OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Delminichthys jadovensis

Delminichthys jadovensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Croàcia.

## Referències

* ↑ Freyhof, J., Lieckfeldt, D., Bogutskaya, N. G. & Ludwig A. 2006. Phylogenetic position of the Dalmatian genus Phoxinellus and description of Delminichthys, new genus, (Teleostei: Cyprinidae). Molecular Phylogenetics and Evolution 38: 416-425.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zupancic, P. & N. G. Bogutskaya. 2002. Description of two new species, Phoxinellus krbavensis and Phoxinellus jadovensis, re-description of P. fontinalis Karaman, 1972, and discussion of the distribution of Phoxinellus species (Teleostei: Cyprinidae) in Croatia and in Bosnia and Herzegovina. Natura Croatica v. 11 (núm. 4): 411-437.
# Ernesto de Curtis

Ernesto de Curtis (Nàpols, Campània, Itàlia, 4 d'octubre de 1875 - 8 d'octubre de 1938) fou un compositor italià.
Aprengué música sense mestre, dedicant-se a compondre cançons de tipus napolità, que correrien per a tot el món, assolin una gran popularitat i elevant a gran altura aquest gènere de música, especialment en les afortunades:
* A prima volta,
* Torna a Surriento,
* Á sorrentina,
* Sona chitarra,
* Voce é notte,
* Canzone é Napule, entre d'altres moltes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Suplement núm. I, dels anys 1936-39, pàg. 394 (ISBN 84-239-4585-5)
# Beat Raaflaub

Beat Raaflaub (Winterthur, 19 d'agost de 1946) és un director d'orquestra suís. És el germà de Kurt Raaflaub, professor de Clàssics i Història de la Universitat Brown.
Va créixer a Basilea i Camerun i va estudiar alemany i història en la Universitat de Basilea, on es va graduar com a doctor en història suïssa moderna el 1977. Al mateix temps es va convertir en cantant després d'haver estudiat amb Fritz Näf. Finalment, el Conservatori de Basilea va expedir a Raaflaub el diploma per "Ensenyar Música Escolar" i "Direcció del Cor". El 1976 va ser nomenat Director de la Jugendmusikschule Muttenz prop de Basilea.
Des de 1979 ha dirigida altres dos cors com a director musical, el Cor St. Arbogast Muttenz i el Cor de la Càmera Bülach (Kammerchor Zürcher Unterland). Fa concerts amb tots dos cors a tot arreu de Suïssa.
El 1983 Raaflaub es va fer càrrec de la direcció musical del Cor de Basilea Boys (Knabenkantorei Basel). Va fer concerts amb el seu Jove Cor per Europa, Estats Units, Sud-àfrica i Brasil.
A més, Raaflaub ensenya a joves directors en l'"Acadèmia de Música de Basilea". També presenta regularment el programa de ràdio Sing mit a la Ràdio Suïssa DRS. Raaflaub és un important conseller artístic del Festival Europeu del Cor Juvenil.

## Referències

* 1 2 «Beat Raaflaub». [Consulta: 10 febrer 2022].
* ↑ «beat raaflaub : definition of beat raaflaub and synonyms of beat raaflaub (English)». [Consulta: 10 febrer 2022].
# Claude Petit Jean

Claude Petit Jean Delatre fou un músic i compositor lorenès o flamenc, actiu entre 1562 i 1592, que morí abans de 1603.
Conegut generalment com a Petitjean, i que no s'ha de confondre amb Jean de Latre que fou anterior en edat a ell; fou mestre de l'escolania de la catedral de Verdun. Aconseguí el premi de la lira d'or en el Puy de la música d'Évreux.
En les compilacions publicades a Flandes des del 1541 fins al 1580, hi figuren unes 60 obres sagrades i profanes d'aquest autor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1387. (ISBN 84-239-4517-0)
# Henning Enoksen

Henning Enoksen (Sejerslev, 26 de setembre de 1935 - Grenaa, 25 de setembre de 2016) fou un futbolista danès de la dècada de 1960.
Fou 54 cops internacional amb la selecció de Dinamarca. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Vejle Boldklub i AGF Aarhus.

