OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giovanni Nicolò Mezzogori

Giovanni Nicolò Mezzogori (Comacchio, Emília-Romanya, 1580 - 1623) fou un compositor italià del Barroc.
No es troba res exacte sobre l'ascendència i les condicions socials de la seva família. Les etapes i els personatges de la seva carrera i la composició eclesiàstica es dedueixen de nou obres musicals, però, les dates publicades entre 1611-1623 preparats pels editors de Venècia i en general acompanyada de cartes d'informació doviziose amb dedicatòria.
Es remunta a 1611 eel primer llibre de concerts sagrats a dos, i tres articles, impresos -com els tres següents- de Ricciardo Amadino i que comprèn trenta-sis motets on es practica gairebé totes les combinacions de registres vocals, en un escrit sovint omoritmica però animada per senyals imitatives i passatges Vocalise: aquests estils de protosecentesca pràctica ordinària després es troben amb l'estabilitat en la poètica de Mezzogorri.
Aquesta primera obra porta una dedicatòria a monsenyor Orazio Giraldi, bisbe de Comacchio, a la qual l'autor atribueix molts, et non vulgars favors [...] per sobre de mi no dirà dispersos, però va ploure en els anys de l'edat [...?] més verd va passar al seu servei, i fins i tot el posterior nomenament a la descripció del lloc i mestre de capella de la catedral comacchiesa.
Reculls de publicacions de Mezzorori: Missa. Motetti e un Miserere a quattro voci (Venècia, 1614): La celeste sposa, terzo degli concerti con mottetti (Venècia, 1616), Salmi festivi vespertini concertati a quattro voci (Venècia, 1623), etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 925 (ISBN 84 239-4534-0)

## Enllaços externs

* Biografia a treccani.it (italià)
# Giovanni Valente

Giovanni Valente (Nàpols, Campània, 1825 - 1890) fou un compositor italià.
Estudià en l'Escola Reial de Música de San Pietro a Magella i fou deixeble de Mercadante en la composició. El 1844 es presentà en el teatre Nuovo una òpera seva titulada L'invitato ad un ballo in maschera. El 1846 estrenà en el mateix teatre Sarto da Donna.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 66, pàg. 671 (ISBN 84-239-4566-9)
# Giulio Caccini

Giulio Caccini (Roma, 8 d'octubre de 1551 – Florència, 10 de desembre de 1618) fou un compositor del Barroc italià.
Fou deixeble d'Escipió della Palla, i el 1564 passà a Florència, on va obtenir una plaça de cantor en la capella de música del gran duc de Toscana, i el 1604 a París, retornant després a Florència, on morí. Durant força temps ha estat considerat com l'inventor del cant recitatiu i com el creador de l'òpera moderna, que amb el temps es convertiria en l'actual drama líric, portat al seu més alt grau per Richard Wagner, però, en realitat, aquesta gloria només li correspon a mitges, car abans que ell, Pieri, i també Cavalieri, havien donat a conèixer llurs assaigs en aquest gènere. No se li pot discutir l'honor d'haver donat justa expressió al cant dramàtic, fent-lo correspondre amb el text literari, fins al punt que un eminent crític, coetani seu, li deia que era el pare d'un nou gènere, d'un cant recitat, noble i superior als cants populars, que no permuta ni altera les paraules que els pren la vida i el sentiment, sinó que, per contra, els augmenta, afegint-hi més ànima i més força. A Florència tingué molts alumnes entre ells a Francesco Rasi.
Caccini no coneixia gaire la part científica del seu art, però restava admirablement dotat pel sentiment melòdic, i tenia sobretot una rara intuïció dramàtica, i d'ací que una associació, composta de nobles afeccionats i d'artistes, creada per a intentar la restauració de la declamació musical grega aplicada al drama, és fixes en ell. Abans de llençar-se al teatre, escriví alguns assaigs que assoliren el més complet èxit, i quan donà al públic llur Combattimento d'Apolline col serpente (1590), havia madurat el seu pla, que introduí una vertadera revolució en l'art musical. Poc temps després l'associació es traslladà de Florència a Roma, i allà compongué, amb col·laboració amb Jacopo Peri, la música de Dafne (1594), d'Ottavio Rinuccini, contribuint aquest força en fixar la forma definitiva de la declaració musical o recitatiu. A part de les obres ja mencionades, l'obra que donà fama a Caccini fou Nuove musiche (1601-1608); entre la resta citarem: Euridice (1602), Il rapimento di Cefalo (1597), Fuggliottio musicale (1613), i una continuació de Nuove musiche, titulada Nuove musiche e nuove manieri di ricirverle (1614).
A començaments de la seva carrera actuava amb les seves filles, Settimia i Francesca, amb el nom de Concerto Caccini, però més endavant va formar grup només les dues germanes i l'executant romana Vittoria Archilei. En aquesta època va rebre a vegades el nom de la Cecchina.

