensi spec. nov. un Nothobranchius janpapi spec. nov., zwei neue Rivulinen aus Ostafrika. Aquarium Aqua Terra v. 11 (núm. 98): 326-331.
# Nothobranchius polli

Nothobranchius polli és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo i Zàmbia.

## Referències

* 1 2 «Nothobranchius polli» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Wildekamp, R. H. 1978. Redescription of Nothobranchius brieni Poll 1938, and the description of three new Nothobranchius species (Pisces, Cyprinodontidae) from the province of Shaba, Zaïre. Rev. Zool. Afr. v. 92 (núm. 2): 341-354.
# Adina Pintilie

Adina Pintilie (nascuda el 12 de gener de 1980, amb el nom de naixement Adina-Elena Pintilie) és una directora de cinema i guionista romanesa. El seu primer llargmetratge Nu mă atinge-mă ("No em toquis") va ser guardonat amb l'Ós d'Or al 68è Festival Internacional de Cinema de Berlín així com el Premi GFWW a la millor primera pel·lícula a la Berlinale 2018 i nominada al Premi del Cinema Europeu el mateix any. També va cofundar MANEKINO FILM, una productora independent amb seu a Bucarest.
També acreditada per ser la coproductora, editora i actriu de la seva pel·lícula Nu mă atinge-mă, Adina Pintilie també és coneguda pels seus treballs més curts: "Don't Get Me Wrong" i el seu curtmetratge Oxygen.
Ha estudiat a la Universitat Nacional de Teatre i Cinema Ion Luca Caragiale.

## Filmografia
### Directora

| Curs | Pel·lícula | Notes |
| 2003 | Ea | Curt |
| 2004 | Trenuri nepăzite | Curt |
| 2004 | Un fel de singurătate | Curt documental |
| 2005 | Nea Pintea... Model | Curt documental |
| 2006 | Frica domnului G | Curt |
| 2006 | Casino | Curt |
| 2007 | Don't Get Me Wrong | Guanyat: Barcassa d'Or al millor documental Nominada - Premi Gopo al millor documental Nominat: lleopard d'or Nominada - Premi Esperit Lliure |
| 2009 | Balastiera #186 | Curt Nominada – Gran Premi del Jurat |
| 2010 | Oxigen | Curt documental Nominada - Premi Gopo al millor curtmetratge Nominada - Premi Young Hope Nominada - Premi Ull de Plata Nominada - Premi Tiger al curtmetratge Nominat – Gran Premi Curt |
| 2018 | Nu mă atinge-mă | Va guanyar - Ós d'Or |

### Actriu

| Curs | Pel·lícula | Rol | Notes |
| 2018 | Nu mă atinge-mă | Adina | |

### Escriptora

| Curs | Pel·lícula | Notes |
| 2003 | Ea | Curt |
| 2004 | Trenuri nepăzite | Curt |
| 2004 | Un fel de singurătate | Curt documental |
| 2007 | Don't Get Me Wrong | Documental |
| 2009 | Balastiera #186 | Curt |
| 2010 | Oxigen | Curt documental |
| 2018 | Nu mă atinge-mă | |

### Productora

| Curs | Pel·lícula | Notes |
| 2009 | Balastiera #186 | Curt |
| 2018 | Nu mă atinge-mă | |

## Referències

* ↑ «Adina Pintilie» (en romanian). Cinemagia.
* ↑ «"Nu mă atinge-mă". Adina Pintilie, regizor: La 20 de ani, credeam că știu cum stau lucrurile cu intimitatea» (en romanian). Digi24, 24-02-2018.
* ↑ Andrew Pulver. «Romanian film about fear of sexual intimacy wins Golden Bear at Berlin film festival». The Guardian, 25-02-2018.
* ↑ «Adina Pintilie | TorinoFilmLab». www.torinofilmlab.it. [Consulta: 15 març 2021].
* ↑ «COMPANY / HOME». www.manekinofilm.ro. [Consulta: 15 març 2021].
# Konstantín Saràdjev