## Referències

* ↑ «Den danske landsholdslegende Henning Enoksen er død» (en danish). TV2, 26-09-2016. [Consulta: 26 setembre 2016].
* ↑ Danish national team profile
* ↑ (danès) Vejle Boldklub profile Arxivat 2018-12-30 a Wayback Machine.
# Carles Nyssen i Vicente

Carles Nyssen i Vicente (Palamós, 14 de novembre de 1906 - Badalona, 1985) va ser un fotògraf català.
Nascut a l'Empordà, el seu pare, Julio Nyssen, d'ascendència holandesa, exercia de fotògraf a Palamós, i, quan Carles tenia només quatre anys, es va establir negoci propi de fotografia el 1910 al carrer Sant Isidre de Badalona. Instal·lat a la ciutat, va estudiar pintura amb Eduard Flò i Guitart i Antoni Ros i Güell, però ell no volia estudiar i de ben jove, amb els seus germans, Concepció i Juli, es va incorporar a l'empresa familiar, aleshores ubicada ja a l'avinguda Martí Pujol, on inicialment va treballar fent retocs a les fotografies. Va continuar treballant a l'empresa familiar durant molts anys, després del seu retir, els seus germans van continuar fent-se càrrec del negoci.
Era també molt aficionat al cinema, el 1928 va realitzar la pel·lícula Fotografías de la ciudad de Badalona amb una càmera que li havien regalat, i la va estrenar aquell mateix any a les sales Picarol i Zorrilla. El film és un documental molt complet en el què es reflecteixen les activitats i l'aspecte de la ciutat en aquells moments. Per desgràcia no va poder continuar dedicant-se al cinema, però va conservar aquesta pel·lícula i unes altres dues filmacions molt breus, que va donar el 1982 al Museu de Badalona, que les va tornar a exhibir i les ha conservades.
En el terreny personal, es va casar en dues ocasions: Paulina, amb qui va tenir dos fills, Joan, que va morir amb onze anys, i Roser; i després Joaquima, amb qui no va arribar a tenir fills.

## Referències

* ↑ López, 1983, p. 7.
* 1 2 3 Abras Pou, 1998, p. 75.
* 1 2 3 López, 1983, p. 8.

## Bibliografia

* Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
* López, Miquel «En Carles Nyssen». Carrer dels Arbres, 1à època, núm. 34-35, 1983.
# Staphylinochrous whytei

Staphylinochrous whytei és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
És endèmica de Nigèria.

## Referències

* ↑ «Funet - Staphylinochrous». [Consulta: 2 març 2025].
# Demetrius Lodi

Demetrius Lodi fou un compositor italià, nascut a Verona per la segona meitat del segle xvi.
Era monge camaldulenc i va escriure diverses obres musicals segons l'estil de Gabrieli, entre elles les Canzoni o sonate concertante per chiesa, citades per Walther. El 1623 s'imprimiren a Venècia unes sonates, degudes també al pare Lodi.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 30, pàg. 1385 (ISBN 84 239-4530-8)
# Ernst Flügel

Ernst Flügel (Halle, 1844 – Breslau, 1912) fou un compositor i organista alemany fill del també compositor Carl Gustav Flügel.
S'educà en el reial Institut de Música sagrada de Berlín. A més, fou, deixeble de Bülow, Flodoardo Geyer i Kiel. Organista de Prenzlau el 1867 i des de 1879 primer organista de Sant Bernardí a Wroclaw; el 1901 ou nomenat professor de la cort i crític musical del periòdic Schlesische Zeitung.
Les seves composicions són, quasi totes, cors, peces per a orgue i piano, trios, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 188 (ISBN 84-239-4524-3)
# Ben Bussey

Ben J. Bussey (Cornualla, Anglaterra, 1969) és un científic planetari estaunidenc coautor del "The Clementine Atlas of the Moon". Intervingué a la missió NEAR, que aconseguí posar amb èxit per primer cop una sonda espacial sobre un asteroide ((433) Eros) el 2001.

