OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera d'Ars

La bandera oficial d'Ars té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verd fosc, amb l'arç blanc arrencat de l'escut d'alçària 13/16 de la del drap i amplària 6/12 de la llargària del mateix drap, centrat respecte a les vores superior i inferior i posat a 5/36 de la vora de l'asta, i amb un pal blanc de gruix 2/9 a la vora del vol. | » |

## Història

Fou aprovada per la Generalitat el 26 d'agost de 2015 i publicada al DOGC el 10 de setembre amb el número 6954.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Urgell
* Escut d'Ars

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/2002/2015, de 26 d'agost, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera de l'Entitat Municipal Descentralitzada d'Ars» ( PDF). DOGC núm. 6954. Generalitat de Catalunya, 10-09-2015. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2021. [Consulta: 14 setembre 2015].
# Bandera de Cervelló

La bandera oficial de Cervelló té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb el cérvol blau fosc de l'escut, d'alçària 2/6 de la del drap, al centre.
Va ser aprovada el 14 de maig de 2018 i publicada al DOGC el 18 de maig del mateix any amb el número 7622.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/966/2018, de 14 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Cervelló.» (pdf). DOGC núm. 7622. Generalitat de Catalunya, 18-05-2018. [Consulta: 3 juliol 2018].
# Bandera de Collsuspina

La bandera oficial de Collsuspina té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb un triangle de base l'altura del pal i el vèrtex en el mig de l'altura del vol, verd; damunt d'aquest un altre triangle amb la mateixa base i el vèrtex en el centre de la bandera, groc.

## Història

La bandera de Collsuspina va ser aprovada el 30 de març del 2006 pel ple de l'Ajuntament i fou publicada al DOGC núm. 4660 el 22 de juny del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Curiositats

Altres banderes amb un disseny de dos triangles són:
* Bandera de Guyana

## Vegeu també

* Escut de Collsuspina
* Escuts i banderes del Moianès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2020/2006, de 26 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Collsuspina.» (pdf). DOGC núm. 4660. Generalitat de Catalunya, 22-06-2006. [Consulta: 26 juny 2010].
# Bandera de Corçà

La bandera oficial de Corçà té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb el cor vermell de l'escut, d'alçària 1/2 de la del drap i amplària 2/5 de la llargària del mateix drap, centrat a 1/6 de la vora de l'asta, i amb un pal, de gruix 5/18 de la llargària del drap, bicolor horitzontal blanc i groc, la meitat superior amb una creu plena vermella d'arbre i braços de gruix 1/18 de la llargària del drap i la meitat inferior amb 4 faixes vermelles. | » |

## Història

Fou aprovada per la Generalitat el 14 de maig de 2015 i publicada al DOGC el 21 de maig amb el número 6876.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Empordà
* Escut de Corçà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1037/2015, de 14 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Corçà» ( PDF). DOGC núm. 6876. Generalitat de Catalunya, 21-05-2015. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2021. [Consulta: 22 maig 2015].
# Bandera de Llardecans

La bandera oficial de Llardecans té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb una faixa central blanca, de gruix 1/6 de l'alçària del drap.
Va ser aprovada el 24 d'octubre de 1994 i publicada en el DOGC l'11 de novembre del mateix any amb el número 1971.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 24 d'octubre de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Llardecans.» (pdf). DOGC núm. 1971. Generalitat de Catalunya, 11-11-1994. [Consulta: 6 gener 2012].
# Bandera de Llobera

La bandera oficial de Llobera té el següent blasonament:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb una banda negra de gruix 1/6 de l'alçària del drap i amb dues estrelles de sis puntes blaves, cadascuna de diàmetre 1/6 de la mateixa alçària, posades una a 1/6 de les vores superior i del vol i l'altra a 1/6 de les vores inferior i de l'asta.
Va ser aprovada el 21 de desembre de 2009 i publicada en el DOGC el 5 de gener de l'any següent amb el número 5539.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/3708/2009, de 21 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Llobera.» (pdf). DOGC núm. 5539. Generalitat de Catalunya, 05-01-2010. [Consulta: 6 gener 2010].
# Escut d'Alins

