OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera de Montmeló

La bandera oficial de Montmeló té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, tricolor horitzontal, verd clar, blanc i blau clar, amb tres creus llatines negres, cadascuna de tronc i braços de gruix 2/171 de la llargària del drap, d'alçària 21/114 de la del drap i amplària 14/171 de la llargària del mateix drap, separades entre elles per una distància de 14/171 de la llargària del drap i posades al centre. | » |

## Història

Fou aprovada per la Generalitat l'11 de febrer de 2014 i publicada al DOGC el 25 del mateix mes amb el número 6569.

## Vegeu també

* Montmeló
* Escut de Montmeló

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/368/2014, d'11 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Montmeló.» ( PDF). DOGC núm. 6569. Generalitat de Catalunya, 25-02-2014. Arxivat de l'original el 15 d’abril 2019. [Consulta: 7 març 2014].
# Bandera de Pau

La bandera oficial de Pau (Alt Empordà) té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb el paó reial blau de l'escut d'altura 7/9 del drap, situat al primer terç vertical.
El Ple de l'Ajuntament del 2 de setembre de 2003 de Pau (Alt Empordà) va adoptar l'acord d'aprovar la bandera municipal, la qual fou publicada en el DOGC el 28 d'octubre del mateix any amb el número 3997. Es va publicar una correcció d'errada en el DOGC número 4159 del 22 de juny de 2004.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/3199/2003, d'1 d'octubre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Pau.» (pdf). DOGC num. 3997, 28-10-2003. [Consulta: 15 juny 2010].
* ↑ «CORRECCIÓ D'ERRADA a la Resolució GRI/3199/2003, d'1 d'octubre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Pau (DOGC núm. 3997, pàg. 21090, de 28.10.2003).» (pdf). DOGC num. 4159, 22-06-2004. [Consulta: 15 juny 2010].
# Bandera de Sant Ferriol

La bandera oficial de Sant Ferriol té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verd clar, amb un pal central negre, de gruix 2/9 de la llargària del drap, i dos pals grocs, de gruix 1/12 de la mateixa llargària situats un a cada costat del pal central, a una distància d'1/18 d'aquella llargària.

## Història

L'Ajuntament va iniciar l'expedient d'adopció de la bandera el 26 de març de 2003. La bandera va ser aprovada el 16 de maig de 2003 i publicada al DOGC núm. 4091 el 6 de juny del mateix any.
La bandera està basada en l'escut heràldic de la localitat: el fons és de color verd clar (el de l'escut és de sinople), i les figures presents a l'escut són transformades en peces: l'espasa i la bóta d'or esdevenen pals de color groc, i l'alzina de sable, en un pal de color negre, aquest últim més ample que els dos anteriors.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Garrotxa
* Escut de Sant Ferriol

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1701/2003, de 16 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sant Ferriol.» (pdf). DOGC núm. 3900, 06-06-2003. [Consulta: 8 abril 2016].
# Bandera de Sant Fost de Campsentelles

La bandera oficial de Sant Fost de Campsentelles té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda fosca, amb dos triangles rectangles isòsceles grocs, carregats amb quatre pals vermells; el primer triangle amb un catet a la vora de l'asta, d'alçària 1/2 de la del drap, i l'altre catet a la vora superior del drap, de llargària 1/3 de l'amplària del mateix drap; i el segon triangle amb un catet a la vora del vol, d'alçària 1/2 de la del drap, i l'altre catet a la vora inferior del drap, de llargària 1/3 de l'amplària del mateix drap; i amb la foguera blanca de l'escut, centrada sobre el drap, d'alçària 1/2 de la del drap i d'amplària 1/3 de la llargària del mateix drap.
Va ser aprovada el 14 de juliol del 2022 i publicada al DOGC el 20 del mateix mes amb el número 8713.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 6 de maig de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Santa Maria d'Oló.» (pdf). DOGC núm. 1595. Generalitat de Catalunya, 18-05-1992. [Consulta: 3 gener 2011].

## Vegeu també

* Escut de Sant Fost de Campsentelles
* Escuts i banderes del Vallès Oriental
# Bandera de Santa Eulàlia de Riuprimer

La bandera oficial de Santa Eulàlia de Riuprimer té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, negra, amb una aspa vermella de gruix 1/6 de l'alçària del drap i una faixa blanca ondada de cinc crestes, del mateix gruix, sobreposada al centre.