## Biografia

Va obtenir el seu doctorat en geologia planetària al University College de Londres, Anglaterra. El 2001, durant el seu treball post-doctoral a la Universitat de Hawaii, es va unir a l'ANSMET (ANtarctic Search for METeorites; en català Cerca Antàrtica de Meteorits) expedició organitzada per recuperar meteorits de les glaceres antàrtiques. Va treballar a l'Institut Lunar i Planetari de Houston i a l'Agència Espacial Europea, abans de començar la seva tasca en el Laboratori de Física Aplicada de la Universitat Johns Hopkins, on és un dels científics experts de la institució.
Bussey està especialitzat en el reconeixement remot de la superfície dels planetes. Va participar en la missió Asteroid Rendezvous-Shoemaker (NEAR) com a investigador a la Universitat Northwestern, i és coautor amb Paul Spudis d'un atles de la Lluna basat en les dades i imatges de la missió Clementine. Té un interès particular en els pols lunars, i utilitza les imatges de la missió Clementine per localitzar cràters on s'hagin pogut quedar atrapats dipòsits d'hidrogen gelats; va cartografiar els "pics de la llum eterna".
Està casat amb la doctora Cari Corrigan, conservadora de la col·lecció de meteorits de la Smithsonian Institution.

## Publicacions

* The Clementine Atlas of the Moon, Ben Bussey and Paul D. Spudis, 2004, ISBN 0-521-81528-2.
* Small Spacecraft Exploration of the Moon, Ben Bussey and Paul D. Spudis, 2003, International Academy of Astronautics.

## Referències

* ↑ «UK scientist saw asteroid landing» (en anglès). Daily Mail Online, 2-2001 [Consulta: 22 març 2016].

## Enllaços externs

* ANSMET
# Organització de Pioners José Martí

L'Organització de Pioners José Martí (OPJM) és l'organització juvenil que aplega als nens i adolescents cubans, inculcant-los l'interès per a l'estudi, l'amor per a la pàtria i respecte cap els altres pobles del món. Una altra de les seves missions és desenvolupar activitats esportives, culturals i recreatives i promoure qualitats morals però sobretot inculcar el comunisme amb la seva consigna "Pioners pel Comunisme, serem com el Che".

## Antecedents de la OPJM

En 1931 va sorgir la Lliga de Pioners de Cuba (LPC), la qual va durar solament 5 anys. Després del triomf de la Revolució Cubana, el 4 d'abril de 1961 es crea la Unió de Pioners Rebels (UPR), la que després d'un any es va convertir en la Unió de Pioners de Cuba (UPC). El moviment pioneril cubà estava entrant en una nova etapa on les bases per la seva masividad s'estaven consolidant doncs els pioners fins a 1966 eren seleccionats per formar part de l'organització.

## Sorgiment de la OPJM

En el tercer congrés de la Unió de Joves Comunistes l'any 1977 es va determinar convertir a la UPC en l'Organització de Pioners José Martí, produint-se grans canvis en l'estructura i en el funcionament de la mateixa. Des d'aquest moment l'organització agruparia a tots els nens i joves des de primer fins a novè grau. Per declarar-se com un veritable pioner, s'han de complir diverses qualitats i cal destacar en diversos temes que són desenvolupats cada mes. Els altres pioners trien a un company com a pioner d'avantguarda.

## Prioritats de la OPJM

Les prioritats de la OPJM són:
* Formar als pioners com a futurs homes i dones que continuïn l'obra de la Revolució.
* Desenvolupar l'interès per l'estudi, el sentit de responsabilitat social i l'amor a la pàtria.
* Formar en els nens hàbits de treball.
* Inculcar l'amor als màrtirs i herois de la pàtria i el coneixement pels fets rellevants de la història de Cuba.
* Desenvolupar activitats esportives, culturals i recreatives.
* Promoure valors i qualitats morals en els nens.