## Referències

* ↑ Tom núm. 10 de l'Enciclopèdia Espasa
# Giuseppe Apolloni

Giuseppe Apolloni (Vicenza, 8 d'abril de 1822 – idm. 31 de desembre de 1889) fou un compositor italià.
Fou l'autor de les òperes següents: Gustavo Wasa, L'ebreo, Adelchi, Il conte de Königsmarch, Pietro d'Albano i altres que restaren de repertori.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 5, pàg. 1044 (ISBN 84-239-4505-7)
# Giuseppe Jannacconi

Giuseppe Jannacconi (Roma, 1740 - Roma, 16 de març de 1816), fou un compositor italià.
Fou un dels últims representants de l'escola anomenada romana. Fou deixeble de Andrea Basili i Lorenzo Baini, com a mestre de capella de la Basílica de Sant Pere de Roma, el 1811 succeí al gran Nicola Zingarelli, el qual es negà a executar el Te Deum en honor del fill de Napoleó que llavors era Rei de Roma.
Entre les seves obres més importants hi figuren una Missa, unTe Deum, un Magnificat, un Dxit Dominus, i un Tu es Petrus, a 16 veus. Va compondre un cànon a 64 veus, un altre a 24, dos a 16 i un a 12; salms amb acompanyament instrumental o sense, motets, ofertoris, antífones, etc. El nombre de misses de les seves composicions en comprèn trenta a veus diverses.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, 2.ª part, pàg. 2457/58. (ISBN 84-239-4582-0)
# Gladioglanis conquistador

Gladioglanis conquistador és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Napo, Solimões, Purus i Capim.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Ferraris C. J., Jr. & Mago-Leccia F., 1989. A new genus and species of pimelodid catfish from the Río Negro and Río Orinoco drainages of Venezuela (Siluriformes: Pimelodidae). Copeia 1989 (núm. 1). 166-171.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lundberg, J. G., A. H. Bornbusch & F. Mago-Leccia. 1991. Gladioglanis conquistador n. sp. from Ecuador with diagnoses of the subfamilies Rhamdiinae Bleeker and Pseudopimelodinae n. subf. (Siluriformes: Pimelodidae). Copeia 1991 (núm. 1): 190-209.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Glaphyropoma rodriguesi

Glaphyropoma rodriguesi és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Mucujê (afluent del riu Paraguaçu al Brasil).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 De Pinna M. C. C., 1992. A new subfamily of Trichomycteridae (Teleostei, Siluriformes), lower loricarioid relationships and a discussion on the impact of additional taxa for phylogenetic analysis. Zool. J. Linn. Soc. v. 106 (núm. 3). 175-229.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ De Pínna, M.C.C. i W. Wosiacki, 2003. Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes). p. 270-290. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Glenn Medeiros

Glenn Allan Medeiros (Lihue, Hawaii, 24 de juny de 1970) és un cantautor nord-americà. És professor de l'Escola de Maryknoll.

## Carrera

Va aconseguir la seva fama internacional amb la balada Nothing's Gonna Change My Love For You, composta per Gerry Goffin i Michael Masser. Aquesta cançó va estar en el segon lloc als Top 100 de Billboard, el 1987. Va treballar en duets amb Ray Parker Jr. i amb Bobby Brown en el senzill núm. 1 "She Ain´t Worth It" de 1990. Després d'aquest hit no va tenir el mateix èxit. El 1989 va participar en la tercera part de Karate Kid, apareixent fins i tot a la pel·lícula i component part dels arranjaments musicals de la pel·lícula al costat d'Elizabeth Wolfgramm.