Konstantín Solomónovitx Saràdjev (o Saradjian) rus: Константин Соломонович Сараджев (Сараджян) armeni Կոնստանդին Սողոմոնի Սարաջյանց (Derbent, Daguestan, 26 de setembre de 1877 - 22 de juliol del 1954 a Erevan, llavors RSS d'Armènia) fou un director d'orquestra i violinista armeni.
Cursà la carrera en el Conservatori de Moscou. Foren els seus mestres Johann Hrimaly de violí i Tanéiev en composició. De 1905 a 1906 fou deixeble de Nikisch a Leipzig i de Ševčík a Praga. De 1898 a 1907 fou professor de violí en l'Escola Sinodal de Moscou, dirigint els concerts de Sokolniki des de 1908 a 1911.
Fou un gran impulsor de la cultura musical en les masses populars russes. Fou director de l'Institut d'Estat d'Art Teatral, a Moscou, des de la instauració del règim soviètic.

## Referències

* ↑ Grove’s Dictionary of Music and Musicians, 5a edició 1954

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 1098 (ISBN 84-239-4579-0)
# Notiocharis miranda

Notiocharis miranda és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* El mascle presenta les ales més aviat curtes (2 mm de longitud i 0,77 d'amplada) i sense un patró vistós, el segment abdominat núm. 7 amb pèls a la zona pleural i antenes amb 12 segments i de 0,82 mm de llargària.
* La nervadura alar i els palps engrandits són diferents de la majoria de les altres espècies del mateix gènere.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425).
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. Pàgs. 166-179. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines. (174).

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Notiocharis wilsoni

Notiocharis wilsoni és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: és un endemisme d'Austràlia Meridional.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425).
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Duckhouse, D. A., 1966. Psychodidae (Diptera, Nematocera) of Southern Australia: subfamily Psychodinae. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 118: 153–220.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Australian Faunal Directory (anglès)
* ↑ Checklist to the Australian species - Psychodidae (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. Pàgs. 166-179. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines. (174).
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Kryptopterus baramensis

Kryptopterus baramensis és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24,9 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Borneo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. 2002. Description of two new species of Kryptopterus' from Thailand and Borneo in the Kryptopterus limpok species group (Teleostei: Siluridae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 13 (núm. 1): 67-72.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Notoclinops yaldwyni

Notoclinops yaldwyni és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 0-20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1930. Ichthyological miscellanea. Mem. Queensl. Mus. v. 10 (pt 1). 8-31.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Hardy, G. S., 1987. Revision of Notoclinops (Whitley, 1930) (Pisces: Tripterygiidae), and description of a new species from New Zealand. Journal of the Royal Society of New Zealand v. 17 (núm. 2): 165-176.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Paulin, C. i C. Roberts, 1992. The rockpool fishes of New Zealand (Te ika aaria o Aotearoa). Museum of New Zealand (Te Papa Tongarewa). 177 p.
* ↑ Francis, M.P., 1996. Geographic distribution of marine reef fishes in the New Zealand region. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 30:35-55.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Taylor, R.B. i T.J. Willis, 1998. Relationships amongst length, weight and growth of north-eastern New Zealand reef fishes. Mar. Freshwat. Res. 49:255-260.
* ↑ Ayling, Tony & Geoffrey Cox, Collins Guide to the Sea Fishes of New Zealand, (William Collins Publishers Ltd, Auckland, Nova Zelanda, 1982) ISBN 0-00-216987-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Kumà

El Kumà és un riu de Rússia, en la regió septentrional del Caucas. Aquest riu neix en el vessant nord d'aquesta muntanya, en territori de Kuban, corre vers el nord-est rega les regions de Tèrek i Stàvropol, travessa una sèrie de llacs i es perd en l'estepa arenosa, abans d'arribar al mar Càspia, al qual assoleix en època de crescudes, entre Serebriakovskaia i Berinsiak. El seu curs és de 540 km de llarg.

