# Gregorio Marañón y Posadillo

Gregorio Marañón y Posadillo (Madrid, 19 de maig de 1887 – ibídem, 27 de març de 1960) va ser un metge endocrí, científic, historiador, escriptor i pensador espanyol pertanyent a l'anomenada generació del 14, les obres del qual en els àmbits científic i històric van tenir una gran rellevància internacional. Durant un llarg període va dirigir la càtedra d'endocrinologia a l'Hospital Central de Madrid. Va ser acadèmic de nombre de cinc de les vuit Reials Acadèmies d'Espanya (de la llengua, de la Història, de les Belles arts, Nacional de Medicina i de Ciències Exactes, Físiques i Naturals).

## Biografia

Va néixer a Madrid el 19 de maig de 1887, ciutat on va morir el 27 de març de 1960. El seu pare era un jurista càntabre i la seva mare era d'origen gadità i va morir de part quan Gregorio Marañón comptava 3 anys. A partir dels 5 anys la família passava els estius a Santander on alternaven amb Marcelino Menéndez y Pelayo José María de Pereda i Benito Pérez Galdós. Es va casar amb Dolores Moya el 1911 i van tenir tres filles i un fill (Carmen, Belén, María Isabel i Gregorio, marquès de Marañón).
Home auster, humanista i liberal, és considerat com un dels més brillants intel·lectuals espanyols del segle xx. A més de la seva erudició, va destacar pel seu elegant estil literari. Com altres intel·lectuals de l'època, es va implicar política i socialment: va combatre la dictadura de Primo de Rivera (condemnat a un mes de presó) i es va manifestar crític amb el comunisme, va donar suport en un primer moment la Segona República encara que no va trigar a criticar-la per la seva incapacitat de conjuminar a tots els espanyols, en decantar-se cada vegada més cap a l'extrema esquerra. Va mantenir a tot moment, des del seu compromís amb la dignitat humana, una actitud crítica cap als excessos de tots dos bàndols en el drama de la guerra civil espanyola, la qual cosa en el Madrid del Front Popular va posar en greu perill la seva vida.
Possiblement després d'allunyar-se de Madrid —entorn de gener de 1937— i davant la requisitoria de la seva opinió sobre l'Espanya republicana, Marañón va expressar en una reunió d'intel·lectuals francesos el següent:
| « | No cal esforçar-se molt, amics meus; escoltin vostès aquest argument: el vuitanta-vuit per cent del professorat de Madrid, València i Barcelona [les tres universitats que, al costat de la de Múrcia, havien quedat en mans dels republicans] ha hagut de fugir a l'estranger, abandonar Espanya, escapar a qui més pugui. I saben vostès per què? Senzillament perquè temien ser assassinats pels rojos, malgrat que molts dels intel·lectuals amenaçats eren tinguts per homes d'esquerra. | » |
En l'article titulat Liberalismo y comunismo, publicat a Revue de Paris el 15 de desembre de 1937, va manifestar amb claredat el seu canvi de posició respecte de la Segona República:
| « | [...] En la història hi ha una cosa absolutament prohibida: jutjar el que hagués succeït de no haver succeït el que va succeir. Però el que no admet dubte és que les profecies de les dretes extremes o monàrquiques que s'oposaven a la República es van realitzar per complet: desordre continu, vagues immotivades, crema de convents, persecució religiosa, exclusió del poder dels liberals que havien patrocinat el moviment i que no es prestaven a la política de classes; negativa a admetre en la normalitat a les gents de dreta que de bona fe van acatar el règim, encara que, com és natural, no se sentissin inflamades de republicanisme extremista. El liberal va sentir aquestes profecies amb menyspreu suïcida. Seria avui faltar inútilment a la veritat ocultar-ho. Diversos segles d'èxit en la governació dels pobles —alguns encara no extingits, com els de les democràcies anglesa i nord-americana—, havien donat al liberal una excessiva, de vegades petulant, confiança en la seva superioritat. La gairebé totalitat de les estàtues que als carrers d'Europa i d'Amèrica ensenyen a les gents el culte dels grans homes, tenen escrit en el seu sòcol el nom d'un liberal. Qualsevol que sigui l'avenir polític d'Espanya, no hi ha dubte que en aquesta fase de la seva història va ser el reaccionari i no el liberal, acostumat a vèncer, el que va encertar. | » |