## Discografia
### Àlbums

* Glenn Medeiros (1987)
* Not Me (1988)
* Nothing's Gonna Change My Love for You (reedició del primer àlbum de 1987) (1989)
* Glenn Medeiros (1990)
* It's Alright To Love (1993)
* The Glenn Medeiros Christmas Album (1993)
* Sweet Island Music (1995)
* Captured (1999)
* Me (2003)
* With Aloha (2005)
* Aloha from Paradise (amb diversos artistes) (2007)

## Enllaços externs

* Official Glenn Medeiros Site
* G-Medeiros.com For Glenniacs Only
* Glenn Medeiros & Thomas Anders
# Jàfar ibn Abi-Tàlib

Jàfar ibn Abi-Tàlib (àrab: جعفر ابن أبي طالب, Jaʿfar ibn Abī Ṭālib), també conegut com a Jàfar at-Tayyar (àrab: جعفر الطيار, Jaʿfar aṭ-Ṭayyār) (mort en 629), fou fill d'Abu-Tàlib ibn Abd-al-Múttalib ——oncle del profeta Muhàmmad— i germà del primer imam xiïta i quart califa sunnita, Alí ibn Abi-Tàlib. Fou un dels companys del Profeta. Era el parent del Profeta que més s'assemblava a aquest.
Enviat a Abissínia va retornar el dia de la presa de Khaybar (628). La tradició també el considera present en la batalla de Badr. Fou subcomandant de l'expedició contra l'Imperi Romà d'Orient dirigida per Zayd ibn Hàritha i, com aquest, va morir en batalla (629). Dos dels seus fills van morir en combat en la batalla de Karbala amb al-Hussayn ibn Alí.
# Han Nefkens

Han Nefkens (Rotterdam, Països Baixos, 1954) és un escriptor i col·leccionista d'art.
Nascut a Rotterdam el 1954, Nefkens va estudiar periodisme a França i els Estats Units. Posteriorment va treballar com a corresponsal de ràdio a Mèxic durant onze anys. El 1987 va descobrir que era seropositiu.
L'any 2001 va començar la Col·lecció HF, una col·lecció d'art contemporani que es compon de fotografies, vídeos, instal·lacions i pintures de, entre d'altres, Jeff Wall, Sam Taylor-Wood, Bill Viola, Pipilotti Rist, Shirin Neshat i Felix Gonzalez-Torres. Una de les particularitats de Nefkens és que deposita aquestes obres com a préstecs a llarg termini als museus dels Països Baixos i de l'estranger, incloent el Centraal Museum a Utrecht, el Museu Boijmans Van Beuningen i el FRAC Nord-Pas de Calais, a Dunkerque.
L'any 2006 va crear la Fundació Art Aids, institució que utilitza l'art per tal d'augmentar la consciència sobre el VIH i millorar la vida de les persones que viuen amb el VIH. Aquesta fundació ha col·laborat en dues ocasions amb la barcelonina Fundació Joan Miró, la primera vegada en ocasió de l'exposició de Pipilotti Rist i la segona organitzant You're not alone.
El 2011 va crear, juntament amb el MACBA, un nou premi artístic internacional, amb caràcter bienal, dotat amb 50.000 euros.

## Referències

* ↑ «Han Nefkens». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
* ↑ HF Collection
* ↑ «Una exposició convida a reflexionar sobre l'estigmatització de la sida a la Fundació Miró». 3cat24.cat, 30-06-2011. [Consulta: 3 juliol 2011].
* ↑ Badia, Montse «You are not alone». Bonart [Girona], núm. 123, 1-2010, p.21. ISSN: 1885-4389.
* ↑ «Han Nefkens i el MACBA instauren un nou premi artístic internacional». Diari Ara, 28-11-2011. [Consulta: 28 novembre 2011].
* ↑ «Han Nefkens Foundation MACBA Award for Contemporary Art» (en anglès). H+F. [Consulta: 24 març 2015].
# Hans Wagner-Schönkirch