L'escut oficial d'Alins té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, una vall de sinople sobremuntada d'un os de sable passant armat, lampassat i vergat de gules. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Abans de la versió actual oficial, l'ajuntament feia servir una versió sense gules i amb arbres de fons que va ser fet servir de model per al blasonament actual. La versió actual va ser aprovada l'11 d'octubre de 1995 i publicada dins el DOGC el 3 de novembre del mateix any amb el número 2123. Alins és la principal localitat de la vall Ferrera, simbolitzada sota l'os, un senyal tradicional de l'escut de la vila; de fet, als boscos de les altes valls dels Pirineus era habitual trobar-hi ossos.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968. ISBN Sense ISBN.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Sobirà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ d'11 d'octubre de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi d'Alins.» (pdf). DOGC núm. 2123. Generalitat de Catalunya, 03-11-1995. [Consulta: 25 juny 2010].
* 1 2 Bassa 1968.
# Franz Moser

Franz Moser (Viena, 20 de març de 1880 - Viena, 27 de març de 1939) fou un compositor austríac.
Estudià en el conservatori de la seva ciutat natal amb els mestres Mandyczews-ki, Graedener, Fuchs. El 1906 fou nomenat repetiteur de Félix Mottl en el Conservatori de Múnic. Des de 1919 fou professor de piano i de teoria de la Música en l'Acadèmia Nacional i director de cors en el Teatre de l'Òpera de Viena
Va compondre:
* Simfonies;
* Quartets;
* una Serenade per a instruments de vent;
* una Simfonia de cambra també per a instruments de vent;
* un preludi simfònic per a gran orquestra;
més alguna música de piano i lieder.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 7, pàg. 772 (ISBN 84-239-4577-4)
# Glyptothorax steindachneri

Glyptothorax steindachneri és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est de Turquia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hijuela del Botánico

La Hijuela del Botánico, conegut també com “La Hijuela”, és un espai públic enjardinat amb una superfície de 3390 metres quadrats localitzat en la part posterior de l'Excelentísim Ajuntament de la Vila de La Orotava, a l'illa de Tenerife, (Canàries, Espanya).
La Hijuela depèn del Jardí d'Aclimatació de La Orotava (JAO) que està situat en el municipi del Puerto de la Cruz, antic Puerto de La Orotava, i va ser concebut inicialment en època de Carles III (segle xviii)

## Història

La Hijuela va ser aixecada en part del solar ocupat en el seu moment pel convent de Sant Josep, que va servir d'estatge a un grup de monges de la congregació de les clarisses l'any 1601 i més de 250 anys després va ser enderrocat, en 1868. El solar de l'antic convent l'ocupen avui la plaça de l'ajuntament, les Cases Consistorials i la Hijuela del Botánico.
La Hijuela del Botánico va ser creada el 1788 per iniciativa del VI Marquès de Villanueva del Prado, Alonso de Nava y Grimón, qui la va concebre com un centre complementari del Jardí d'Aclimatació de La Orotava. L'espai de construcció d'aquest jardí es va veure delimitat per la construcció del nou Palau Municipal en 1888. Al començament del segle xx va ser col·locat en la perifèria del jardí un reixat de disseny eclèctic de la qual sobresurt la porta d'accés, que es tracta d'un treball de forjat en ferro en la qual es reprodueixen formes vegetals d'acord amb l'espai en el qual se situa.
Va ser declarat Jardí Històric el 29 de juliol de 1994.

## Col·leccions

Encara que la Hijuela del Botánico té poca extensió, alberga gran varietat d'espècies vegetals, destacant les seves col·leccions de:
* Palmeres.
* Bromeliaceae.
* Araceae.
* Moraceae.
Existeixen arbres de gran interès per les seves dimensions, antiguitat, raresa o procedència de llocs remots, com per exemple:
* Metasequoia glyptostroboides, també coneguda com la Secuoia de l'alba.
* Dracaena draco, més coneguda com a Drac canari.
* Arbutus canariensis.
* Ginkgo biloba.

## Activitats

El Jardí, com a institució científica:
* Realitza intercanvis de germoplasma a nivell internacional.
* Manté un herbari dedicat especialment a la flora i vegetació de l'arxipèlag canari.

