OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jenynsia unitaenia

Jenynsia unitaenia és una espècie de peix pertanyent a la família dels anablèpids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 7,6 cm de llargària màxima.
* 10-12 radis tous a l'aleta dorsal.
* 9-10 radis tous a l'aleta anal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Brasil: rius costaners de Santa Catarina i del nord-est de Rio Grande do Sul.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther, A., 1866. Catalogue of fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Salmonidae, Percopsidae, Galaxidae, Mormyridae, Gymnarchidae, Esocidae, Umbridae, Scombresocidae, Cyprinodontidae, in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 6: i-xv + 1-368.
* ↑ Ghedotti, M. J. & Weitzman, S. H., 1995. Description of two new species of Jenynsia (Cyprinodontiformes: Anablepidae) from southern Brazil. Copeia 1995 (núm. 4): 939-946.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Jenynsia unitaenia» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Ghedotti, M.J., 2003. Family Anablepidae (four-eyed fishes, onesided livebearers and the white eye). P. 582-585. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Ghedotti, M.J., 1998. Phylogeny and classification of the Anablepidae (Teleostei: Cyprinodontiformes). P. 560-582. A: L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Edipurcs, 603 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Akadama

L'akadama (赤玉, del japonès aka = vermell i dama = bola) és una argila vermella-marró d'origen volcànic que es troba tan sols al Japó i que es fa servir com a substrat de cultiu neutre principalment per al creixement del bonsai. L'estructura i la granulometria d'aquest substrat permet conservar un nivell d'humitat ideal per al bon desenvolupament dels vegetals que en ella hi resten, i és àmpliament utilitzat pels bonsaistes professionals que l'acostumen a adquirir en establiments especialitzats en l'art del bonsai.

## Referències

* ↑ Sánchez, Mónica. «¿Qué es la akadama y para qué se usa?» (en castellà), 06-07-2016. [Consulta: 15 octubre 2020].
# Jerónimo Francisco de Lima

Jerónimo Francisco de Lima (1743 - 1822) fou un compositor portuguès.
Rebé la seva educació musical a Nàpols subvencionat pel govern del rei Josep I (1760), que després l'anomenà professor de l'escola de música del Seminari patriarcal. Va compondre cinc òperes:
* Lo spirito de contradizione, (1782).
* Teseo, (1783).
* Gli Orti Espetanza, (1779).
* Hercule e Hebe, (1785).
* La vera costanza, (1789).
Representades amb èxit en els teatres reials de Salvatierra, Ajuda i Quelux. El seu germà Braz Francisco de Lima (Belém, Lisboa, 1742 - [...?], 1813), també estudià a Nàpols a costes del rei i fou professor del Seminari.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 750 (ISBN 84-239-4530-8)
# Joan Antoni Galí

Joan Antoni Galí (Manresa, Bages, 1786 - Barcelona, 25 de desembre de 1856) va ser un ermità català.
Fill d'Antoni Galí, botiguer de roba, acabà vestint l'hàbit a Montserrat el 24 de juny de 1807, i professà el 21 de març de 1808. El 1820 vivia a l'ermita de Sant Salvador a Montserrat. El 1829 demana la reedificació de les ermites al Ministre de Gràcia i Justícia. Va morir a Barcelona prop de l'església de Santa Maria del Mar el dia de Nadal de 1856.

## Referències

* ↑ «Registre de defuncions any 1856. Llibre 4at. Registre núm. 1009». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 25-12-1856.
* ↑ Zaragoza i Pascual, Ernest «Catàleg dels ermitans de Montserrat: (segles XI-XIX)». Studia Monástica, Vol. 60, Fasc.2, 2018, pàg. 353-380. ISSN: 0039-3258.
* ↑ Zaragoza i Pascual, Ernest. Els ermitans de Montserrat: història d'una institutció benedictina singular. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1993, p. 70. ISBN 84-7826-398-5.
# Jardí en quadrats

El jardí en quadrats és un jardí en miniatura, que es pot sostenir sobre un balcó, una terrassa, però és igualment una vessant diferent de la jardineria.

