OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oxygaster pointoni

Oxygaster pointoni és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,5 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja quironòmids i petits mol·luscs.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conques dels rius Mekong i Chao Phraya.

## Referències

* ↑ «Oxygaster pointoni». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 1998. Fishes of the Nam Theun and Xe Bangfai basins, Laos, with diagnoses of twenty-two new species (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Cobitidae, Coiidae and Odontobutidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 9(1): 1-128.
* ↑ Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom, 1999. The fishes of southern Lao. Lao Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Laos. 161 p.
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, 265 p.
* ↑ Taki, Y., 1974. Fishes of the Lao Mekong Basin. United States Agency for International Development Mission to Laos Agriculture Division. 231 p.
* ↑ Taki, Y., 1978. An analytical study of the fish fauna of the Mekong basin as a biological production system in nature. Research Institute of Evolutionary Biology Special Publications núm. 1, 77 p. Tòquio (Japó).
* ↑ Vidthayanon, C., J. Karnasuta i J. Nabhitabhata, 1997. Diversity of freshwater fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok. 102 p.

## Bibliografia

* Banarescu, P., 1969: Contributions to the systematics of the genus Oxygaster (Pisces, Cyprinidae) with description of a new subspecies. Revue Roumaine de Biologie Serie de Zoologie v. 14 (núm. 3): 191-198, Pls 1-2.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Escut de Sant Mateu

L'escut de Sant Mateu és un símbol representatiu oficial de Sant Mateu, municipi del País Valencià, a la comarca del Baix Maestrat. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, partit. Al primer quarter, en camper d'argent, un àngel, representant l'apòstol sant Mateu. Al segon quarter, d'or, quatre pals de gules, carregat d'una creu de Montesa. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució del 2 de desembre de 2005, del conseller de Justícia i Administracions Públiques. Publicat en el DOGV núm. 5.172, del 9 de gener de 2006.
L'escut comprèn el senyal parlant de l'àngel, representació de sant Mateu apòstol, al·lusiu al nom de la localitat i patró de la vila. La creu de l'orde de Montesa fa referència a la seva pertinença a aquest orde militar, que tingué a Sant Mateu la capital efectiva del Baix Maestrat. El 1587 el senyoriu de Montesa va passar a la corona, d'aquí el senyal reial dels quatre pals.

## Referències

* 1 2 «Resolució de 2 de desembre de 2005, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Sant Mateu». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 5172, 09-01-2006 [Consulta: 19 agost 2020].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Maestrat
* Llista d'escuts del País Valencià
# Mylochromis chekopae

Mylochromis chekopae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,2 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja cladòcers, copèpodes i algues.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Malawi.

## Referències

* ↑ Regan, C. T., 1920. The classification of the fishes of the family Cichlidae.--I. The Tanganyika genera. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 5 (núm. 25): 33-53.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Turner, G. F. & J. D. Howarth, 2001. Description of two new species of Mylochromis (Teleostei: Cichlidae) from Lake Malawi, Africa. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 3): 205-212.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Turner, G. F. & J. D. Howarth, 2001.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Derijst, E. i J. Snoeks, 1992: Maravichromis Eccles & Trewavas, 1989, a junior synonym of Mylochromis Regan, 1920 (Teleostei, Cichlidae). Cybium v. 16 (núm. 2): 173.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pla dels Tofoners

El Pla dels Tofoners és un pla del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
Està situat a l'extrem oriental del terme, a tocar del límit amb Sant Martí de Centelles i Sant Quirze Safaja. És al nord de la masia de Barnils, al sud-est de la de les Solanes i a la dreta del torrent del Bosc.