## Agrupació dels pioners

Els pioners estan situats per edats o graus. De primer a tercer grau són els pioners moncadistes, de cambra a sisè grau són primer nivell José Martí i de setè a novè grau segon nivell José Martí. El lema d'aquesta organització és “Pioners pel comunisme Serem com el Che!” Aquesta organització recluta en l'edat primerenca els pioners com una forma d'assegurar i inculcar el comunisme en els nens. Els pioners han d'usar distintius o "etiquetes" per determinar la seva organització: moncadista o primer i segon nivell.

## Enllaços externs

* Història de l'organització (castellà)
# Denariusa bandata

Denariusa bandata és una espècie de peix pertanyent a la família dels ambàssids.

## Descripció

* Fa 4,5 cm de llargària màxima (normalment, en fa 3,5).
* 8 espines i 9-10 radis tous a l'aleta dorsal.
* 3 espines i 7-9 radis tous a l'aleta anal.

## Reproducció

Assoleix la maduresa sexual al final del seu primer any de vida i es reprodueix durant l'estació humida.

## Alimentació

Menja bàsicament insectes aquàtics i microcrustacis.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical (22 °C-32 °C; 6°S-17°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea i el nord d'Austràlia.

## Longevitat

La seua esperança de vida és de 2-3 anys.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1948. Studies in ichthyology. Núm. 13. Rec. Aust. Mus. v. 22 (núm. 1). 70-94.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Whitley, G. P., 1948. Studies in ichthyology. Núm. 13. Rec. Aust. Mus. v. 22 (núm. 1): 70-94.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., 1989. Freshwater fishes of Australia. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey.
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 394 p.
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ Allen, G.R., 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua Nova Guinea.
* ↑ Hitchcock, G., 2002. Fish Fauna of the Bensbach river, southwest Papua New Guinea. Memoirs of the Queensland Museum. 48(1): 119-122.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ernst Gideon von Laudon

Ernst Gideon von Laudon (Ļaudona, Livadia, 2 de febrer de 1716 - Nový Jičín, 14 de juliol de 1790) fou un general austríac d'origen escocès.
Al servei de Rússia en la seva joventut, assistí al setge de Danzig (1734) durant la Guerra de Successió de Polònia, i prengué part en les campanyes de 1738 i 1739 contra els turcs. al signar-se la pau abandonà l'exèrcit rus, i davant la negativa de Frederic II no admetent-lo en les files prussianes, ingressà en l'exèrcit austríac. Capità del cos de voluntaris de Trenck, resultà ferit greument a l'Alsàcia (1744), malgrat això, el 1745, batallà a Silèsia contra els prussians i prengué part en la batalla de Hohenfriedberg.
Per aquest temps va contraure matrimoni i abraçà el catolicisme. Es distingí en la guerra dels Set Anys, essent ascendit al grau de mariscal de camp pel seu comportament a Hirschfeld (febrer de 1757) i condecorat amb la creu de l'orde per Maria Teresa. Després de la batalla de Kolin, causà grans pèrdues a lord Keith conferint-li el comandament del cos de tropes lleugeres, al front de les quals prengué part en l'acció de Rossabach. Ascendit a major general, batallà a Olmütz (juny de 1758) i a Hochkirch, mereixent la cessió de la finca de Kleinbetschwar (Bohèmia) i la gran creu de Maria Teresa, junt amb el títol de baró.
Per la primavera de 1759 menà un cos de 18.000 homes a Silèsia, distingint-se en la batalla de Kunersdorf de tal manera, que l'emperadriu de Rússia li regalà una preciosa daga. El 1760, al front de 36.000 homes, passà a Silèsia, derrotà (23 de juny) al general Fouqué a la batalla de Landeshut,, devastà Glatz (avui Klodzko) i posà setge a Breslau (avui Wrocław).
Acabades les conferències de Viena, marxà de bell nou (1761) a Silèsia amb una host de 60.000 homes que el 12 d'agost s'uní al rus; però les forces aliades foren derrotades per Frederic II a Bunzchvitz, després del qual Laudon prengué la important plaça de Schweidnitz. El 1769 fou governador de Moràvia, el 1778 lluità a Bohèmia contra el príncep Enric de Prússia, i el mateix any, prengué part en la guerra de Turquia defensant heroicament a Dobitza, prenent a Novi i, en la campanya de 1789, s'apoderà de Belgrad i Semendria.