## Definició

El jardí en quadrats s'inspira en les reflexions d'un jardiner americà, Mel Bartholomew, autor del llibre d'èxit "Square Foot Gardening" (literalment el jardí en quadrat de 30cm quadrats). És un jardí basat en quadrats i no en rengleres. Però aquest tipus de jardineria no es limita a un senzill canvi de disposició de les plantacions. Suposa igualment un estat d'esperit particular que permetrà limitar al màxim les aportacions d'adobs químics o de pesticides. Per això, el jardiner privilegiarà la utilització del compost (fet a casa), de les polvoritzacions de preparacions naturals (com els purins d'ortigues), i retirar els paràsits des de la seva primera aparició.

## Principis bàsics
### Col·locació

La col·locació és relativament senzilla:
* Quatre taules d'aproximadament 1,20 m de longitud s'ajunten formant un quadrat.
* Al fons del quadrat, es disposa una lona (si és sobre un balcó o una terrassa) o un llençol vell.
* Aleshores el quadrat s'omple de terra o d'humus i es parteix en nou caselles mitjançant branques dretes o una corda.
* La vora exposada al nord (per no fer ombra als altres quadrats) es basteix amb una reixa o tutors que acolliran les plantes enfiladisses o per asprar (tomàquets, bajoques…)
Es pot multiplicar el nombre de quadrats en funció de les necessitats.

### Mode de plantació

Les plantacions han de respectar algunes regles:
* No introduir massa plançons de cada espècie: per casella, d'1 a 9 segons les plantes.
* Preferir les plantes en cassons que pas les sembrades.
* Afavorir les rotacions curtes: així quan quadrat es buida, replantar-hi nous plançons.
* Disposar les plantes més altes al nord i les més baixes al sud per a una bona exposició a la llum en aquest jardí molt dens.

## Qualitats

* El jardí en quadrats s'adapta particularment bé a les petites superfícies i és molt estètic: reprèn els traçats dels jardins de l'Edat Mitjana o dels jardins de rector i la disposició dels diferents llegums i de les flors pot crear efectes artístics.
* És pràctic per conrear diverses varietats de llegums en petites quantitats.
* No requereix massa temps: l'operació de treure les males herbes és ràpid degut a la mida de la superfície.
* Per la seva mida reduïda i la seva varietat, és del tot apropiat per la pràctica dels principiants.
* És ecològic: les necessitats d'adob estan molt limitades, els insecticides són inútils a conseqüència de la velocitat de les rotacions, l'aportació d'aigua és limitada a l'estrictament necessari gràcies a la delimitació dels quadrats.

## Vegeu també

* Jardí
* Jardí d'hort
* Jardí de rector
* Jardí biològic

## Bibliografia

* Jean-Paul Collaert et Eric Prédine, L'Art du Potager en Carré, Edisud, Ais de Provença, 2003.

## Enllaços externs

* L'hort en quadrats (imatges etapa per etapa)
* Square Foot Gardening, Web oficial
# Joan Banús i Pujol

Joan Banús i Pujol (Badalona, c. 1787 - Badalona, 8 de novembre de 1852) va ser un pagès i terratinent català, alcalde de Badalona de 1828 a 1829 i de 1835 a 1837.
Va néixer a Badalona vers el 1787, fill i hereu dels badalonins Joan Banús i Molins i Maria Pujol i Auriach. Tenia la seva residència a la masia de Can Banús, al barri de Canyet, mentre que les seves terres s'estenien per aquest sector i el del veí barri de Sistrells.
Va participar en la política local de Badalona, està documentat com a alcalde de la llavors vila el 1828-1829, i més tard va esdevenir alcalde el 1835-1837, el primer després de l'establiment del règim liberal a Espanya. El seu mandat es va veure marcat per la Primera Guerra Carlina, raó per la qual es va fortificar l'església de Santa Maria i els voltants, i la implantació de la Milícia Nacional.
En l'àmbit personal es va casar amb Gertrudis Riera i Bassa, de Granollers, germana de Josep Riera, alcalde de Badalona el 1831. Dels diversos fills, l'hereu va ser Francesc Banús i Riera, casat amb Isabel Seriol i Remolins, fillastra de Pere Vehils, alcalde de Badalona diverses vegades.
Va morir el 8 de novembre de 1852 als 65 anys, i va ser enterrat al Cementiri Vell.