## Etimologia

El nom d'aquest pla prové de la presència de tofoners en aquest lloc.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Pla dels Tofoners en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Hemigrammus levis

Hemigrammus levis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical entre 24 °C i 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Gill, T. N. 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13): 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 52 (núm. 6): 91-106.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Riehl, R. i H.A. Baensch 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Gnathophis bathytopos

Gnathophis bathytopos és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 35 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 180 i 370 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: l'estret de Florida i el sud-est del golf de Mèxic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1860. Neue aalaehnliche Fische des Hamburger Museums. Abh. Naturwiss. Ver. Hamburg v. 4 (núm. 2). 1-29 + suppl. 1-4.
* ↑ Smith, D. G. & Kanazawa, R. H., 1977. Eight new species and a new genus of congrid eels from the western north Atlantic with redescriptions of Ariosoma analis, Hildebrandia guppyi, and Rhechias vicinalis. Bulletin of Marine Science v. 27 (núm. 3): 530-543.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Robins, C.R. i G.C. Ray, 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Escut de Sant Pere de Vilamajor

L'escut oficial de Sant Pere de Vilamajor té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una clau d'or en pal, amb la dent a dalt i mirant a sinistra; el peu partit: 1r d'argent, una creu plena de gules; 2n d'or, quatre pals de gules. Per timbre, una corona mural de poble.

## Significació

La clau és l'atribut de sant Pere, patró del poble. La creu de Sant Jordi i els quatre pals reials són les armes de la ciutat de Barcelona, i recorden que la població originària de Vilamajor obtingué el 1384 el títol de «carrer de Barcelona».
La referència a la clau ja apareix en escuts consistorials del segle xviii. Més endavant aquesta clau va ser substituïda per dues de passades en sautor, com és típic de molts escuts. No és fins a temps moderns que s'ha recuperat la forma amb una sola clau. Al llarg de la història ha estat guarnit amb els quatre pals, que han estat substituïts amb els símbols de Barcelona, i amb una tiara papal (sant Pere fou el primer papa), que ha estat substituïda per una corona mural que denota que la localitat té la consideració de poble.
La versió actualment oficial es va aprovar el 23 d'abril del 2002 i fou publicada al DOGC el 9 de maig del mateix any amb el número 3632.

## Galeria d'escuts

| Escut antic | Escut antic | Escut antic | Escut antic | Escut antic | Escut antic | Escut antic | Escut actual |
| Escut de la Batllia Reial de Vilamajor | Escut de la Reial Vila de Vilamajor | Escut de l'Ajuntament Constitucional de Sant Pere de Vilamajor | Escut de l'Alcaldia Constitucional de Sant Pere de Vilamajor | Alcaldia de Sant Pere de Vilamajor | Alcaldia de la Força de Vilamajor | Escut de Sant Pere de Vilamajor | Escut oficial de Sant Pere de Vilamajor |
| 1761 i anterior | Començament del segle xix | Mitjan segle xix | Final del segle xix | II República Espanyola | Guerra Civil espanyola | Franquisme i final del segle xx | Escut oficial actual |

## Vegeu també

* Bandera de Sant Pere de Vilamajor
* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1146/2002, de 23 d'abril, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Pere de Vilamajor.» (pdf). DOGC núm. 3632. Generalitat de Catalunya, 09-05-2002. [Consulta: 25 juny 2010].
# Mas rònec

Un mas rònec era un mas abandonat sobretot arran de la crisi demogràfica dels segles xiv i xv. Aquests masos, tal com reconeix una clàusula addicional de la Sentència de Guadalupe, pogueren engruixir el patrimoni dels masos més importants del terme pobletà. Han estat excavats diversos masos rònecs a Vilosiu, Creu de Pedra i Tavertet.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 167.
# Myocastor

Myocastor és un gènere són una família de rosegadors del grup dels caviomorfs amb un sol representant vivent, el coipú, originari de Sud-amèrica. El registre fòssil indica que els primers animals d'aquest clade aparegueren en aquest mateix continent durant el Miocè superior. Es divideix en dues espècies:

