OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Botritis

La botritis és una malaltia causada pel fong Botrytis cinerea, que ataca molts cultius, com ara la vinya, arbres fruiters, maduixa, tomàquet, pebrot, albergínia, hortícoles variades i plantes ornamentals.
En el cas de la vinya i segons les circumstàncies pot ser una afectació fatal (podridura grisa o negra) o valuosa (podridura noble).

## Referències

* ↑ Romaní i Olivé, Joan Maria: Diccionari del vi i del beure. Edicions de La Magrana, col·lecció Pèl i Ploma, núm. 21. Barcelona, desembre del 1998. ISBN 84-8264-131-X, plana 53.

## Enllaços externs

* Descripció i tractament d'aquesta malaltia. (castellà)
# Bovatge

El bovatge era un impost que cobraven els reis normalment a l'inici del regnat.
Sembla que gravava la possessió de bestiar (el nom ve dels caps de bou que es prenien com a referència de la riquesa) i els béns mobles i seents.
Existia ja en l'època de Ramon Berenguer III (1096-1131), qui el va demanar per primera vegada el 1118 i hom el pot relacionar amb la institució de la Pau i Treva de Déu. Posteriorment es cobraria a través d'un grup de servidors jueus de la corona, com proven els llibres de registre que barregen el català i l'hebreu.
El 1299, els senyors laics i les ciutats i les viles rescataren el seu pagament.

## Referències

* ↑ Fontana i Lázaro, Josep. La formació d'una identitat. Una història de Catalunya (paper). 4a ed.. Vic: Eumo (Universitat de Vic), 2014, p. 23. ISBN 978-84-9766-526-1 [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 49.
# TrialGP Women

TrialGP Women és el nom amb què es coneix des del 2017 el campionat del món de trial femení a l'aire lliure. Anomenat oficialment FIM Women's Trial World Championship i regulat per la FIM, és la màxima competició internacional de trial en categoria femenina. Va ser instaurat el 2000 i té caràcter anual.
La dominadora de la competició és la pilot catalana Laia Sanz amb catorze títols.

## Historial

    A 26 de novembre de 2024
| Edició | Any | Campiona | Motocicleta |
| I | 2000 | Laia Sanz | Beta |
| II | 2001 | Laia Sanz | Beta |
| III | 2002 | Laia Sanz | Beta |
| IV | 2003 | Laia Sanz | Beta |
| V | 2004 | Laia Sanz | Montesa |
| VI | 2005 | Laia Sanz | Montesa |
| VII | 2006 | Laia Sanz | Montesa |
| VIII | 2007 | Iris Krämer | Scorpa |
| IX | 2008 | Laia Sanz | Montesa |
| X | 2009 | Laia Sanz | Montesa |
| XI | 2010 | Laia Sanz | Montesa |
| XII | 2011 | Laia Sanz | Montesa |
| XIII | 2012 | Laia Sanz | Gas Gas |
| XIV | 2013 | Laia Sanz | Montesa |
| XV | 2014 | Emma Bristow | Sherco |
| XVI | 2015 | Emma Bristow | Sherco |
| XVII | 2016 | Emma Bristow | Sherco |
| XVIII | 2017 | Emma Bristow | Sherco |
| XIX | 2018 | Emma Bristow | Sherco |
| XX | 2019 | Emma Bristow | Sherco |
| XXI | 2020 | Emma Bristow | Sherco |
| XXII | 2021 | Laia Sanz | Gas Gas |
| XXIII | 2022 | Emma Bristow | Sherco |
| XXIV | 2023 | Emma Bristow | Sherco |
| XXV | 2024 | Emma Bristow | Sherco |

## Palmarès

| Pilot | Campionats | Anys campiona |
| Laia Sanz | 14 | 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2021 |
| Emma Bristow | 10 | 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022, 2023, 2024 |
| Iris Krämer | 1 | 2007 |
| Total | 25 | |

## Notes

* ↑ Primera edició com a TrialGP Women.