## Història

Es va aprovar el 28 d'abril del 2000 i fou publicada al DOGC núm. 3148 el 26 de maig del mateix any. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escut de Santa Eulàlia de Riuprimer
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 28 d'abril de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Santa Eulàlia de Riuprimer. (Correcció d'errada en el DOGC núm. 3305, pàg. 599, de 15.1.2001).» (pdf). DOGC num 3148, 26-05-2000. [Consulta: 26 juny 2010].
# Bandera de Savallà del Comtat

La Bandera oficial de Savallà del Comtat té la següent descripció: Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb un cérvol vermell de l'escut d'altura 5/6 de la del drap i d'amplada 6/9 de la llargària del mateix drap, al centre.
Va ser aprovada en el Ple de l'Ajuntament del 22 d'octubre de 1999 i va ser publicada en el DOGC número 3062 el 24 de gener del 2000.

## Vegeu també

* Escut de Savallà del Comtat
* Escuts i banderes de la Conca de Barberà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 4 de gener de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Savallà del Comtat.». DOGC núm. 3062, 24-01-2000. [Consulta: 22 febrer 2009].
# Bandera de Vallromanes

La bandera oficial de Vallromanes té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb quatre faixes vermelles i una peça blau clar rectilínia a la vora de l'asta i curvilínia a la contrària, concavada a dalt i a baix, d'amplària 13/38 des de la vora de l'asta a cadascuna de les conques i convexada al centre i d'amplària 8/19; i amb, al centre d'aquesta peça, el sautor abscís groc de l'escut, de braços 3/65 de la llargària del drap, amb un disc vermell, foradat de groc, de diàmetre 3/18 de la mateixa llargària, sobreposat a l'encreuament. | » |

## Història

Fou aprovada per la Generalitat el 20 de juny de 2019 i publicada al DOGC el 27 de juny amb el número 7905.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental
* Escut de Vallromanes

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/1705/2019, de 20 de juny, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vallromanes.». DOGC núm. 7905. Generalitat de Catalunya, 27-06-2019. [Consulta: 12 febrer 2020].
# Bandera de Vilanova de Prades

La bandera oficial de Vilanova de Prades té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, dividida verticalment en dues parts, la primera, blanca, a l'asta, d'amplada 1/4 de la llargària del drap, amb el castell negre, de portes i finestres blanques de l'escut, d'alçària 3/8 de la del drap i amplària 5/24 de la llargària del mateix drap, al centre; i la segona, al vol, d'amplada 3/4 de la llargària del drap, quarterada en aspa, amb els triangles superior i inferior grocs, cadascun amb quatre pals vermells, i amb els triangles dels costats de color blau clar, amb un sembrat a portell de flors de lis grogues, d'alçada 1/12 de la del drap, i cadascun dels triangles amb un lambel modern vermell, d'amplada 1/5 de la llargària del drap i d'alçada 1/20 de la del drap, sobreposats al sembrat i situats a 10/27 de la vora superior, el primer a 5/16 de la vora de l'asta i el segon a 1/15 de la vora del vol.

## Història

L'Ajuntament va iniciar l'expedient d'adopció de la bandera el 31 de maig de 2016, i aquesta va ser aprovada l'11 d'abril de 2017, i publicada en el DOGC núm. 7401 el 29 de juny del mateix any.
La bandera està basada en l'escut heràldic de la localitat. Tres quarts de la bandera estan ocupats per les armes dels comtes de Prades, i per diferenciar-la de la bandera de Prades, incorpora també un pal blanc amb el castell negre, senyal propi i tradicional del municipi i que també és present en l'escut heràldic.

## Vegeu també

* Escut de Vilanova de Prades
* Escuts i banderes de la Conca de Barberà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/1493/2017, de 21 de juny, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vilanova de Prades.» ( PDF). DOGC num. 7401. Generalitat de Catalunya, 29-06-2017. Arxivat de l'original el 2021-08-31. [Consulta: 30 juny 2017].
# Bandera de Vilaür

La bandera oficial de Vilaür té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, dividida en tres franges horitzontals, de proporcions relatives 2, 1, 1, verda, groga i verda; al cantó del pal tres ovals de diàmetre major d'1/4 de l'alt de la bandera i de diàmetre menor d'1/6, posats 1 i 2, grocs; tot el conjunt separat de l'angle per 1/18 i les figures entre si per la mateixa distància.
Va ser aprovada l'1 d'abril de 1996 i publicada al DOGC el 26 d'abril del mateix any amb el número 2199.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ d'1 d'abril de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vilaür.» (pdf). DOGC núm. 2199. Generalitat de Catalunya, 26-04-1996. [Consulta: 27 juny 2010].
# Bandera de l'Esquirol