## Referències

* ↑ DECRET 226/2008, de 25 de novembre, pel qual es declara Bé d'Interès Cultural, amb categoria de Jardí Històric a “Hijuela del Botánico”, situat en el terme municipal de La Orotava, illa de Tenerife. Butlletí Oficial de Canàries núm. 244, divendres 5 de desembre de 2008, Pàg. 24240.

## Enllaços externs

* Llocs d'interès de Tenerife.
* La Hijuela des de satèl·lit.
# Estadi Général Seyni Kountché

L'Stade Général Seyni Kountché, també conegut com a Stade du 29 Julliet és un estadi de diversos usos edificat a Niamey, al Níger.
Actualment es fa servir com a l'estadi del club de futbol Sahel SC, també ho havia estat del JS du Ténéré, així com de la selecció nacional. Té capacitat per a 30.000 persones.
També és utilitzat per la pràctica de l'atletisme.

## Referències

* ↑ Interview de Monsieur Adamou Imirane Maïga, Directeur Général du Stade Général Seyni Kounché. Abdou Tikiré Tamaské. Alfani FM, "Journal Anfani". June 1999 Arxivat 20 November 2008 a Wayback Machine.
* ↑ Photos at fussballtempel.net
* ↑ Forum Social Africain: Niamey 2008 organizing committee, Methodology .
* ↑ Championnat scolaire 2009 : les compétitions se poursuivent au stade général Seini Kountché de Niamey Arxivat August 19, 2011, a Wayback Machine.. Oumarou Moussa, le Sahel. 24 March 2009.
* ↑ Première édition des Jeux de la CEN-SAD à Niamey - Sports/neuf disciplines sportives au programme Arxivat August 19, 2011, a Wayback Machine.. Oumarou Moussa, le Sahel. 30 January 2009.
# El tifus a Santpedor

Santpedor fou un focus endèmic de tifus durant tot el segle xix i el començament del XX es continuaren trobant malalts amb tifus. Cal recordar l'epidèmia de tifus que patí la població l'any 1883 motivada per la contaminació de la Font de les escales, i les epidèmies de còlera de 1884 i 1888 foren les més virulentes. A Barcelona, igual que a Santpedor, van intervenir Ramon Turró i els seus col·laboradors del Laboratori Municipal demostrant que les aigües contaminades amb el bacil d'Eberth eren la causa de la malaltia.

## Higiene i salut pública de la vila

Les cases en mal estat, poc ventilades, amb manca de llum i neteja als interiors i exteriors, foren una de les causes importants d'insalubritat de la població. Els carrers no tenien voreres ni empedrats. Algunes cases acomodades tenien cisternes, però la majoria dels habitants es nodrien de les aigües d'una font pública que tenia greus problemes de filtracions i també el clavegueram tenia una mancança de neteja. A més hi havia el vell costum de tenir animals a les cases, que ocasionà, sens dubte, greus problemes d'insalubritat pública.

## Aparició de l'epidèmia

El mes d'agost de 1902 en què esclatà l'epidèmia de tifus, dels aproximadament 1.900 habitants que vivien a Santpedor, es detectaren al voltant de 700 persones afectades per la malaltia. Els més afectats foren els nens.