## Referències

* ↑ Villarubia, Begoña. «Laia Sanz, la reina del trial». Mundo Deportivo, 02-03-2001. [Consulta: 19 setembre 2021].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «TrialGP Women». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Laia Sanz continua fent història i eleva a 11 el seu rècord de títols mundials de trial». Diari Ara, 28-08-2011 [Consulta: 19 novembre 2021].
* ↑ «Laia Sanz arriba a Catalunya i aposta per guanyar el Mundial d'Enduro per completar un 2012 excepcional». Esport3, 24-09-2012. [Consulta: 24 setembre 2012].
* ↑ «Laia Sanz alça el tretzè Mundial de Trial i apunta al segon d'enduro». Esport3, 07-09-2013. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ X.A. «Laia Sanz s’imposa a Portugal i obté el seu 14è títol mundial de trial». L'Esportiu, 18-09-2021. [Consulta: 19 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial (anglès)
* Women World Championship a trialonline.org (anglès)
# Georg Jakob Strunz

Georg Jakob Strunz (Pappenheim, 24 de desembre de 1783 - Múnic, 23 de maig de 1852) fou un compositor alemany del Romanticisme.
Va residir durant molts anys a París, on el seu entusiasme per Hector Berlioz i Victor Hugo el feren afiliar-se a l'escola romàntica, en la que assolí destacar-se.
Va compondre i estrenà amb èxit les òperes Boufarelli ou le prèvot de Milan (Brussel·les, 1806); Les courses de New-Market (París, 1818), i els ballets Les Nymphes des eaux i Wilhelm Tell (París, 1834); l'obertura i entreactes de per al Ruy Blas de Victor Hugo (1838); tres quartets per a instruments d'arc i un quadern de romances, a més molta música de concert per a piano i diversos instruments.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 1340 (ISBN 84 239-4557-X)
# José María Guervós y Mira

José María Guervós y Mira (Granada, 1870 - Madrid, 1944) va ser un compositor espanyol. El seu germà Manuel (1863-1902) també fou un notable pianista i compositor que va deixar escrites moltes obres per a piano, en les quals, a través d'un temperament personal, s'endevina la influència d'Isaac Albéniz i dels grans romàntics.
Va estudiar amb son pare (José Guervós del Castillo), i va succeir el seu germà Manuel com a acompanyant de Pablo Sarasate i era oncle del també molt bon compositor Fernando Carrascosa Guervós. L'any 1917 va accedir al lloc de professor d'acompanyament del Conservatori de Madrid, on ensenyava interinament abans, i on va tenir entre altres alumnes avantatjats com Tomás Teran. L'any 1895 va fundar, junt amb Pau Casals, Francés i Gálvez un conjunt de cambra, el Quartet Francés, i posteriorment va acompanyar en algunes ocasions Pau Casals. Va ser professor de la família reial i va col·laborar amb el Cuarteto Francés. Va inventar un sistema de notació denominat endecagrama, que no va prosperar.
Inspirat compositor, va compondre el poema simfònic Trafalgar (1899) i les sarsueles El rapto de Carolina (1896); Piquito de oro, en col·laboració amb Tomás Barrera, (1902); La buenaventura, i A estudiar a Salamanca, en col·laboració amb Amadeu Vives, 1903); Aretino i El lagar (1907), aquesta última en col·laboració amb José María Carbonell. Per a piano, va compondre un difícil Alegro de concierto, la polonesa Concha i l'àlbum de peces curtes Pensamientos. I per a cant i piano, una Serenta arabe i quinze lieder sobre les Rimas de Becquer, el més destacat de la seva obra de compositor.

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 230. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Guervós y Mira, José María; de Santa Ana, Rafael; Carbonell, José María; Muñoz Seca, Pedro. El lagar: zarzuela en un acto y tres cuadros. R. Velasco, 1907.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 199 ISBN 84-239-4527-8
# Juan de Mendoza y Luna

Juan de Mendoza y Luna, (Guadalajara, Espanya, gener de 1571 - Madrid, 9 d'octubre de 1628), de la Casa dels Mendoza, III Marquès de Montesclaros i administrador de les províncies espanyoles a Amèrica. Va ser successivament l'onzè Virrei de Nova Espanya (1603-1607) i del Perú (1607-1615).

## Biografia

Juan de Mendoza y Luna era el fill pòstum del II Marquès de Montesclaros. Va ser criat per la seva mare, Isabel Manrique de Padilla.
Es va distingir en el servei en l'exèrcit del Duc d'Alba en la campanya portuguesa, com un capità de llancers. Pel seu servei, li van concedir l'honor de ser Cavaller de l'Ordre de Santiago el 1591. Més tard va ser governador de Sevilla.