## Vegeu també

* Depressió del Kumà-Mànitx

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28 segona part. pàg. 3543 ISBN 84-239-4582-0
Viccionari
# Notoraja sticta

Notoraja sticta és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 62,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 820-1.200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic oriental: Austràlia Meridional.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ McEachran, J.D. & Last, P.R., 2008. New deepwater skates of the genus Notoraja (Rajoidei: Arhynchobatidae) from southern Australia and the eastern Indian Ocean. Pp. 155-172. A: Last, P.R., White, W.T., Pogonoski, J.J. & Gledhill, D.C. (eds.): Descriptions of new Australian skates (Batoidea: Rajoidei). CSIRO marine and atmospheric research paper núm. 021.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Luis Sabalza Iriarte

Luis Sabalza Iriarte (Sangüesa, 23 d'octubre de 1947) és un advocat i dirigent esportiu navarrès, actual president del CA Osasuna des de desembre de 2014. Va renovar la seva presidència al novembre de 2021. És divorciat, i pare de 3 fills.

## Biografia

Va néixer a la localitat navarresa de Sangüesa el 23 d'octubre de 1947. Sent adolescent va ingressar al Seminari de Pamplona, on va estudiar 6 anys, fins als 17 anys que va començar a treballar a la Caixa d'Estalvis de Navarra. Paral·lelament va estudiar dret a la UNED, i un cop va acabar els estudis va ser promocionat per treballar en l'assessoria jurídica de la dita entitat bancària. Més tard va exercir com a advocat en un bufet propi.
Va ser defensor del soci al CA Osasuna del 1998 al 2012 (amb els anteriors presidents: Javier Miranda, Patxi Izco i Miguel Archanco, i va concórrer a les eleccions el 2012 com a vicepresident en una candidatura encapçalada per Javier Zabaleta.
El novembre del 2017, després de ser l'únic candidat, va tornar a ser reelegit president. El 22 de novembre del 2021 la Junta Electoral de l'Osasuna, d'acord amb els estatuts del club, va anunciar que Luis Sabalza, sent únic únic candidat, era novament proclamat president del club per als propers quatre anys.
La temporada 2022-23 va ser històrica per a l'Osasuna aconseguint arribar a la final de Copa del Rei, tot i que van perdre contra el Reial Madrid, a més de la seva classificació per a la Conference League.
Actualment és el soci número 673, i aborda el seu tercer mandat de l'entitat sense haver afrontat cap pugna electoral davant la manca de candidats en totes les ocasions. Sabalza és el 23è president de la història de l'Osasuna.

## Referències

* ↑ Club Atlético Osasuna (Ed.): Luis Sabalza, nuevo presidente del C.A. Osasuna Arxivat 2014-12-09 a Wayback Machine.
* 1 2 Diario de Noticias de Navarra:Sabalza, proclamado presidente
* 1 2 Diario de Noticias de Navarra:Luis Sabalza: “Osasuna, en Segunda, pagará su deuda con Hacienda en siete años”
* ↑ Diario de Navarra:Luis Sabalza, nuevo presidente del Club Atlético Osasuna
* ↑ Diario de Noticias: Luis Sabalza será investido otra vez presidente a lo largo de la semana. Arxivat 2017-11-15 a Wayback Machine.
* ↑ Marca: Luis Sabalza es investido como presidente de Osasuna.
* ↑ Desde La Banda - Fútbol Navarro: Sabalza seguirá de presidente de Osasuna hasta 2021. Arxivat 2021-10-18 a Wayback Machine.
* ↑ Diario de Navarra: Los cuatro retos de Sabalza al frente de Osasuna.
# Joseba Zaldúa Bengoetxea

Joseba Zaldúa Bengoetxea (Sant Sebastià, 24 de juny de 1992) és un futbolista professional basc que juga com a lateral dret al Cadis CF.