La bandera oficial de l'Esquirol té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb una bordura de sis peces negres, de gruix 1/7 de l'alçària del drap, les dels angles d'alçària i llargària 9/28 de l'alçària del drap, i les centrals, de les vores superior i inferior de la mateixa llargària; amb la cabra negra de l'escut, d'alçària 15/28 de la del drap i llargària 17/42 de la del mateix drap, al centre.
Va ser aprovada el 8 de maig de 2001 i publicada al DOGC l'1 de juny del mateix any amb el número 3401.

## Vegeu també

* Escut de l'Esquirol
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 8 de maig de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Santa Maria de Corcó.» (pdf). DOGC núm. 3401. Generalitat de Catalunya, 01-06-2001. [Consulta: 18 maig 2009].
# Bandera de la Quar

La bandera oficial de la Quar té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor horitzontal vermell i groc, amb les tres pinyes verd fosc de l'escut, cadascuna d'alçària 3/14 de la del drap i d'amplària 2/21 de la llargària del mateix drap, la primera posada a 3/56 del començament de la segona meitat horitzontal del drap i a 3/28 de la vora de l'asta; la segona, a la mateixa distància de la divisòria del drap i a 2/21 de la primera; la tercera, a 3/56 de la vora inferior i 17/84 de la de l'asta.

## Història

El dia 13 d'abril de 2002, l'Ajuntament de la Quar va acordar iniciar un expedient d'adopció de la bandera del seu municipi en el qual va assumir com a bandera una que, basant-se en l'escut heràldic municipal, consistent en un camp d'or i sable que incorpora tres pinyes verdes, que simbolitzen el llinatge dels Pinós.
Va ser aprovada el 12 de febrer de 2010 i publicada en el DOGC l'1 de març del mateix any amb el número 5577. Es va publicar una correcció d'errada en el DOGC l'11 de juny de 2010 amb el número 5648.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà
* Escut de la Quar

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/472/2010, de 12 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Quar.» (pdf). DOGC num. 5577, 01-03-2010. [Consulta: 2 abril 2010].
* ↑ «CORRECCIÓ D'ERRADA a la Resolució GAP/472/2010, de 12 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Quar (DOGC núm. 5577, pàg. 15393, d'1.3.2010).» (pdf). DOGC num. 5648, 11-06-2010. [Consulta: 11 juny 2010].
# Bandera de la Torre de Fontaubella

La bandera oficial de la Torre de Fontaubella (Priorat) té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, porpra, amb la torre torrejada oberta blanca de l'escut, d'alçària 5/6 de la del drap i amplària 1/3 de la llargària del mateix drap, al centre.
Va ser aprovada en el Ple de l'ajuntament el 16 de desembre de 2006, i publicada en el DOGC el 5 de juny de 2007.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1637/2007, de 16 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Torre de Fontaubella.». DOGC núm. 4897. Generalitat de Catalunya, 05-06-2007. [Consulta: 23 setembre 2008].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Priorat
# Bandera del Pla del Penedès

La bandera oficial del Pla del Penedès té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau fosc, amb el segon terç vertical groc, amb la flor de lis blanca de l'escut, d'alçària 1/3 de la del drap, posada a 1/12 de la vora superior i a 1/8 de la de l'asta.

## Història

Va ser publicada en el DOGC el 14 de setembre del 2005. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès
* Escut del Pla del Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2731/2002, de 14 de setembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi del Pla del Penedès.» (pdf). DOGC núm. 4479, 29-09-2005. Arxivat de l'original el 2005-01-20. [Consulta: 22 juny 2010].
# Banská Štiavnica