## Referències

* ↑ Entrada «Myocastor» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Bocage, Alberto. Mamíferos del Uruguay. 1a edició. Montevideo (Uruguai): Ediciones de la Banda Oriental, 1994, p. 105.
* ↑ Lowe, S., M. Browne, S. Boudjelas, M. De Poorter «100 de las especies exóticas invasoras más dañinas del mundo. Una selección del Global Invasive Species Database» (en castellà). Aliens, 12, 2004, pàg. 12 [Consulta: 5 gener 2013]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ Ameghino, F. (1902) Notas sobre algunos mamíferos fósiles nuevos o poco conocidos del Valle del Tarija. Anales del Museo Nacional de Buenos Aires, Vol. 8: pàg. 225-261, 3 fig (castellà).
* ↑ Frailey, David; Kenneth E. Campbell; and Ronald G. Wolff (1980) Additions to the knowledge of Hippocamelus, Ctenomys and Myocastor from the Middle Pleistocene of the Tarija Basin, Bolivia. Occasional Papers of the Museum of Natural History The University of Kansas Lawrence, Kansas núm. 85, pàg. 1-14 abril 30, 1980.
# Placidus von Camerloher

Placidus Cajetanus Laurentius von Camerloher (Murnau am Staffelsee, 9 d'agost de 1718 - Freising, 21 de juliol de 1782) fou un compositor i eclesiàstic alemany.
Estudià en l'Acadèmia de Nobles d'Ettal, i el 1748 ingressà en el sacerdoci, sent nomenat canonge de Sant Andreu de Freising.
Les seves composicions orquestrals, molt notables, es publicaren en part de 1760 a 1764, conservant-se a Múnic i Darmstadt els manuscrits de moltes que encara romanen inèdites. El 1739 s'estrenà a Múnic la seva òpera Melissa. Moltes obres escrites pel seu germà Joseph Anton (1710-1743), foren atribuïdes a ell durant molts anys, fins que es va poder aclarir la paternitat de les partitures. Durant la seva estada a Múnic tingué molts alumnes, entre ells a Joseph Christian Williwald Michl i als germans Celestin i Christian Hochbrucker.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 10, pàg. 1146. (ISBN 84-239-4510-3)
* ↑ Enciclopèdia Espasa v. 28, 1.ª part. pàg. 12, (ISBN 84-239-4527-8)
# Hemilepidotus

Hemilepidotus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còtids.

## Taxonomia

* Hemilepidotus gilberti (Jordan & Starks, 1904)
* Hemilepidotus hemilepidotus (Tilesius, 1811)
* Hemilepidotus jordani (Bean, 1881)
* Hemilepidotus papilio (Bean, 1880)
* Hemilepidotus spinosus (Ayres, 1854)
* Hemilepidotus zapus (Gilbert & Burke, 1912)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Starks, E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358): 231-335.
* ↑ Tilesius, W. G. von, 1811. Piscium Camtschaticorum descriptiones et icones. Mémoires de l'Académie Impériale des Sciences de St. Petersbourg v. 3: 225-285, Pls. 8-13.
* ↑ Bean, T. H., 1881. Descriptions of new fishes from Alaska and Siberia. Proceedings of the United States National Museum v. 4 (núm. 210): 144-159.
* ↑ Ayres, W. O., 1854. (Description of new fishes from California). (Minutes of Academy meetings were printed in "The Pacific" (a newspaper) shortly after each meeting. New species date to publication in The Pacific. Dates of publication are given in each species account). The Pacific [newspaper] v. 3 and 4 (thru núm. 6).
* ↑ Gilbert, C. H. & Burke, C. V., 1912. Fishes from Bering Sea and Kamchatka. Bulletin of the Bureau of Fisheries v. 30 (for 1910): 31-96.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# La bemoll menor

La bemoll menor (també La♭m en la notació europea i A♭m en la notació americana) és la tonalitat que té l'escala menor a partir de la nota la♭. Així, la seva escala està constituïda per les notes la♭, si♭, do♭, re♭, mi♭, fa♭ i sol♭. La seva armadura té set bemolls, és a dir, totes les notes. La seva tonalitat relativa és la de do bemoll major, i la tonalitat homònima és la bemoll major. El seu equivalent enharmònic és sol sostingut menor.
Si bé la bemoll menor apareix en les modulacions, és molt poc usada com a tonalitat principal d'una obra musical. En l'obra de Frédéric Chopin, l'única en la bemoll menor és el Vals, opus 42. Més utilitzada és el seu equivalent enharmònic, sol sostingut menor.