## Estudi de les defuncions per febre tifoide l'any 1902

Dades del llibre del Registre Civil de Santpedor de l'any 1902:
* Valentina Sebarroja i Casanova, 22 anys. Diagnòstic: Pneumotifus Gripal. (09.03.1902)
* Rosa Sala i Sala, 42 anys. Diagnòstic: Infecció Eberthiana. (14.08.1902)
* Ignacio Vall i Vila, 28 anys. Diagnòstic: Febre Tifoide. (02.09.1902)
* Maria Seladó i Genescà, 21 mesos. Diagnòstic: Infecció Eberthiana. (02.09.1902)
* Francisca Mas i Serdeny, 30 anys. Diagnòstic: Febre Tifoide. (05.09.1902)
* Teresa Sebarroja i Bertran, 50 anys. Diagnòstic: Pneumotifus. (29.09.1902)
* Maria Singla i Biosca, 44 anys. Diagnòstic: Pneumotifus Gripal. (29.09.1902)
* Joaquim Flotats i Torras, 54 anys. Diagnòstic: Malaltia Eberthiana. (30.09.1902)
* Maria Pujol i Colillas, 24 anys. Diagnòstic: Febre Tifoide. (02.10.1902)
* Antonia Yaez i Vila, 18 anys. Diagnòstic: Febre Tifoide. (11.10.1902)
* Maria Vilarrubia i Puig, 4 mesos. Diagnòstic: Pneumotifus. (15.10.1902)
* Ramon Ferrer i Pujol, 7 anys. Diagnòstic: Infecció Eberthiana. (20.10.1902)
* Joan Ferrer i Urpina, 30 anys. Diagnòstic: Tifomalàsia. (22.11.1902)
* Pedro José Dante i Canals, 45 anys. Diagnòstic: Febre Tifoide. (25.11.1902)

## Referències

* ↑ Armand Rotllan i Verdaguer. 1902, tifus i mort a Santpedor. Centre d'Estudis del Bages, 1 gener 1996. ISBN 978-84-87618-26-0.
* ↑ Registre Civil de Santpedor. Llibre de defuncions. Llibre núm. 10 (abril de 1900-juliol de 1903)
# Elachocharax

Elachocharax és un gènere de peixos de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Elachocharax geryi (Weitzman & Kanazawa, 1978)
* Elachocharax junki (Géry, 1971)
* Elachocharax mitopterus (Weitzman, 1986)
* Elachocharax pulcher (Myers, 1927)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Weitzman, S. H. i J. Géry 1981: The relationships of the South American pygmy characoid fishes of the genus Elachocharax, with a redescription of Elachocharax junki (Teleostei: Characidae). Proceedings of the Biological Society of Washington v. 93 (núm. 4): 887-913.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weitzman, S. H. i R. H. Kanazawa 1978: The South American fish genus Elachocharax Myers with a description of a new species (Teleostei: Characidae). Proceedings of the Biological Society of Washington v. 91 (núm. 1): 158-183.
* Weitzman, S. H. 1986: A new species of Elachocharax (Teleostei: Characidae) from the Río Negro region of Venezuela and Brazil. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 99 (núm. 4): 739-747.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Elachocharax mitopterus

Elachocharax mitopterus és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Negro i Casiquiare.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Myers, G. S. 1927. Descriptions of new South American fresh-water fishes collected by Dr. Carl Ternetz. Bull. Mus. Comp. Zool. v. 68 (núm. 3): 107-135.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Weitzman, S. H. i R. H. Kanazawa 1978: The South American fish genus Elachocharax Myers with a description of a new species (Teleostei: Characidae). Proceedings of the Biological Society of Washington v. 91 (núm. 1): 158-183.
* Weitzman, S. H. 1986: A new species of Elachocharax (Teleostei: Characidae) from the Río Negro region of Venezuela and Brazil. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 99 (núm. 4): 739-747.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* «Elachocharax mitopterus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Eleccions al Consell General d'Aran de 2023

Les eleccions al Consell General d'Aran de 2023 se celebraren el 28 de maig del 2023, coincidint amb les eleccions municipals. Van servir per a elegir els 13 membres del Consell General, la composició política del qual no va variar.

## Sistema electoral

D'acord amb la Llei orgànica del règim electoral general i la Llei del règim especial d'Aran, les eleccions al Consell General se celebren mitjançant sufragi universal i llistes tancades. Per al repartiment dels escons, se segueix la regla D'Hondt amb un llindar electoral del 5% dels vots vàlids per circumscripció electoral. A efectes electorals, la Vall d'Aran queda dividida en sis circumscripcions que es corresponen amb els sis terçons tradicionals: Marcatosa i Lairissa elegeixen un conseller cadascun; Pujòlo i Arties e Garòs, dos; Quate Lòcs, tres, i Castièro, quatre.