## Virrei de Nova Espanya

Va servir en l'exèrcit amb distinció en la campanya de Portugal. Va ser nomenat Virrey de la Nova Espanya el 19 de maig de 1603, acompanyat de la seva esposa, Ana de Mendoza —també coneguda com a Ana Messía—, i hi va arribar el 27 d'octubre del mateix any. Poc després, a l'agost de 1604, una inundació va assolar la Ciutat de Mèxic, i va proposar tralladar la capital a Tacubaya. Davant el costós del pla va concloure que els palaus virreinales, que havien costat molts de de diners, no es podien abandonar, va ordenar una sèrie d'obres per al desguàs de les llacunes de la Ciutat de Mèxic —desguàs de Huehuetoca, que no va ser acabat fins al mandat del seu successor—, per a prevenir noves inundacions. També va manar empedrar els carrers de la Ciutat de Mèxic, construir un aqüeducte per al proveïment d'aigua potable des de les fonts de Chapultepec al centre de la ciutat —obra que tampot no es va acabar durant el seu mandat— i una sèrie de calçades que de la Ciutat de Mèxic portaven a Guadalupe, San Cristóbal, San Antonio Abad, Chapultepec i unes altres; el seu govern es va acabar el 2 de juliol de 1607, i es va embarcar des del porty d'Acapulco, amb destinació a Lima.

## Virrey del Perú

Durant el seu mandat com Virrei del Perú, que va començar el 21 de desembre de 1607, va fomentar la flota, va manar confeccionar el primer cens de Lima, va construir el Pont de Pedra sobre el riu Rímac i l'Albereda dels Descalços, i es va fer conegut per la seva protecció dels indis, per la denúncia davant el Rei de les excessives riqueses que atresoraven les ordres religioses, així com per la institució del primer tribunal major de comptes del virregnat. Durant el seu mandat, que va acabar el 18 de desembre de 1615, es va descobrir una mina de mercuri a Huancavelica.

## Retorn a Espanya

Després de tornar a Espanya el 1616 va ser promogut Conseller d'estat i de Guerra del Rei, governador del consell d'Hisenda, també d'Aragó i un alt funcionari axl Tribunal. El rei Felipe IV ho va fer Gran d'Espanya.

## Referències

* ↑ López de Haro, Alonso. «XL. Del título y Marquesado de La Guardia que dio el Católico Rey don Felipe Segundo[...]». A: Nobiliario genealógico de los Reyes y Títulos de España. 2, 1622, p. 479-485 [Consulta: 15 gener 2011].
# Cyprinella nivea

Cyprinella nivea és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des de Carolina del Nord fins a Geòrgia (Estats Units).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cope, E. D. 1870. Partial synopsis of the fishes of the fresh waters of North Carolina. Proc. Am. Philos. Soc. v. 11 (núm. 84): 448-495.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L.M. i B.M. Burr, 1991. A field guide to freshwater fishes of North America north of Mexico. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Leptagoniates pi

Leptagoniates pi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,1 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Mamoré.

## Referències

* ↑ Boulenger G. A. 1887. An account of the fishes collected by Mr. C. Buckley in eastern Ecuador. Proceedings of the Zoological Society of London. 1887 (pt 2). 274-283.
* ↑ Vari, R. P. 1978. The genus Leptagoniates (Pisces: Characoidei) with a description of a new species from Bolivia. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 91 (núm. 1): 184-190.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Leptocypris niloticus

Leptocypris niloticus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ Boulenger G. A. 1900. Matériaux pour la faune du Congo. Poissons nouveaux du Congo. Sixième Partie. Mormyres, Characins, Cyprins, Silures, Acanthoptérygiens, Dipneustes. Ann. Mus. Congo (Ser. Zool.) v. 1 (fasc. 5). 129-164.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. 1990 Cyprinidae. p. 269-361. A C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. I. Coll. Faune Tropicale núm. XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Leptocypris taiaensis

Leptocypris taiaensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sierra Leone.