## Referències

* 1 2 3 4 Palacio i Serra, Francesc «L'Ajuntament de Badalona des de l'establiment de l'estat liberal fins a la Revolució de Setembre (1835-1868)». Carrer dels Arbres, 4a època, núm. 5, 2020, pàg. 131, 142, 144.
* ↑ Palacio Serra, Francesc «Pere Vehils, un alcalde en temps convulsos». Carrer dels Arbres, 4a època, núm. 6, 2021, pàg. 69.
# Melanostigma orientale

Melanostigma orientale és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 0-600 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1881. Reptiles, batrachians, and fishes (pp. 18-22). A: Account of the zoological collections made during the survey of H. M. S. 'Alert' in the Straits of Magellan and on the coast of Patagonia. Proceedings of the Zoological Society of London. 1881 (pt 1). 2-141.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Tominaga, Y., 1971. Melanostigma orientale, a new species of zoarcid fish from Sagami Bay and Suruga Bay, Japan. Japanese Journal of Ichthyology v. 18 (núm. 4): 151-156.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. i E. I. S. Rees, 1964: A revision of the eelpout genus Melanostigma with a new genus and with comments on Maynea. Bulletin. National Museum of Canada Núm . 199: 85-110.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Francisco Fernández Palero

Francisco Fernández Palero, fou un organista espanyol de la segona meitat del segle xvi, conegut més comunament pel cognom Palero. Natural de Castella, probablement d'Alcalá, assolí, encara jove, gran fama d'organista, del que n'és testimoni el fet d'inserir Luis Venegas de Henestrosa, 12 composicions de Palero en el Libro de cifra nueva paratecla, harpa y vihuela, imprès a Alcalá el 1557.
Això indueix a creure que a Alcalà es revelà el seu talent, i que allà primer degué practicar el seu art amb aplaudiments i renom que el llibre citat prova. Pocs anys després aconseguí la plaça d'organista de la Capella Reial de Granada. L'autoritat que aconseguí en el desenvolupament de l'orgue, fou la causa que el Capítol de Màlaga el nomenés jutge de les laborioses oposicions del 20 de desembre de 1568 al 20 de maig de 1569, per a la provisió de la plaça d'organista d'aquella catedral, oposicions prorrogades diverses vegades, i últimament, el 2 d'abril, atesa la necessitat de Palero d'anar a Castella a comunicar amb els seus pares. Palero continuà ma Granada, on a més de la catedral tocava a Sant Jeroni.
En els processos que seguiren a l'amic de Lope de Vega, el tant excel·lent compositor com fluixet sacerdot, Ambrosio Cotes, mestre de capella el 1591, Palero figura com a testimoni en contra, i és un als que aquell més fustiga per les consideracions i permisos que sens dubte li atorgava el Capítol. Res més se sap d'aquest músic. Com a organista, Palero és successor dels més excel·lents organistes de la seva època, Cabezón, Isasi, Peraza, Soto, etc. No es coneixen més obres de Palero que les publicades per Venegas de Henestrosa, i són: Un verso' de Morales, del quinto tono glosado, dos de séptimo tono i un de octavvo tono, un Ave Maris stella', Veni redemptorquacumus, primer Kyrie de Jusquin glosat; Mira, Nero de Tarpeyya, Paseábase el rey moro, Aspice, motet de jaquet, glosat; Omoramus, de Mouton, glosat, i Mors maa prive.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 4, pàg. 276. (ISBN 84-239-4541-3)
# Haworthia nortieri var. globosiflora