## Referències

* ↑ Urban, William. Bayonets and Scimitars: Arms, Armies and Mercenaries 1700-1789 (en anglès). Frontline Books, 2013, p. 257. ISBN 1473830877.
* ↑ Szabo, 2008, p. 279-280.
* ↑ Emerich, John. The Cambridge Modern History. Macmillan & Company, 1904, p. 334.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 29, pàg. 1088 ISBN 84-239-4529-4
* Szabo, Franz A.J.. The Seven Years War in Europe, 1756-1763 (en anglès). Pearson, 2008.
# Benjamin Griveaux

Benjamin Griveaux (francès: Benjamin-Blaise Griveaux) (Saint-Rémy, 29 de desembre de 1977) és un polític francès de La République En Marche! (LREM) que va exercir com a portaveu del govern del 2017 al 2019 sota el primer ministre Édouard Philippe. Des del 2017 fins al 2021, també va exercir com a membre de l'Assemblea Nacional, representant la 5a circumscripció de París, que engloba els districtes 3r i 10è.
Antic membre del Partit Socialista (PS), Griveaux ha estat descrit sovint com un dels aliats polítics més propers del president Emmanuel Macron. Va ser candidat de LREM a l'alcaldia de París a les eleccions municipals del 2020 abans de retirar-se per un escàndol sexual i ser substituït per la ministra de Salut Agnès Buzyn.
És llicenciat per HEC Paris i Sciences Po.

## Referències

* ↑ Affaire Benjamin Griveaux : que devient l'ancien ministre d'Emmanuel Macron ?
* ↑ Benjamin Griveaux : qu’est-il devenu, trois ans après l’affaire des vidéos intimes ?
* ↑ BENJAMIN GRIVEAUX
# Carlo Maria Giulini

Carlo Maria Giulini (Barletta, 9 de maig de 1914 – Brescia, 14 de juny de 2005) va ser un director d'orquestra i violista italià.

## Biografia

Giulini va nàixer a Barletta, Itàlia i va estudiar viola i composició en l'Accademia Nazionale di Santa Cecilia, a Roma. Després va estudiar direcció d'orquestra amb Bernardino Molinari.
Giulini va treballar en la Ràdio de Milà des de 1946 a 1951, on va rescatar diverses òperes oblidades, incloent-hi algunes d'Alessandro Scarlatti. Arturo Toscanini el va escoltar en una producció de Haydn, Il mondo della luna; i el va recomanar per a la direcció de La Scala, on va romandre des de l'any 1953 al 1956 i on va tenir entre altres alumnes a Alberto Zedda, i Giorgio Gaslini.
L'any 1958 va dirigir una producció de Don Carlos, de Verdi, en la Royal Opera House amb un gran èxit. Durant els anys 1960 va ser reclamat com a director invitat per les més importants orquestres del món, i va fer nombrosos i reeixits enregistraments amb l'Orquestra Philharmonia de Londres (entre d'altres).
Després de 1968 Giulini va abandonar l'òpera, concentrant-se només en treballs orquestrals. Va ser rincipal director invitat de l'Orquestra Simfònica de Chicago de 1969 a 1978, i va ser nomenat director musical de l'Orquestra Simfònica de Viena l'any 1973. De 1978 a 1984, va ser principal director i director musical de l'Orquestra Filharmònica de Los Angeles, debutant-hi amb la Simfonia núm. 9 de Beethoven. L'any 1982 va tornar una vegada més a l'òpera, dirigint una controvertida producció de Falstaff, de Verdi.
Els seus enregistraments d'òpera més notables inclouen les versions de 1959 de l'Orquestra Philarmonia de les òperes de Mozart, Les noces de Fígaro i Don Giovanni per al segell EMI, a més de La Traviata (19955) de Verdi amb Maria Callas. Els enregistraments simfònics més valorats són la Simfonia núm. 3 de Beethoven amb l'Orquestra Filharmònica de Los Angeles, i la vuitena i novena simfonies d'Anton Bruckner, ambdós amb l'Orquestra Filharmònica de Viena. Aquests discos van ser enregistrats per a la companyia discogràfica Deutsche Grammophon.
Giulini i la seua esposa, Marcella (que va morir l'any 1995), van tenir tres fills. Va morir a Brescia, Itàlia als 91 anys.