## Referències

* ↑ Boulenger G. A. 1900. Matériaux pour la faune du Congo. Poissons nouveaux du Congo. Sixième Partie. Mormyres, Characins, Cyprins, Silures, Acanthoptérygiens, Dipneustes. Ann. Mus. Congo (Ser. Zool.) v. 1 (fasc. 5). 129-164.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. 1990 Cyprinidae. p. 269-361. A C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. I. Coll. Faune Tropicale núm. XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Leptodoras myersi

Leptodoras myersi és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Boulenger G. A., 1898. Descriptions of two new siluroid fishes from Brazil. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 2 (núm. 12). 477-478.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Böhlke, J. E., 1970. A new species of the doradid catfish genus Leptodoras, with comments on related forms. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 4) v. 38 (núm. 3): 53-62.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Ortega, H. i R.P. Vari, 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Birindelli, J. L. O., L. M. Sousa i M. H. Sabaj Pérez, 2008: New species of thorny catfish, genus Leptodoras Boulenger (Siluriformes: Doradidae), from Tapajós and Xingu basins, Brazil. Neotropical Ichthyology v. 6 (núm. 3): 465-480.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sabaj, M. H., 2005: Taxonomic assessment of Leptodoras (Siluriformes: Doradidae) with descriptions of three new species. Neotropical Ichthyology v. 3 (núm. 4): 637-678.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Les Guineueres (Castellcir)

Les Guineueres és un paratge del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
És en el sector sud-oest del terme de Castellcir, al sud-est de la masia de la Vall i a prop i a llevant de la de la Vall Jussana, a tocar i al nord-oest de la Pinassa de la Vall Jussana i al sud-oest del Camp de la Bauma.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* Les Guineueres en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les Quatres Cases Vallès

Les Quatres Cases Vallès és un conjunt de Santa Bàrbara (Montsià) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de 4 cases al llarg de 12 m de façana i 15–16 m de profunditat. Són totes de planta baixa i dos pisos i estan fetes de maçoneria ordinària, arrebossada i cobertes a dues vessants, amb el carener paral·lel a les façanes principals. Destaquen els balcons de la núm. 5, el balcó corregut del primer pis de la núm. 7 (1909) i les golfes obertes en arcs de mig punt del núm. 11. Les quatre cases tenen una cornisa contínua igual.
Tres dels edificis posseïen molins de giny (núm. 5, 9 i 11).

## Història

Aquests edificis es realitzaren quan els habitants del Mas de Vallés es traslladaren al poble, a principis del segle xix (1822), fundant una casa cada un dels 4 germans.
Al núm. 11 es conserva una inscripció en pedra provinent de la llar de campana amb la data de 1822.

## Referències

* 1 2 3 4 «Les Quatres Cases Vallès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Les criatures de Prometeu (Beethoven)

Les criatures de Prometeu (en alemany, Die Geschöpfe des Prometheus), op. 43, és un ballet amb argument del ballarí Salvatore Viganò i música de Ludwig van Beethoven, compost el 1801 i estrenat al Burgtheater de Viena el 28 de març de 1801.
El text no es conserva però sí tota la partitura de Beethoven. El tema principal de l'obertura va ser utilitzat també en la Simfonia núm. 1 i el tema principal de l'últim moviment del ballet va ser utilitzat en el quart moviment de la Simfonia Heroica i en les 15 variacions i fuga per a piano en mi bemoll major, Variacions Heroica, op. 35.

## Estructura

* Les criatures de Prometeu – Overture
* NBC Symphony Orchestra dirigida per Arturo Toscanini, enregistrament de 1944
* Les criatures de Prometeu – 14. Andante
* Interpretació de Leila Storch (oboè), William McColl (corno di bassetto), i Anita Cummings (piano)
Las parts del ballet són:

### Acte I

Obertura: Adagio - Allegro molto con brio
* Introducció: Allegro non troppo
* Poco Adagio - Allegro con brio
* Adagio - Allegro con brio
* Allegro vivace

### Acte II

* Maestoso - Andante
* Adagio - Andante quasi Allegretto
* Un poco Adagio - Allegro
* Grave
* Allegro con brio - Presto
* Adagio - Allegro molto
* Pastorale: Allegro
* Andante
* Maestoso - Allegro
* Allegro
* Andante - Adagio - Allegro
* Andantino - Adagio - Allegro
* Finale: Allegretto - Allegro molto - Presto

## Referències

* ↑ Tranchefort, François-René (ed.): Guide de la musique symponique. Fayard, 1986. ISBN 978-2-213-01638-2
* ↑ “Ludwig Van Beethoven (1770-1827), The Creatures of Prometheus, Ballet Op. 43, Melbourne Symphony Orchestra, Michael Halasz”, contraportada (1995).

## Enllaços externs

* «Overture to The Creatures of Prometheus». The Kennedy Center, 30-09-2012. [Consulta: 11 desembre 2013].