| — Gregorio Marañón |||
Des de desembre de 1936 fins a tardor de 1942, Marañón va viure fora d'Espanya, en un exili de fet a París. De tornada a Espanya la dictadura - com va fer amb altres intel·lectuals - va utilitzar la seva figura per millorar la seva imatge exterior. En general, el franquisme va respectar la seva figura. Segons Miguel Artola Gallego, el 1987, la major aportació política de Marañón va ser sens dubte haver aixecat la bandera de la llibertat, en una època en què pocs o cap podien fer-ho, entenent per liberalisme el contrari a una adcripció política determinada. Referent a això, ell mateix diria: Ser liberal és, precisament, aquestes dues coses: primer, estar disposat a entendre's amb qui pensa d'una altra manera; i segon, no admetre mai que el fi justifica els mitjans, sinó que al contrari, són els mitjans els que justifiquen el fi. El liberalisme és, ja que, una conducta i, per tant, és molt més que una política. (Pròleg del seu llibre Ensayos liberales, 1946)
Després de la revolta estudiantil de 1956, va encapçalar, al costat de Menéndez Pidal, els primers manifestos que denunciaven des de l'interior la situació política i sol·licitaven el retorn dels exiliats.
La seva contribució a la medicina es va centrar aviat en l'endocrinologia, de la qual va ser un dels seus precursors, sent molt importants els seus treballs sobre la fisiologia i les patologies de la glàndula tiroide. Va escriure el primer tractat de medicina interna a Espanya, juntament amb el Dr. Hernando, i el seu llibre Manual de diagnóstico etiológico (1946) va ser un dels llibres de medicina més difós a tot el món pel seu nou enfocament en l'estudi de les malalties i per les seves infinites i inèdites aportacions clíniques.
A més de la seva dedicació intensa a la medicina, com assagista va escriure sobre gairebé tot: història, art, viatges, sexualitat, la cuina, l'esport, el vestit, el pentinat, el calçat, etc. Però si bé l'aportació de Marañón és inesborrable en l'àmbit de la ciència, la qual cosa fa eterna, universal i encara més singular la seva obra, és el descobriment i la descripció del nivell ètic, moral, religiós, cultural, històric... en definitiva “humà”, que l'acompanya.
En les seves obres va analitzar, amb un gènere literari singular i inèdit: «assaig biològic», les grans passions humanes a través de personatges històrics, i les seves característiques psíquiques i fisiopatológicas: la timidesa en el seu llibre Amiel, el ressentiment a Tiberio, el poder a El Conde Duque de Olivares, la intriga i la traïció política en Antonio Pérez -un dels elaboradors de la llegenda negra espanyola-, el «donjuanisme» a Don Juan, etc.
Va ser admès i va col·laborar en cinc de les vuit reials acadèmies espanyoles. L'empremta de Marañón és, en paraules de Ramón Menéndez Pidal, «inesborrable» tant en l'àmbit de la ciència com en els qui el van tractar.
Com a escriptor s'ocupà de molts diversos temes: història, art, la cuina, la vestimenta, les masses... i creà un gènere literari propi el de l'"assaig biològic" on descriu les grans passions humanes a través de personatges històrics i les seves característiques psíquiques i fisiopatològiques.