Banská Štiavnica és una ciutat al centre d'Eslovàquia a la regió de Banská Bystrica, al centre d'una immensa caldera creada pel col·lapse d'un antic volcà. Per la seva mida, la caldera es coneix com a muntanya de Stiavnica. Banska Stiavnica té una població de més de 10.000 habitants.
És una ciutat medieval força conservada, antic comtat hongarès de Hont, en la línia de ferrocarril hongaresa Esztergom-Breznitz-Banská, 570 m. s.n.m. A causa del seu valor històric, la ciutat i els seus voltants van ser nomenats per la UNESCO per a ser Patrimoni de la Humanitat a l'11 de desembre de 1993.
La ciutat en si, es compon dels barris muntanyosos d'Hodritsch, Schüttrisberg, Steplitzhof, Oberfuchslos i Windschacht, i la vila de Belabánya, incorporada a Banská Štiavnica el 1868. Té tres esglésies catòliques, un Santuari (Mont Calvari), construït el 1744 en un turó basàltic, lloc de peregrinació, amb belles vistes panoràmiques; dos convents i un temple evangèlic. Entre els edificis més notables hi figuren l'antic castell i el nou castell, l'edifici de la direcció de Mines, l'Acadèmia de Silvicultura, el laboratori, etc.
Les pipes de fumar dargila de Banská Štiavnica durant molts anys van constituir un important article de comerç de la població. Aquesta conta entre els seus instituts d'ensenyança, a més de l'Acadèmia de Mineria i Silvicultura, fundats el 1760 per Maria Teresa I, amb un gimnàs dirigit pels Escolapis, un Liceu evangèlic i una Escola Normal.
Els principals productes de l'explotació minera del seu voltant són or, plata, plom i coure. Dues terceres parts del districte miner pertanyen a l'Estat; l'altra és propietat particular, pertanyent a la principalitat de la vila i a una companyia particular. Banská Štiavnica és la ciutat minera més antiga d'Hongria, datant aquesta riquesa de l'època romana.

## Història

En el segle xiii fou elevada pel rei Béla IV a la categoria de ciutat lliure i poblada per colonitzadors flamencs i holandesos. En els segles XV i XVI els tallers de beneficiació de mineral foren cedits en arrendament als Fugger; però a finals del segle xvi la ciutat a causa de la Contrareforma, s'eslovaquitzà intensament, sent foragitats d'aquesta els alemanys, fins que el 1848 va prevaldre l'element magiar. Als voltants de la població hi ha els balnearis de Szkleno i Vihnye, molt freqüentats.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 55, pàg. 10 ISBN 84-239-4555-3
# Barbatula bergamensis

Barbatula bergamensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Turquia.

## Referències

* ↑ Linck H. F. 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Erk' Akan F., T. T. Nalbant & C. Özeren. 2007. Seven New Species of Barbatula, Three New Species of Schistura and a New Species of Seminemacheilus (Ostariophysi: Balitoridae: Nemacheilinae) from Turkey. Journal of Fisheries Intemational 2 (1): 69-85.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbatula golubtsovi

Barbatula golubtsovi és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça i demersal, el qual viu a Àsia (la conca del riu Khovd a Tuvà -Rússia- i Mongòlia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linck H. F., 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2006. Fishes of Mongolia. A check-list of the fishes known to occur in Mongolia with comments on systematics and nomenclature. El Banc Mundial, Washington DC. 103 p. «PDF».
# Barbulifer

Barbulifer és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Cap robust i amb el dors aplanat.
* 3 parells o més de barbetes sensorials.
* Aleta caudal arrodonida.
* Sense escates.

## Taxonomia

* Barbulifer antennatus (Böhlke & Robins, 1968)
* Barbulifer ceuthoecus (Jordan & Gilbert, 1884)
* Barbulifer enigmaticus (Joyeux, van Tassel & Macieira, 2009)
* Barbulifer mexicanus (Hoese & Larson, 1985)
* Barbulifer pantherinus (Pellegrin, 1901)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Böhlke, J. E. & Robins, C. R., 1968. Western Atlantic seven-spined gobies, with descriptions of ten new species and a new genus, and comments on Pacific relatives. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 120: 45-174.
* ↑ Jordan, D. S. & Gilbert, C. H., 1884. Descriptions of ten new species of fishes from Key West, Florida. Proceedings of the United States National Museum v. 7 (núm. 402): 24-32.
* ↑ Joyeux, J.-C., van Tassel, J.L. & Macieira, R.M., 2009. Barbulifer enigmaticus, a new seven-spined goby (Pisces: Teleostei: Gobiidae) from the southwestern Atlantic. Zootaxa, 2022: 58-68.
* ↑ Hoese, D. F. & Larson, H. K., 1985. Revision of the eastern Pacific species of the genus Barbulifer (Pisces: Gobiidae). Copeia 1985 (núm. 2): 333-339.
* ↑ Pellegrin, J., 1901. Poissons recueillis par M. Léon Diguet dans le Golfe de Californie. Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle (Série 1) v. 7 (núm. 4): 160-167.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# Barnhouse