## Trajectòria esportiva

Zaldúa es formà al planter de la Reial Societat. Va jugar amb la Reial Societat B diverses temporades a la segona divisió B.
El 23 de novembre de 2013 Zaldúa va jugar el seu primer partit oficial amb el primer equip, disputant els primers 80 minuts abans de ser substituït per Javier Ros en una victòria per 4–3 contra el Celta de Vigo. Més o menys un mes després va signar un nou contracte amb els bascos, fins al 2016.
El 20 de maig de 2014, Zaldúa va renovar el vincle amb els Txuri-urdin fins al 2018, i pujà definitivament al primer equip. El 4 de juliol de 2017, fou cedit al CD Leganés de primera divisió, per un any. Va jugar 30 partits amb l'equip de Madrid, que va evitar el descens, i va marcar un gol a l'últim minut per igualar el partit en un empat 2–2 contra el Deportivo Alavés el 21 de gener de 2018. El 7 de maig, fou expulsat en una derrota a casa per 3–0 a casa contra el Llevant UE per evitar una ocasió de gol de José Luis Morales.
Zaldúa va marcar el seu primer gol per la Real Sociedad el 12 de maig de 2019 en una victòria per 3–1 contra el Reial Madrid a Anoeta, però es va lesionar més tard i va haver de ser substituït.

### Cadis

L'11 de juliol de 2022, Zaldúa va fitxar pel Cadis CF amb contracte per tres anys.

## Palmarès
### Reial Societat

* 1 Copa del Rei: 2019-20

## Referències

* ↑ «Superb Vela inspires Sociedad». ESPN FC, 23-11-2013 [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «Joseba Zaldua renueva hasta 2016» (en castellà). Web oficial de la Reial Societat, 20-12-2013. [Consulta: 6 agost 2014].
* ↑ «El sueño de Joseba y Jon» (en castellà). Web oficial de la Reial Societat, 20-05-2014. [Consulta: 6 agost 2014].
* ↑ «Zaldua apuntala el lateral derecho pepinero» (en castellà). CD Leganés, 04-07-2017. Arxivat de l'original el 3 d'agost 2017. [Consulta: 5 juliol 2017].
* ↑ McTear, Euan «Alaves snatch a draw from the jaws of victory». Marca, 21-01-2018 [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ Rodríguez, Ángel «Tormenta granota en Butarque» (en castellà). Marca, 07-05-2018 [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ «Ya se conoce el alcance de la lesión de Zaldua» (en castellà). El Desmarque, 13-05-2019. [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ «Joseba Zaldua refuerza el lateral derecho» (en castellà). Cadis CF, 11-07-2022. [Consulta: 11 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa al web de la Reial Societat (castellà)
* Fitxa a BDFutbol
* Fitxa a Futbolme (castellà)
* Fitxa a Soccerway
# Jean-Paul-Égide Martini