Haworthia nortieri var. globosiflora és una varietat de Haworthia nortieri del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia nortieri var. globosiflora és una suculenta que es diferencia de l'espècie Haworthia nortieri en absència de taques translúcides a la fulla, i la semblança vegetativa amb H. arachnoidea a la mateixa zona és enganyosa. Tot i això, les fulles tenen un caràcter una mica més grisenc que ``H. arachnoidea.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental i Septentrional, concretament, es troba a l'àrea de Doornbosch al sud de Botterkloof, que també és relativament inexplorada. També es troba des de l'est fins al pas Ouberg, al sud-oest de Sutherland.

## Taxonomia

Haworthia nortieri var. globosiflora va ser descrita per (G.G.Sm.) M.B.Bayer i publicat a Haworthia Handb.: 119, a l'any 1976.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
nortieri: epítet en honor del metge i botànic sud-africà el Dr. Pieter Le Fras Nortier (1884-1955).
var. globosiflora: epítet llatí que significa "flors arrodonides".

### Sinonímia

* Haworthia globosiflora G.G.Sm., J. S. African Bot. 16: 11 (1950). (Basiònim/Sinònim substituït).

## Referències

* 1 2 3 Bayer, M. Bruce. «Haworthia Revisited – 25. Haworthia nortieri |b. var. globosiflora (Smith) Bayer». Haworthia Updates. Lawrence. M. Loucka & Bill Hildyard, 10-12-2011. [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ «Haworthia nortieri var. globosiflora» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-26. [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «The Eponym Dictionary of Southern African Plants» (en anglès). [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «Haworthia nortieri var. pehlemanniae» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-26. [Consulta: 26 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Fotos de Haworthia nortieri var. pehlemanniae
# Leopold Mozart

Johann Georg Leopold Mozart (Augsburg, 14 de novembre de 1719 – Salzburg, 28 de maig de 1787) fou un violinista al servei del comte de Thurr i a l'orquestra del príncep Firmian de Salzburg. Va escriure un mètode per a aprendre a tocar el violí, una simfonia i algunes sonates. És pare de Maria Anna Mozart i de Wolfgang Amadeus Mozart.
A la seva família no hi havia precedents de música; el seu pare era relligador de llibres i la seva mare, Anna Maria Sulzer (1696–1766), era la seva segona dona. Inicialment va estudiar la carrera de dret, però va guanyar en ell l'amor per la música.

## Obra

Va escriure un mètode per a aprendre a tocar el violí que encara ara és apreciat per la seva originalitat i la claredat d'exposició. Del seu casament amb Anna Maria Pertl va néixer Wolfgang Amadeus Mozart, al qual va dedicar tot el seu temps, fins al punt que va deixar de compondre per tal de dedicar-se més intensament a ensenyar-li música.Ensems que tenia d'altres alumnes entre ells a Johann Nepomuk Rainprechter.
Va escriure una simfonia, i darrerament es creu que també compongué la famosa Simfonia de les Joguines -fins fa poc d'anys atribuïda a Joseph Haydn- pel seu fill Wolfgang quan la seva dona encara estava embarassada. En aquesta simfonia utilitza tota mena de recursos, amb instruments senzills com el xerrac, el tabal, el xiulet i d'altres per crear una atmosfera apropiada per a un nen. En tot cas, la seva autoria encara està disputada.
Va escriure també tres sonates per a clavicèmbal i sis divertimentos per a orquestra de cambra. Una altra de les seves obres més populars és Passeig amb trineu, escrita amb motiu del carnaval d'Augsburg de 1756. Va ser estrenada en una taverna de la ciutat, el mateix any que va néixer el seu fill Wolfgang Amadeus Mozart.