## Cronologia

* 1908: llicenciat en medicina en la Universitat Complutense de Madrid.
* 1910: doctorat en Medicina. Realitza estudis de postgrau a Alemanya, en els laboratoris de Paul Ehrlich i Gustav Embden.
* 1911-1913: cap de la Sala de Malalties Infeccioses de l'Hospital General de Madrid.
* 1918: conseqüència de l'epidèmia de grip que pateix Espanya, viatja en comissió oficial a França. En el viatge coneix Joseph Babinski, Almroth Wright, Alexander Fleming i Harvey Williams Cushing.
* 1920: publica els articles La diabetes insípida. Nuevas orientaciones sobre su patogenia y tratamiento, La emoción i La reacción emotiva a la adrenalina.
* 1922: viatja a Las Hurdes (Extremadura) acompanyant Alfons XIII en el seu cèlebre viatge. Adquireix el «Cigarral de Menores» (Toledo), casa d'esbarjo on passaria moltes hores de la seva vida i escriuria bona part de les seves obres. Escollit membre de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina.
* 1924: elegit president de l'Ateneu de Madrid.
* 1926: és acusat de participar en La Sanjuanada de 1926 contra la dictadura de Miguel Primo de Rivera, per la qual cosa se'l condemna a un mes de presó i a una multa de 100.000 pessetes. Durant aquest mes tradueix El Empecinado visto por un inglés.
* 1927: viatge a Cuba amb el doctor Celedonio Calatayud.
* 1931: després de la caiguda de la Dictadura, Marañón, José Ortega y Gasset i Ramón Pérez de Ayala ts explícitament per Antonio Machado signen un manifest amb el títol de «Agrupación al Servicio de la República», una entitat integrada l'any següent en la gran coalició «Conjunción Republicano-Socialista». El 14 d'abril se celebra a casa de Marañón la històrica reunió entre Niceto Alcalá Zamora i el Comte de Romanones on es va decidir la sortida d'Alfons XIII a l'exili i la proclamació de la República. Al juny és escollit diputat per Zamora a les Corts Constituents. Protesta públicament contra la crema de convents de 1931. Nomenat catedràtic d'endocrinologia de la Facultat de Medicina de Madrid.
* 1932: es dissol l'Associació al Servei de la República. Doctor honoris causa per La Sorbona (París).
* 1933: cofundador l'11 de febrer de 1933 de l'Associació d'Amics de la Unió Soviètica, creada en uns temps en què la dreta sostenia un to condemnatori als relats sobre les conquestes i els problemes del socialisme a l'URSS.
* 1934: escollit membre de la Reial Acadèmia Espanyola de la Llengua.
* 1936: escollit membre de la Reial Acadèmia de la Història. Començada la Guerra Civil i aterrit —igual que els seus antics companys de l'Associació al Servei de la República, Ortega y Gasset i Pérez de Ayala— davant la repressió que esdevé al Madrid de principis de guerra, va aconseguir fugir de Madrid a la fi de 1936, sota pretextos inventats i no sense greus dificultats. Va passar llavors a residir a França, des d'on va fer repetides i greus acusacions contra els successius Governs republicans de l'època, acusacions que va repetir de paraula i per escrit en el curs de diversos viatges a Sud-amèrica.
* 1937: viatge a Uruguai, Argentina, Xile i Brasil.
* 1939: viatge a Perú, Bolívia, Argentina, Uruguai i Brasil. És destituït del seu càrrec a l'Hospital Provincial (que avui porta el seu nom).
* 1942: obté el permís per tornar a Madrid, on estableix la seva consulta privada.
* 1944: es reincorpora al seu treball a l'Hospital Provincial de Madrid (avui Hospital General Universitari Gregorio Marañón).
* 1946: es reincorpora a la seva càtedra d'endocrinologia de la Facultat de Medicina. Doctor honoris causa de la Facultat de Medicina de Porto (Portugal).
* 1947: escollit membre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
* 1955: membre del Comitè de Medicina i Biologia Animal de la Junta d'Energia Nuclear, creat per coordinar i controlar l'ús i els efectes de la radioactivitat en l'àmbit mèdic i biològic.
* 1956: escollit membre de l'Acadèmia de Ciències Morales i Polítiques de França. Escollit membre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran.
* 1958: elegit president del Centro de Investigaciones Biológicas.
* 1959: doctor honoris causa per la Universitat de Coímbra.
* 1960: mor a Madrid a l'edat de 72 anys.

## Obres (llibres)
### Medicina

* La sangre en los estados tiroideos (1910)
* Investigaciones anatómicas sobre el aparato paratiroideo del hombre (1911)
* Las glándulas de secreción interna y las enfermedades de la nutrición (1913)
* La doctrina de las secreciones internas. Su significación biológica y sus aplicaciones a la clínica (1915)
* Manual de Medicina Interna (1916)
* La edad crítica (1919)
* Problemas actuales de la doctrina de las secreciones internas (1922)
* Gordos y flacos (1926)
* Tres ensayos sobre la vida sexual (1926)
* Estados prediabéticos (1927)
* El bocio y el cretinismo (1927)
* El problema de las febrículas (1927)
* Manual de enfermedades del tiroides (1929)
* La diabetes insípida (1929)
* Los accidentes graves de la enfermedad de Addison (1929)
* Los estados intersexuales en la especie humana (1929)
* El problema social de la infección (1929)
* Amor conveniencia y eugenesia (1929)
* Endocrinología (1930)
* La evolución de la sexualidad y los estados intersexuales (1930)
* Estudios de fisiopatología sexual (1931)
* Amiel. Un estudio sobre la timidez (1932)
* Once lecciones sobre reumatismo (1933)
* Los problemas clínicos de los casos fáciles (1937)
* El climaterio de la mujer y del hombre (1937)
* Estudios de endocrinología (1938)
* Manual de las enfermedades endocrinas y del metabolismo (1939)
* Estudios sobre Fisiopatología hipofisaria (1940)
* Nuevos problemas clínicos de las secreciones internas (1940)
* El diagnóstico precoz en endocrinología (1940)
* Alimentación y regímenes alimentarios (1942)
* Relatos de endocrinología (1944)
* Manual de diagnóstico etiológico (1946)
* Crítica de la Medicina dogmática (1950)
* Diecisiete lecciones sobre reumatismo (1951)
* El crecimiento y sus trastornos (1953)
* La medicina y nuestro tiempo (1954)
* Fisiopatología y clínica endocrinas (1955)