## Resultats

Eleccions al Consell General d'Aran, 28 de maig de 2023 :
| Llista electoral | Llista electoral | Cap de llista | Vots | Vots | Consellers | Consellers |
| Llista electoral | Llista electoral | Cap de llista | Vots (sufragis) | Vots (%) | Consellers | Dif. consellers |
| | Unitat d'Aran-PSC (UA-PSC) | Maria Vergès | 2.279 | 49,05 | 9 | = 0 |
| | Convergència Democràtica Aranesa-Partit Nacionalista Aranès (CDA-PNA) | Ròsa Maria Salgueiro | 1.626 | 34,99 | 4 | = 0 |
| | Aran Amassa-Acord Municipal | Ruth Barella | 498 | 10,71 | 0 | = 0 |
| | Partit Renovador d'Arties e Garòs (PRAG) | José Antonio Bruna | 91 | 1,95 | 0 | = 0 |
| Cens electoral | Cens electoral | Cens electoral | | 100% |
| Participació | Participació | Participació | | 63,87% |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | | |
| Vots a candidatures | Vots a candidatures | Vots a candidatures | 4.494 | |
| Vots en blanc | Vots en blanc | Vots en blanc | | |
| Vots nuls | Vots nuls | Vots nuls | | |
| Abstenció | Abstenció | Abstenció | | |

### Resultats per terçó

| Terçó | | | | PRAG | Total consellers |
| Arties e Garòs | 1 | 1 | 0 | 0 | 2 |
| Castièro | 3 | 1 | 0 | | 4 |
| Lairissa | 1 | 0 | | | 1 |
| Marcatosa | 1 | 0 | 0 | | 1 |
| Pujòlo | 1 | 1 | 0 | | 2 |
| Quate Lòcs | 2 | 1 | 0 | | 3 |
| Total consellers | 9 | 4 | 0 | 0 | 13 |
| Terçó | | | | PRAG |
| Arties e Garòs | 24,88 | 39,14 | 8,58 | 24,40 |
| Castièro | 58,0 | 30,44 | 11,55 | |
| Lairissa | 62,84 | 37,16 | | |
| Marcatosa | 47,27 | 41,04 | 11,69 | |
| Pujòlo | 34,23 | 53,94 | 11,83 | |
| Quate Lòcs | 54,59 | 31,88 | 13,53 | |
| Total percentatge vot | 49,05 | 34,99 | 10,71 | 1,95 |

## Referències

* ↑ «Eleccions al Consell General d'Aran». Processos electorals. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ «Resultats eleccions al Conselh Generau d'Aran 2023». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ «Edicte de 5 de juny de 2023, de la Junta Electoral Provincial de Lleida, pel qual es fan públics els resultats corresponents a la proclamació d'electes al Consell General d’Aran 2023». Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 8930A, 06-06-2023.
# Elena Fons

Elena Fons (Sevilla, Espanya, 1873 - ?) fou una cantant d'òpera andalusa. Als deu anys començà en aquella capital començà la seva educació artística i encara no havia acabat Elena els seus estudis, quan l'Ajuntament de Sevilla votà per a ella una pensió de 3.000 pessetes anuals. En el Teatro Real (Madrid) s'estrenà com la Venus del Tannhäuser, aconseguint un notable triomf; i en altres nits cantà amb el mateix èxit les òperes Carmen, L'Orfeo i d'altres. L'abril d'aquell any marxà a la seva vila natal, on en el teatre de San Fernando interpretà el Faust, Aïda i Carmen, i l'Ajuntament de la capital andalusa, en vista dels grans èxits de l'artista, augmentà en 1.000 pessetes la pensió perquè pogués visitar Itàlia. En aquella península la Fons fou molt aplaudida en els millors teatres, com el Dal-Verme de Milà i el de Rossini de Venècia no menys que en el Comunale de Trieste. De retorn a Madrid signà el contracte per al Teatro Real, en què, amb el mateix resultat que en el de la primera aparició en escena, cantà Faust i I Pagliacci. Després cantà en diversos teatres de províncies, tornant al citat coliseu madrileny, com a prima donna, en la temporada de 1896 a 1897. A partir d'aquí no es troben dades d'aquesta cantant per enlloc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 311 ISBN 84-239-4524-3

## Enllaços externs

* https://ddd.uab.cat/pub/catart/catart_a1901m9n67.pdf