## Obres clàssiques famoses

* Chopin: Vals per a piano, op. 42.
* Marxa fúnebre de la Sonata para piano núm. 12, op. 26 - Beethoven

## Cançons pop conegudes

* Until it sleeps - Metallica (es toca en la menor natural, amb una afinació dels instruments de corda mig to per sota.)
* Industrial Revolution Overture - Jean Michel Jarre
* Hit the road, Jack - Ray Charles

## Referències

* ↑ «Tunings».
# Oxynoemacheilus cinicus

Oxynoemacheilus cinicus és una espècie de peix pertanyent a la família dels balitòrids i a l'ordre dels cipriniformes.

## Etimologia

L'epítet cinica fa referència al seu lloc d'origen: el riu Cin a Turquia.

## Descripció

Fa 5,9 cm de llargària màxima. 3 espines i 7-8 radis tous a l'aleta dorsal. 3 espines i 5 radis tous a l'anal. 1 espina i 9-10 radis tous a les pectorals. 2 espines i 6-7 radis tous a les pelvianes. Aleta caudal forcada. Línia lateral contínua.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical, el qual viu a Àsia: és un endemisme del riu Cin (conca del riu Büyük Menderes) a l'Anatòlia occidental (Turquia).

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és baix (15 de 100).

## Referències

* ↑ Bănărescu, P. & T. T. Nalbant, 1966. The 3rd Danish Expedition to central Asia. Zoological results 34. Cobitidae (Pisces) from Afghanistan and Iran. Vidensk. Medd. Dansk Naturh. Foren. Kjøbenhavn, vol. 129: 149-186, Pls. 19-21.
* 1 2 3 Erk' Akan F., T. T. Nalbant & C. Özeren, 2007. Seven New Species of Barbatula, Three New Species of Schistura and a New Species of Seminemacheilus (Ostariophysi: Balitoridae: Nemacheilinae) from Turkey. Journal of Fisheries Intemational 2 (1): 69-85.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ The ETYFish Project Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Morphology Data of Oxynoemacheilus cinicus - FishBase (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Salim Serkan Güçlü, Fahrettin Küçük, Ömer Osman Ertan i Zekiye Güçlü, 2013. The Fish Fauna of the Büyük Menderes River (Turkey): Taxonomic and Zoogeographic Features. Turkish Journal of Fisheries and Aquatic Sciences, 13: 685-698 (2013).
* ↑ UICN (anglès)
* ↑ List of Freshwater Fishes reported from Turkey - FishBase (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Bibliografia

* Erk'akan, F., S. C. Özeren i T. T. Nalbant, 2008. Two new species of stone loaches from Turkey (Teleostei: Nemacheilidae). Journal of Fisheries International, vol. 3 (núm. 4): 115-119.
* Erk'akan, F., 2012. Two new Oxynoemacheilus (Teleostei: Nemacheilidae) species from western Turkey. Research Journal of Biological Sciences,vol. 7 (núm. 2): 97-101.
* Freyhof, J., F. Erk'akan, C. Özeren i A. Perdices, 2012. An overview of the western Palaearctic loach genus Oxynoemacheilus (Teleostei: Nemacheilidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, vol. 22 (núm. 4): 301-312. Arxivat 2012-08-08 a Wayback Machine.
* Kottelat, M., 2012. Conspectus Cobitidum: an inventory of the loaches of the world (Teleostei: Cypriniformes: Cobitoidei). Raffles Bulletin of Zoology Suppl. No. 26: 1-199.
* Prokofiev, A. M., 2009. Problems of the classification and phylogeny of Nemacheiline loaches of the group lacking the preethmoid I (Cypriniformes: Balitoridae: Nemacheilinae). Journal of Ichthyology, vol. 49 (núm. 10): 874-898.