Jean-Paul-Égide Martini (alemany: Johann Paul Ägidius Martin) (Freystadt, 31 d'agost de 1741 - París, 14 de febrer de 1816) va ser un compositor de música clàssica. El seu nom autèntic era Johann Paul Ägidius Schwarzendorf. A vegades conegut com a Martini Il Tedesco, és més conegut avui pel romanç vocal "Plaisir d'amour", sobre el qual es basa la cançó de l'estrella del pop Elvis Presley de 1961 "I can't help falling in love with you" ("No puc evitar enamorar-me de tu"). A vegades es coneix com a Giovanni Martini, donant lloc a una confusió amb Giovanni Battista Martini (el pare Martini), particularment pel que fa a la composició "Plaisir d'amour".
A l'edat de deu anys ja era organista del Col·legi de Jesuïtes de Neuburg, i el 1758 passà a Friburg per a estudiar filosofia. El 1760 s'establí a Nancy com a professor de música, i on trobà una valuosa ajuda en l'organer Dupont; a més d'ajudar-lo a completar els estudis musicals, l'aconsellà italianitzar el seu cognom transformant-lo en Martini a l'alemany i, quatre anys més tard passà a París, on li fou premiada una marxa per la Guardia Suïssa que li valgué el nomenament d'oficial d'hússars. Més endavant fou mestre de capella del príncep de Condé, i després del comte d'Artois. La Revolució li donà el càrrec d'inspector del Conservatori, però al pocs temps el cessà. Durant la Restauració fou inspector de la música del rei.
La part harmònica d'aquest compositor es distingí per la seva força i plenitud i estava basada en els procediments orgànics dels grans mestres alemanys. En les melodies per a música profana si nota molt la petjada de Lully.
Deixà les òperes següents:
* L'amoreux de quinze ans (1771), la qual aconseguí un èxit enorme i el convertí en figura de primer pla de la vida musical parisenca.
* Le fermier cru sourd (1772);
* Le rendez-vous nocturne (1773);
* Henri IV ou la bataille d'Ivry (1774);
* Le droit du seigneur (1783);
* L'amant sylphe (1783);
* Sapho (1794), per l'estrena d'aquesta òpera tornà de la seva breu estada a Lió (1792/94).
* Anetté e Lubin (1800);
* Zimeo (1800);
* Arcabone magicien, inspirada en la llegenda d'Amadís de Gaula.
Així mateix deixà dos Rèquiem (1816), un fou per la mort de Lluís XVI, dues misses solemnis, sis salms a dues veus, sis quartets per a flauta i instruments de corda, 12 tríos per a dos violins i viola, sis quartets per a instruments de corda, i altres composicions religioses i profanes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàg. 573. (ISBN 84-239-4533-2)
# Maledicció de la novena simfonia

La maledicció de la novena simfonia és una creença popular que deia que cap compositor sobrevivia per escriure la seva desena simfonia. Ludwig van Beethoven va ser el primer a formar part d'aquesta llegenda quan va morir deixant la seva desena simfonia en Mi bemoll major inacabada. A ell seguirien altres compositors de la talla de Franz Schubert, Anton Bruckner, Gustav Mahler, Ralph Vaughan Williams, Alexander Glazunov o Antonín Dvořák.
Alma, l'esposa de Gustav Mahler va ser qui va començar aquesta llegenda, ja que era molt supersticiosa. Espantada en veure que el seu marit havia acabat la vuitena simfonia, temia que també es veiés afectat per la "maledicció" (com ja havia passat amb Beethoven, Schubert, Dvořák i Bruckner en aquell moment). El mateix compositor, influenciat per aquestes idees, arribà a dir:
| « | Sembla que una novena és un límit. No se sap què passarà si es va més enllà. Sembla com si hi hagués alguna cosa que no hem de saber i que ens impedeix una desena ... per la qual cosa no estem preparats. Els que han escrit la novena ja estaven a prop de l'altra vida". | » |
El compositor va decidir finalment no incloure un número en la seva simfonia, finalitzant-la amb el nom de Das Lied von der Erde (La cançó de la Terra). Desgraciadament la seva idea no va tenir efecte, i el 1911 va morir a causa d'una endocarditis bacteriana, deixant incompleta la seva desena simfonia.

## Desmuntant la "maledicció"

La maledicció es trenca amb Dmitri Xostakóvitx, que va estrenar en 1953 la seva simfonia núm. 10 en mi menor, cosa que no passava en cap compositor destacat des de Mozart en 1770. D'altra banda, es pot trobar una explicació racional a totes les morts dels autors anteriors: Beethoven va morir a conseqüència d'una peritonitis, Schubert d'una febre tifoide i Dvořák d'un accident cerebrovascular, entre d'altres.
El compositor i director finlandès Leif Sergestam té el rècord de simfonies escrites: un total de 244.

## Referències

* ↑ (Sadie 1980)
* ↑ Gargantilla, Pedro. «¿Qué hay de verdad en la «maldición» de la novena sinfonía?» (en castellà). ABC. [Consulta: 19 maig 2019].

## Bibliografia

* Sadie, Stanley (ed.). New Grove Dictionary of Music and Musicians. Volumen 11. Londres: Macmillan, 1980. ISBN 0-3333-23111.