Hans Wagner-Schönkirch (* 19 de desembre de 1872 a Schönkirchen, Baixa Àustria, † 12 de desembre de 1940 a Viena) fou un professor de música austríac i escriptor, compositor i director de cor.
Fou successivament, professor de música del seminari de mestres de Viena (1898), director de l'Associació de cantants de la Baixa Àustria (1900) i de la Societat Acadèmica de Cant. Va publicar nombrosos cors per a veus d'homes i dones, amb acompanyament d'orquestra i sense, lieder, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 1467 ISBN 84-239-4569-3
# Hanuš Trneček

Hanuš Trneček (Praga, 16 de maig de 1858 - 28 de març de 1913) fou un director d'orquestra i compositor musical txec.
Estudià en el Conservatori de Praga i després formà part de diverses orquestres i dirigí els concerts de Franzensbad. El 1882 entrà com arpista en el teatre de la cort de Schwerin i el 1888 fou nomenat professor de piano i arpa del Conservatori de Praga, donant-se a conèixer també com excel·lent concertista d'ambdós instruments, i el 1901 organitzà un magnífic festival musical a Praga.
A banda de les òperes Der Geigervon Cremona (Schwerin, 1886), Amaranta (Praga, 1890) i Andrea Trini (Praga, 1890), va compondre una simfonia en mi bemoll major, una Rapsòdia, un Concert per a violí, un altre per a piano i diverses peces, així com un Mètode per a piano i Estudi de les sonates.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 64. pàg. 872 (ISBN 84-239-4564-2)
# Hapalogenys

Hapalogenys és un gènere de peixos pertanyent a la família dels hemúlids.

## Taxonomia

* Hapalogenys analis (Richardson, 1845)
* Hapalogenys dampieriensis (Iwatsuki & Russell, 2006)
* Hapalogenys filamentosus (Iwatsuki & Russell, 2006)
* Hapalogenys kishinouyei (Smith & Pope, 1906)
* Hapalogenys merguiensis (Iwatsuki, Satapoomin & Amaoka, 2000)
* Hapalogenys mucronatus (Eydoux & Souleyet, 1850)
* Hapalogenys nigripinnis (Temminck & Schlegel, 1843)
* Hapalogenys nitens (Richardson, 1844)
* Hapalogenys sennin (Iwatsuki & Nakabo, 2005)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Richardson, J., 1845. Ichthyology.--Part 2. A: R. B. Hinds (ed.). The zoology of the voyage of H. M. S. Sulphur, under the command of Captain Sir Edward Belcher, R. N., C. B., F. R. G. S., etc., during the years 1836-1842, Núm. 9. Londres: Smith, Elder & Co. Ichthyology.--Part 2. The zoology of the voyage of H. M. S. Sulphur.: 71-98, Pls. 45-54.
* 1 2 Iwatsuki, Y. & Russell, B.C., 2006. Revision of the genus Hapalogenys (Teleostei: Perciformes) with two new species from the Indo-West Pacific. Memoirs of Museum Victoria 63(1): 29–46.
* ↑ Smith, H. M. & Pope, T. E. B., 1906. List of fishes collected in Japan in 1903, with descriptions of new genera and species. Proceedings of the United States National Museum v. 31 (núm. 1489): 459-499.
* ↑ Iwatsuki, Y., U. Satapoomin & K. Amaoka, 2000. New species: Hapalogenys merguiensis (Teleostei; Perciformes) from Andaman Sea. Copeia 2000 (núm. 1): 129-139.
* ↑ Temminck, C. J. & Schlegel, H., 1843. Fauna Japonica, sive descriptio animalium quae in itinere per Japoniam ... Parts 2-4: 21-72.
* ↑ Iwatsuki, Y. & T. Nakabo, 2005. Redescription of Hapalogenys nigripinnis (Schlegel in Temminck & Schlegel, 1843), a senior synonym of Hapalogenys nitens Richardson, 1844, and a new species from Japan. Copeia 2005 (núm. 4): 854-867.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Hapalogenys analis