### Història

* Ensayo biológico sobre Enrique IV de Castilla y su tiempo (1930)
* Las ideas biológicas del Padre Feijoo (1934)
* España y la historia de América (1935)
* Vocación y ética (1936)
* El Conde-Duque de Olivares. La pasión de mandar (1936)
* Tiberio. Historia de un resentimiento (1939)
* Tiempo viejo y tiempo nuevo (1940)
* Don Juan. Ensayo sobre el origen de su leyenda (1940)
* Luis Vives. Un español fuera de España (1942)
* Antonio Pérez. El hombre, el drama, la época (1947)
* Españoles fuera de España (1947)
* Los procesos de Castilla contra Antonio Pérez (1947)
* Cajal. Su tiempo y el nuestro (1950)
* El marqués de Valdecilla (1951)
* Efemérides y comentarios (1955)
* El Greco y Toledo (1957)
* Los tres Vélez, una historia de todos los tiempos (1960, publicat el 1962)
* Expulsión y diáspora de los moriscos españoles (manuscrit inèdit trobat el 1980)

### Pensament

* Biología y feminismo (1920)
* Sexo, trabajo y deporte (1925)
* Raíz y decoro de España (1933)
* Vocación y ética (1935)
* Psicología del gesto (1937)
* Crónica y gesto de la libertad (1938)
* Elogio y nostalgia de Toledo (1941)
* Vida e historia (1941)
* Ensayos liberales (1946)
* Españoles fuera de España (1947)
* El alma de España (1951)