## Referències

* ↑ «Necrològica de Carlo Maria Giulini». The Guardian, 16-06-2005. [Consulta: 13 abril 2007].
* ↑ Enciclopèdies Planeta, La Discoteca Ideal de Intérpretes, pàg. 547 (ISBN 84-08-02160-5)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 489. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ «Necrològica de Carlo Maria Giulini». Telegraph, 16-06-2005. [Consulta: 13 abril 2007].

## Enllaços externs

* Discografia Completa (francès)
# Claus Jönsson

Claus Jönsson (Charlottenburg, 26 de maig de 1930 - Tübingen, 25 d'agost de 2024) va ser un físic alemany.
El 1959, Jönsson va ser capaç de demostrar experimentalment la interferència d'electrons en la doble escletxa per primera vegada com a part de la seva tesi amb Gottfried Möllenstedt a la Universitat de Tübingen. L'experiment és d'importància central per entendre la mecànica quàntica i també es considera un treball pioner en nanotecnologia. En una enquesta duta a terme per la societat física anglesa Physics World el 2002 va ser elegit l'experiment més bonic de tots els temps.

## Obra publicada

* Claus Jönsson. [frei zugänglich nach Anmeldung ]. DOI 10.1007/BF01342460.
* Claus Jönsson: difracció d'electrons en múltiples escletxes. A: American Journal of Physics. 42, 1974, pàgines 4-11, DOI: 10.1119 / 1.1987592.
* Jean Paul Martin, Claus Jönsson: Millora de la resolució d'un objectiu òptic de la llum mitjançant una placa de correcció de zones. A: Ciències de la naturalesa. 53, núm. 23, 1966, pàg. 609, DOI: 10.1007 / BF00632270.
* Claus Jönsson: Investigació de les propietats d'un convertidor d'imatges de projecció electrònica-òptica Tübingen, Departament de Física, Hab. Schr. V. 10. Juliol de 1970
* Amand Fäßler / Claus Jönsson (eds.): Die top ten der schönsten physikalischen Experimente (ISBN 3-499-61628-9)
* Robert Crease: The prism and the pendulum: The ten most beautiful experiments in science (ISBN 1400061318)

## Referències

* ↑ «Fachbereich Physik: Trauer um Herrn Prof. Dr. Claus Jönsson | Universität Tübingen». [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ Jönsson C, (1961) Zeitschrift für Physik, 161:454–474 doi:10.1007/BF01342460
* ↑ Jönsson, C «Electron diffraction at multiple slits». American Journal of Physics, vol. 42, 1974, pàg. 4–11. Bibcode: 1974AmJPh..42....4J. DOI: 10.1119/1.1987592.
* ↑ Internetpräsenz /Heftarchiv der Zeitschrift Physics World