Barnhouse és el nom d'un assentament neolític descobert a les ribes del llac Harray, a les Illes Òrcades, a Escòcia, a poca distància de les Roques de Stenness. En aquest assentament s'han trobat les restes d'almenys 15 cases que guarden certa similitud amb les trobades a Skara Brae: en tots dos casos les edificacions tenen xemeneies centrals, llits contra les parets i vestidors de pedra, encara que els edificis de Barnhouse, a diferència dels de Skara Brae, semblen independents. S'ha trobat ceràmica estriada similar a la trobada entre les Roques de Stenness i a Skara Brae, així com eines de banya i os, i peces de vidre volcànic que es creu que poden provenir de l'Illa d'Arran.

## Descripció

L' edifici més gran de l'assentament tenia una habitació d'uns 7 m2 amb parets de 3 metres de grossor i una entrada orientada al nord-oest, de manera que la llum durant el solstici d'estiu travessava el corredor d'entrada, de manera similar al que succeeix en enterraments com Maeshowe.
Es pot accedir a l'assentament de Barnhouse per una sendera des de les Roques de Stenness.

## Patrimoni de la Humanitat

El grup de monuments neolítics de les Illes Òrcades comprèn una gran tomba amb cambres funeràries (Maeshowe), dos cercles de pedres cerimonials (les Pedres dretes de Stenness i l'Anell de Brodgar) i un lloc de poblament (Skara Brae), així com alguns llocs funeraris, cerimonials i assentaments humans que encara no s'han excavat. En conjunt, aquests vestigis formen un important paisatge cultural prehistòric, il·lustratiu de la manera de vida dels humans en aquest remot arxipèlag del nord d'Escòcia fa 5.000 anys.
Tot el conjunt fou declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco l'any 1999 sota la denominació de Cor neolític de les Òrcades.

## Galeria d'imatges

* Restes d'una de les construccions de l'assentament de Barnhouse
* Estructures de Barnhouse
* Vista de les estructures (casa núm. 8)
* Casa núm. 2

## Referències

* ↑ Informació sobre Barnhouse a la pàgina de la UNESCO.
* ↑ «Heart of Neolithic Orkney» (en anglès). UNESCO Culture Sector. [Consulta: 25 març 2015].

## Vegeu també

* Roques de Stenness
* Skara Brae
* Maeshowe
* Anell de Brodgar

## Enllaços externs

* Informació i fotografies sobre Barnhouse en la pàgina de la UNESCO.
* Història de Barnhouse Arxivat 2013-03-14 a Wayback Machine..
* Fotografies de l'assentament.
# Bartomeu Carbonell i Batlle

Bartomeu Carbonell i Batlle (Sitges, 1843 - 1929) va ser un propietari agrícola vinculat al catalanisme polític.

## Biografia

Estudià les primeres lletres a Sitges i a l'edat de dotze anys va traslladar-se a Santiago de Cuba on treballà com a corredor comissionat per diverses cases comercials.
De retorn a Sitges, adquirí algunes propietats, es dedicà al conreu de la vinya i a l'elaboració de vins i, fins i tot, obtingué un premi en una exposició celebrada a Bordeus (1890).
Sempre es distingí pel seu desig de contribuir a la millora i l'engrandiment de Sitges i, com a partidari del catalanisme polític, va ésser nomenat delegat a l'Assemblea de Manresa (1892) i fou vocal de la primera junta directiva de l'Agrupació Catalanista de Sitges (1899).
En produir-se l'escissió de la Unió Catalanista, prestà suport a les opcions defensades per la Lliga Regionalista.

## Notes

* ↑ Josep M. Ollé i Romeu Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic Barcelona: Rafael Dalmau (editor), 1995. Col·lecció Camí Ral, núm. 6. ISBN 84-232-0484-7, plana 77

## Bibliografia

* El Eco de Sitges, 8-1-1899, 31-III-1929,31-V-1931 i 20-VII-1979
* La Punta, 31-III-1929

## Enllaços externs

* Fotografia de la casa de Bartomeu Carbonell i Batlle a Sitges (català)