## Referències

* ↑ Villanueva-Meyer, M «El Dr. Gregorio Marañón (1887-1960): Médico, endocrinólogo, humanista y liberal» (en castellà). Rev Galenus, 2016; 60 (5), pàgs: 8. ISSN: 2159-9203 [Consulta: 25 agost 2021].
* ↑ López Vega, A «Gregorio Marañón y el nacimiento de la endocrinología en España» (en castellà). Rev Circunstancia, 2009 Maig; 7 (19), pàgs: 11. ISSN: 1696-1277 [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ Herreros Ruiz-Valdepeñas, Benjamín; Gargantilla Madera, Pedro; Bandrés Moya, Fernando (Coords.). Gregorio Marañón; cumbre y síntesis para el siglo XXI (en castellà). Madrid, España: Fundación Tejerina, Serie Humanidades Médicas - ADEMAS Comunicación Gràfica, 2008; Colección Docencia universitaria, p. 7. ISBN 978-84-936577-3-4 [Consulta: 18 febrer 2012]. «Gregorio Marañón es sin duda una de las personalidades más influyentes y brillantes del siglo XX en España y, si cabe, de la cultura europea. Su inmensa obra abarca temáticas tan diversas y difíciles de tratar como la medicina, las manifestaciones artísticas del momento, la filosofía o la historia. De hecho, era académico de cinco academias, algo inaudito [...] Pero no solo fue un autor prolífico, es que además sus obras poseían una calidad y originalidad únicas.»
* ↑ García de Cortázar, Fernando. «La escisión de los intelectuales ante Primo de Rivera: liberalismo o dictadura» (en castellà). ABC, 12-05-2014. [Consulta: 25 agost 2021].
* ↑ Exilios. Los éxodos políticos en la Historia de España, siglos XV a XX. Madrid: Sílex, 2007, p. 229. ISBN 978-84-7737-189-2 [Consulta: 8 juny 2013]. «Unos días más tarde de su partida, el 10 de enero de 1937, aludiendo a los excesos vividos, Marañón rectificaba una trayectoria previa de compromiso con la República. No era tanto una inequívoca filiación monárquica, cuanto una perspectiva crítica de las limitaciones mostrada por la República en su capacidad de incorporación e inclusión en el cuerpo nacional de sectores sociales hasta esos momentos excluidos de la plena condición ciudadana [...]»
* ↑ Vegas Latapié, Eugenio. Los caminos del desengaño. Memorias políticas 2: 1936-1938. Madrid: Tebas, 1987, p. 264. ISBN 978-84-7273-135-6.
* ↑ Marañón, Gregorio. «Liberalismo y comunismo», 1937. [Consulta: 19 setembre 2015].
* ↑ Marañón y Bertrán de Lis, G: López-Vega, A «El último Marañón» (en castellà). Revista de Occidente, 2010 Abr; 247, pp: 5-14. ISSN 0034-8635 [Consulta: 25 agost 2021].
* ↑ Balaguer Perigüell, E «Marañón y la Medicina en España» (en castellà). Arbor, 2013; 189 (759), pp: a002. ISSN 0210-1963. DOI: 10.3989/arbor.2013.759n1001 [Consulta: 25 agost 2021].
* ↑ Gastañaga, M «Contribuciones más relevantes a la tiroidología española» (en castellà). Endocrinol Nutr, 2005 Abr; 52 (4), pp: 184-188. DOI: 10.1016/S1575-0922(05)71011-1. ISSN: 1579-2021 [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ Castejón Bolea, R «Marañón y la identidad sexual: biología, sexualidad y género en la España de la década de 1920» (en castellà). Arbor, 2013; 189 (759), pp: a005. Arxivat de l'original el 8 de gener 2022. DOI: 10.3989/arbor.2013.759n1004. ISSN: 1988-303X [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ Burgos Ortega, I «Gregorio Marañón: sexo, trabajo y deporte» (en castellà). Ágora para la Educación Física y el Deporte, 2001 Set; 1, pp: 97-102. ISSN: 1578-2174 [Consulta: 19 agost 2021].
* ↑ del Olmo Ibáñez, MT «Teoría y praxis de la biografia: Gregorio Marañón -Tesi doctoral-» (en castellà). Facultad de Filosofía y Letras, Departamento de Filología Española, Lingüística General y Teoría de la Literatura. Universidad de Alicante, 2014; Gen 30, págs: 935 [Consulta: 7 gener 2022].