## Referències

* ↑ Solomon 1995, 23"
* 1 2 3 Grove, section 1
* ↑ Solomon 1995, 21
* ↑ Solomon 1995, 22-23
* ↑ Solomon 1995, 32
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 418 (ISBN 84 239-4549-9)
* ↑ Detalls a xtec.cat

## Bibliografia

* Braunbehrens, Volkmar (1990). Mozart in Vienna. Nova York: Grove Weidenfeld.
* Grove Dictionary of Music and Musicians, "(Johann Georg) Leopold Mozart", és una part de l'article "Mozart". La secció sobre Leopold està escrita per Cliff Eisen. Oxford University Press.
* Halliwell, Ruth (1998). The Mozart Family: Four Lives in a Social Context, Oxford University Press.
* Solomon, Maynard (1995). Mozart: A Life. Harper Collins.

## Enllaços externs

* «Exemplar digitalitzat de l'edició francesa a la Biblioteca Nacional d'Espanya».
* Leopold Mozart Arxivat 2011-08-05 a Wayback Machine., a biographical sketch at the site of the Mozart Project
* Edició francesa de la Violinschule de Leopold Mozart
# Evynnis

Evynnis és un gènere de peixos pertanyent a la família dels espàrids.

## Taxonomia

* Evynnis cardinalis (Lacépède, 1802)
* Evynnis japonica (Tanaka, 1931)
* Evynnis tumifrons (Temminck & Schlegel, 1843)

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Thompson W. F., 1912. A review of the Sparidae and related families of perch-like fishes found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 41 (núm. 1875). 521-601.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Mio, S., 1961. Age and growth of red sea bream, Evynnis japonica Tanaka. Rec. Ocean. Works Japan Spec. Núm. 5.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Melanostomias melanopogon

Melanostomias melanopogon és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental (24°N 20°W, a prop de Mauritània) i l'Atlàntic occidental (des dels Estats Units fins a Cuba).

## Referències

* ↑ Brauer A., 1902. Diagnosen von neuen Tiefseefischen, welche von der Valdivia-Expedition gesammelt sind. Zool. Anz. v. 25 (núm. 668). 277-298.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bigelow, H.B., D.M. Cohen, M.M. Dick, R.H. Gibbs, Jr., M. Grey, J.E. Morrow, Jr., L.P. Schultz i V. Walters, 1964. Fishes of the western North Atlantic. Part four. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.
* ↑ McEachran, J.D. I J.D. Fechhelm, 1998. Fishes of the Gulf of Mexico. Volum 1: Myxiniformes to Gasterosteiformes. University of Texas Press, Austin. 1112p.
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, Portugal; SEI, París; i UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ Morrow, J.E., 1979. Melanostomiatidae. p. 134-141. A J.C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París, França. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parin, N. V. i G. N. Pokhil'Skaya, 1978: On the taxonomy and distribution of the mesopelagic fish genus Melanostomias Brauer (Melanostomiatidae, Osteichthyes). Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 111: 61-86. (En rus, amb resum en anglès).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Melanto (filla de Doli)

Melanto (en grec antic Μελανθώ), d'acord amb la mitologia grega, va ser una dona d'Ítaca, filla de Doli.
Estava al servei de Penèlope, que l'havia tinguda des que era petita, i tanmateix es va posar de part dels pretendents quan tornà Odisseu. Per castigar la seua deslleialtat, Odisseu la feu executar, penjant-la com a la resta dels criats infidels, després de la matança dels pretendents. Era germana del cabrer Melanti, que a l'arribada a Ítaca d'Odisseu disfressat de captaire, se li mostrà insolent i va prendre partit pels pretendents.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 350. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 146. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Melgorès

El melgorès o malguiurès/malguirès (en occità: melgoirés) era una moneda de billó encunyada a l'inici pels comtes de Mauguiò i després pels senyors de Montpeller, amb la participació del bisbe i dels cònsols de la ciutat.
No sols fou usada al Llenguadoc, ans també a Catalunya, sobretot a les contrades septentrionals.
Va decaure al segle xiii.

## Referències

* ↑ http://www.iec.cat/faraudo/
* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 169.