Hapalogenys analis és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 10,6 cm de llargària màxima.
* 12 espines i 16-16 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 10 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: des del sud del Japó fins a la costa meridional de la península de Corea, el mar de la Xina Oriental, Taiwan i Hong Kong.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1844. Description of a genus of Chinese fish. Ann. Mag. Nat. Hist. (N. S.) v. 13 (núm. 76). 462-464.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Richardson, J., 1845. Ichthyology.--Part 2. A: R. B. Hinds (ed.). The zoology of the voyage of H. M. S. Sulphur, under the command of Captain Sir Edward Belcher, R. N., C. B., F. R. G. S., etc., during the years 1836-1842. Núm. 9. Londres: Smith, Elder & Co. Ichthyology.--Part 2. The zoology of the voyage of H. M. S. Sulphur.: 71-98, Pls. 45-54.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Lim, K.K.P., 1994. First record of Hapalogenys analis (Teleostei: Perciformes: Haemulidae) from the Indo-Australian region. Raffles Bull. Zool. 42(4):983-985.
* ↑ Chen, C.-H., 2004. Checklist of the fishes of Penghu. FRI Special Publication. Núm. 4. 175 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Haplochromis acidens

Haplochromis acidens és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Victòria.

## Referències

* 1 2 «Haplochromis acidens» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Greenwood, P. H. 1967. A revision of the Lake Victoria Haplochromis species (Pisces, Cichlidae). Part VI. Bull. Br. Mus. (Nat. Hist.) Zool. v. 15 (núm. 2): 31-119.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Anna Vicens

Anna Vicens (Girona, 1973) és una enòloga i sommelier catalana. Des del març 2016 és presidenta de l'Associació Catalana de Sommeliers (ACS), i des del 2018 sommelier en cap de la distribuïdora Alregi a Vilamalla, per supervisar la cadena comercial Wine Palace. Col·labora amb publicacions especialitzades com ara Catalonia Today i Selectus Wines. Sovint és triada com membre de panells de tast de concursos de vi nacionals i internacionals.
Va estudiar entre 1995 i 1997 a l'Escola Superior d'Hostaleria de Barcelona i en acabar els estudis va començar treballant a Allella Vinícola, un celler històric de la DO Alella. Com a presidenta de l'ACS actua, entre d'altres per motivar els joves per a la professió de sommelier i per promoure la cultura del vi català. Entre molts reptes i problemes del sector vitivinícola català, cita la situació de la DO Cava amb vins molt diferents en un territori tan extens, causa de molta confusió entre els consumidors.
El 2016 va rebre el «Premi Molla d'Or» per a la seva trajectòria professional. Segons l'informe del jurat «s'ha valorat la seva humilitat, ja que va començar des de baix de tot, i la seva capacitat de treball fins al punt d'arribar a ser qui és».

## Referències

* 1 2 Francàs, Ramon «Anna Vicens, “Si tots anéssim en una única direcció, tindríem més força”». Cupatges - Nació Digital, 13-09-2019.
* 1 2 «Wine Palace culmina l'equip directiu amb la incorporació d'Anna Vicens». Girona Notícies, 11-01-2018.
* ↑ Culell, Sílvia «“L'associació vetlla perquè els sommeliers estiguin connectats amb el món del vi”» (pdf). Papers de ví, 4-2018, pàg. 30-31.
* ↑ Ripoll i Ferrer, Margalida «Vicens: "El consumidor no entén que dins la DO Cava convisquin territoris tan diferents». El Món, 04-02-2019. Arxivat de l'original el 2020-06-22 [Consulta: 22 juny 2020]. Arxivat 2020-06-22 a Wayback Machine.
* ↑ «Anna Vicens és la guanyadora del Premi Molla d'Or 2016». Girona Notícies, 06-10-2016.

## Bibliografia

* Serra, Montserrat «Anna Vicens i la sensibilitat dels vins fets per viticultores» (pdf). Papers de vi, núm. 49, 12-2017, pàg. 26-27.
* «Perfil de dona: Anna Vicens, sommelier» (pdf). Papers de vi, núm. 19, agost-setembre 2015, pàg. 12-13.
# Calidó (fill d'Etol)

Calidó (en grec antic Καλυδών), segons la mitologia grega, va ser un heroi grec fill d'Etol, rei de l'Èlida, i de Prònoe. És l'heroi epònim de ciutat de Calidó, a Etòlia, al nord del golf de Corint.
Casat amb Eòlia, va tenir dues filles, Epicasta i Protogènia.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 41. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 83. ISBN 9788496061972.