* ↑ López Vega, A «Marañón, historiador» (en castellà). Arbor, 2013; 189 (759), pp: a008. ISSN 0210-1963. DOI: 10.3989/arbor.2013.759n1007 [Consulta: 25 agost 2021].
* ↑ López Vega, A «La cuestión sociosanitaria en la obra de Marañón en el contexto de la lucha contra las enfermedades infecciosas» (en castellà). Asclepio, 2011 Jul-Des; 63 (2), pp: 477-505. DOI: 10.3989/asclepio.2011.v63.i2.509. ISSN: 1988-3102 [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ Ruiz Hernández, I; Herrera Suárez, AI; Méndez Alonso, AY «Dr. Joseph Jules François Babinski. Reseña histórica» (en castellà). Rev Med Electrón, 2010 Nov; 32 (6), pp: 1-7. ISSN: 1684-1824 [Consulta: 8 agost 2021].
* ↑ Verdú, Pepe. «A través de Las Hurdes, tras los pasos de Alfonso XIII» (en castellà). La Vanguardia, 26-06-2019. [Consulta: 25 agost 2021].
* ↑ Marañón Bertrán de Lis, G. «Un nido para el mejor humanismo» (en castellà). Babelia. El País, 13-10-2015. [Consulta: 7 gener 2022].
* ↑ Marañón Bertrán de Lis, G. «El cigarral de Marañón» (en castellà). Opinión. ABC, 21-03-2010. Arxivat de l'original el 27 de juliol 2021. [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ Hemeroteca BNE: La Voz, 25 de novembre de 1927
* ↑ Marañón, G; Ortega y Gasset, J; Pérez de Ayala, R «Un manifiesto: Agrupación al Servicio de la República» (en castellà). El Sol, 1931 Feb 10; XV (4.211), pàg: 12 [Consulta: 8 octubre 2021].
* ↑ Tusell Gómez, Ruiz Manjón i García Queipo de Llano, 1981-1982, p. 261.
* ↑ Asociación de Amigos de la Unión Soviética
* ↑ Binns, N «¿El ‘sabio’ o el ‘traidor’? Gregorio Marañón entre los intelectuales de Uruguay (Montevideo, 1937)» (en castellà). Rev Filol Rom, 2011; An 7, pàgs: 69-76. DOI: 10.5209/rev_RFRM.2011.38687. ISSN: 1988-2815 [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ Santesmases, MJ «From prophylaxis to atomic cocktail: Circulation of radioiodine» (en anglès). Dynamis, 2009; 29, pp: 337-363. ISSN: 2340-7948 [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ Marañón, G «Discurso inaugural del Centro de Investigaciones Biológicas» (en castellà). Centro Superior de Intestigaciones Científicas, 1958; Feb 8 (002), pàgs: 14 [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ Fernández Teijeiro, JJ. «Gregorio Marañón, huella perenne» (en castellà). Opinión. El Diario Montañés, 01-04-2010. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ Jácome Roca, A «Perspectiva de don Gregorio Marañón a los 61 años de su muerte» (en castellà). Revista Colombiana de Endocrinología, Diabetes y Metabolismo, 2020 Des; 7 (4), pp: 302-307. ISSN: 2389-9786 [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ Marañón y Posadillo, G «La sangre en los estados tiroideos -Tesi doctoral-» (en castellà). Facultad de Medicina. Biblioteca de la Universidad Complutense de Madrid, 1910; Des 20, pàgs: 144. ID:11037 [Consulta: 13 agost 2021].
* ↑ Blázquez-Fernández E, Velázquez E, Ruiz-Albusac JM, Hurtado-Carneiro V, Le Baut Y «El síndrome metabólico y la resistencia a la acción de la insulina: de Marañón a nuestros días» (en castellà). Anales RANM, 2018 Set 3; 135 (1), pp: 77–83.. DOI: 10.32440/ar.2018.135.01.rev13. ISSN: 2605-2512 [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ de Andrés Tripero, T «Timidez patológica, un impedimento para enamorase: “Amiel” de Gregorio Marañón» (en castellà). E-Innova BUCM, 2011 Jul; 11, pàgs: 2. ISSN: 2172-9204 [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ Marañón y Posadillo, G «Ensayo biológico sobre Enrique IV de Castilla» (en castellà). Boletín de la Real Academia de la Historia, 1930; 96, pàgs: 11-93 [Consulta: 19 agost 2021].

## Bibliografia

* Gómez-Santos, Marino. Gregorio Marañón cuenta su vida. Aguilar, 1961.
* Laín Entralgo, Pedro. Gregorio Marañón. Vida, obra y persona. Espasa Calpe — Colección Austral. Ensayos y filosofía núm. 1470, 1969.
* Gómez-Santos, Marino. Vida de Gregorio Marañón. Taurus, 1971.
* Folque Gómez, Emilio. El tiroides en la obra de Gregorio Marañón -Tesi doctoral- (en castellà). Facultad de Medicina, Universidad Complutense de Madrid, 1978; Jun 9, pàgs: 375 [Consulta: 31 agost 2020].
* Serpa Flórez, Fernando. Homenaje a Don Gregorio Marañon en el Centenario de su Nacimiento (en castellà). Medicina (Bogotà), 1987; 9 (3), pp: 43-45. ISSN 2389-8356 [Consulta: 22 desembre 2020]. Arxivat 25 de juliol 2020 a Wayback Machine.
* Balcells Gorina, Alfonso. Obra clínica del profesor Marañon (en castellà). Revista de la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona, 1987; 2 (3), pp: 4-8. ISSN 2339-9902 [Consulta: 30 desembre 2021].
* Laín Entralgo, Pedro. Cajal, Unamuno, Marañón. Tres espanyoles. Círculo de Lectores, 1988. ISBN 978-84-226-2474-5.
* Perea Horno, Manuel Andrés. La obra reumatológica de Gregorio Marañón y su contexto en la literatura médica internacional -Tesi doctoral- (en castellà). Facultad de Medicina, Departamento de Medicina Preventiva, Salud Pública e Historia de la Ciencia. UCM, 1994; Nov 21, pàgs: 889. ISBN 978-84-669-1327-0. OCLC 1084039280 [Consulta: 22 octubre 2021].
* Cornide Ferrant, Enrique. Apasionante biografía de Gregorio Marañón: un hombre para la historia. Maxan, S.A., 1999. ISBN 978-84-605-9003-3.
* Gómez-Santos, Marino. Gregorio Marañón. Plaza & Janés, 2001. ISBN 978-84-01-30510-1.
* Jiménez Borreguero, Juan Francisco. Gregorio Marañón: el regreso del humanismo. Egartorre Libros, S.L., 2006. ISBN 978-84-87325-70-0.
* López Vega, Antonio. Biobibliografia de Gregorio Marañón (en castellà). Universidad Carlos III de Madrid, Biblioteca del Instituto Antonio de Nebrija de Estudios sobre la Universidad, 2009; 19, pàgs: 188. ISBN 978-84-9849-835-6 [Consulta: 11 setembre 2021].
* Juan J. López-Ibor Aliño (2010), "Marañón, médico humanista", Revista de Occidente, 347, April, 2010.
* José Lasaga Medina (2010), "Los donjuanes de Marañón entre la biología y la historia", Revista de Occidente, 347, Abril, 2010.
* Elliott, John. El Olivares de Marañón (en castellà). Arbor: Ciencia, pensamiento y cultura, 2013; 189 (759), pp: a009. ISSN 1988-303X. DOI 10.3989/arbor.2013.759n1008 [Consulta: 6 novembre 2020].
* Franco Vicario, Ricardo. Homenaje al Dr. Gregorio Marañón y Posadillo. El Dr. Marañón, mucho más que un gran médico: el homo humanus del siglo xx (en castellà). Gac Med Bilbao, 2010 Abr-Jun; 107 (2), pp: 41-45. ISSN 0304-4858. DOI 10.1016/S0304-4858(10)70014-7 [Consulta: 1r novembre 2021].
* Prieto, Santiago. Gregorio Marañón, 1887-1960. Medicina, jerarquía, libertad (en castellà). Dendra Médica. Revista de Humanidades, 2010 Nov; 9 (2), pp: 176-196. ISSN 1889-8203 [Consulta: 2 desembre 2021].
* González Bueno, Antonio. Cajal y Marañón. Paradigmas de la medicina española en el siglo XX (en castellà). A: Santiago Ramón y Cajal. Trabajo, saberes y arte en la investigación científica (Moreno González, A; Ed.) ADEMAS Comunicación Gráfica, 2012 Nov; Fundación Tejerina: Colección Docencia universitaria. Serie Humanidades médicas, pp: 109-122. ISBN 978-84-939918-3-8 [Consulta: 10 novembre 2021].
* Aguirre Marco, Carla Pilar. El significado histórico de las aportaciones de Marañón en el campo de la endocrinología internacional (en castellà). Arbor. Ciencia, Pensamiento y Cultura, 2013 Gen-Feb; 189 (759), pp: a003. ISSN 0210-1963. DOI 10.3989/arbor.2013.759n1002 [Consulta: 9 desembre 2021].
* Piñas Mesa, Antonio. Aspectos éticos de la relación médico-paciente en Gregorio Marañón Posadillo (en castellà). A: El humanismo médico en Gregorio Marañón, Cap. 5 (Peña J, Piñas A; Coords.) CEU Ediciones, 2014, pp: 89-108. ISBN 978-84-15949-84-8 [Consulta: 18 setembre 2021].
* Soriguer Escofet, Federico. Gordos y flacos. La obesidad un siglo después de Marañón (en castellà). Boletín de la Academia Malagueña de Ciencias, 2017; 19, pp: 9-25. ISSN 1885-1495 [Consulta: 2 octubre 2021].
* López Vega, Antonio. Gregorio Marañón: radiografía de un liberal. Taurus, 2011; 14 de abril, págs: 584. ISBN 978-84-306-0794-5.
* Tusell Gómez, Javier; Ruiz Manjón, Octavio; García Queipo de Llano, Genoveva «Apéndices: los resultados electorales». Revista de derecho político. Universidad Nacional de Educación a Distancia, Madrid, 13, 1981-1982, pp: 237-270. ISSN 0210-7562.

## Enllaços externs

* Fundación Ortega-Marañón
* Hospital General Universitario Gregorio Marañón Arxivat 2013-02-12 a Wayback Machine.