OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Psilotris celsus

Psilotris celsus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: les Bahames i les Illes Verges.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ginsburg I., 1953. Ten new American gobioid fishes in the United States National Museum, including additions to a revision of Gobionellus. J. Wash. Acad. Sci. v. 43 (núm. 1). 18-26.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Böhlke, J. E., 1963. The species of the west Atlantic gobioid fish genus Psilotris. Notulae Naturae (Philadelphia) Núm. 362: 1-10.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Böhlke, J.E. i C.C.G. Chaplin, 1993. Fishes of the Bahamas and adjacent tropical waters. 2a edició. University of Texas Press, Austin.
* ↑ Acero, A.P., 1985. Zoogeographical implications of the distribution of selected families of Caribbean coral reef fishes. Proc. of the Fifth International Coral Reef Congress, Tahití, Vol. 5.
* ↑ Martin, F.D. i J.W. Patus, 1984. An annotated key to the Teleost fishes of Puerto Rico. Compendio Enciclopédico de los Recursos Nat. 5:1-191.
* ↑ Smith, C.L., 1997. National Audubon Society field guide to tropical marine fishes of the Caribbean, the Gulf of Mexico, Florida, the Bahamas, and Bermuda. Alfred A. Knopf, Inc., Nova York, Estats Units. 720 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Greenfield, D.W., 1993. New goby, Psilotris boehlkei (Pisces: Gobiidae), from the western Atlantic, with a key to the species. Copeia 1993(3):771-775.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# John Hamboys

John Hamboys, músic anglès també anomenat Hanboys, que florí vers l'any 1470.
S'assenyalà coma teòric, escrivint els tractats Summa super Musicam Continuam et Discretam i Quaturor principalia totius artis musicae. El primer sembla un comentari de les obres dels Francs i el seu principal interès s'escau en ser com una mostra de la notació musical de l'època. També se li atribueix el llibre Cantionen artificialium diversi generis.
Hamboys degué pertànyer a l'estat eclesiàstic a jutjar pel títol de reverendus qu apareix al final dels tractats.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 603 (ISBN 84 239-4527-8)
# Glaniopsis gossei

Glaniopsis gossei és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: nord de Borneo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Boulenger G. A., 1899. Descriptions of two new homalopteroid fishes from Borneo. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 4 (núm. 21). 228-229.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Roberts, T. R., 1982: The Bornean gastromyzontine fish genera Gastromyzon and Glaniopsis (Cypriniformes, Homalopteridae), with descriptions of new species. Proceedings of the California Academy of Sciences (Series 4) v. 42 (núm. 20): 497-524.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1):1-33.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Phenacogaster calverti

Phenacogaster calverti és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de llargària total i les femelles 8.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques fluvials costaneres de Ceará i Paraíba (Brasil).

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1907. Fowler's "Heterognathus Fishes" with a note on the Stethaprioninae. Am. Nat. v. 41 (núm. 492). 767-772.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fowler, H. W. 1941. A collection of fresh-water fishes obtained in eastern Brazil by Dr. Rodolpho von Ihering. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 93: 123-199.
* ↑ «Phenacogaster calverti». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Gibó galtablanc meridional

El gibó galtablanc meridional (Nomascus siki) és una espècie de gibó originària del Vietnam i Laos. És un parent proper del gibó galtablanc septentrional (Nomascus leucogenys) i el gibó de galtes grogues (Nomascus gabriellae); anteriorment se l'ha classificat com a subespècie de cadascuna d'aquestes espècies. De fet, podria tractar-se d'un híbrid d'aquestes dues espècies, en lloc de ser una espècie pròpia.

## Referències

* ↑ «gibó galtablanc meridional». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 8 març 2025].
# Mesobius berryi

Mesobius berryi és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 39,2 cm de llargària total.

## Reproducció

És ovípar i les larves planctòniques.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu fins als 2700 m de fondària, tot i que, normalment, ho fa entre 650-1000.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de Califòrnia (Estats Units) i Baixa Califòrnia (Mèxic) fins a les Illes Hawaii i l'Illa Christmas.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Hubbs C. L. & Iwamoto T. 1977. A new genus (Mesobius), and three new bathypelagic species of Macrouridae (Pisces, Gadiformes) from the Pacific Ocean. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 4) v. 41 (núm. 7). 233-251.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Iwamoto, T. i W. Schneider, 1995. Macrouridae. Granaderos. p. 1246-1265. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Ambrose, D.A., 1996.
* ↑ Ambrose, D.A., 1996. Macrouridae: grenadiers. p. 483-499. A H.G. Moser (ed.) The early stages of fishes in the California Current region. California Cooperative Oceanic Fisheries Investigations (CalCOFI) Atlas Núm. 33. 1505p.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
# John Lawrence Erb

John Lawrence Erb (Reading, Pennsilvània, 5 de febrer de 1877 - Eugene, Oregon, 17 de març de 1950) fou un músic estatunidenc.
Feu els seus estudis en Pottstow i Nova York. Es doctorà en música per la Universitat de Wooster el 1921. Va ser organista, director de diversos Conservatoris, President de la federació de Clubs musicals i autor:
* una biografia sobre Johannes Brahms (1905);
* Hymns and Church Music (1910);
* The Elements of Harmony (1911);
* Music Appreciation for the Student (1925);
* Titans of Freedom, amb la col·laboració de W. C. Langdon (1918);
* i un gran nombre de peces per a orgue i piano, així com articles de teoria crítica musical en revistes professionals.

## Referències

* ↑ «Erb, John Lawrence | Grove Music» (en anglès). DOI: 10.1093/gmo/9781561592630.001.0001/omo-9781561592630-e-1002083908. [Consulta: 14 juny 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 1100 (ISBN 84-239-4574-X)
# Glauc (fill d'Hipòloc)

D'acord amb la mitologia grega, Glauc (gren antic Γλαῦκος) fou un heroi lici, fill d'Hipòloc.
Anà a la guerra de Troia acompanyant el seu cosí Sarpèdon com a aliat de Príam. És famós pel seu enginy i el seu coratge. Durant els combats al voltant de la ciutadella, Glauc es trobà cara a cara amb Diomedes. Tots dos es van reconèixer, ja que les seves famílies estaven unides pels lligams de l'hospitalitat. Per part del seu pare, Hipòloc, era net de Bel·lerofont, i temps enrere, Eneu, avi de Diomedes, l'havia acollit al seu palau. Tots dos havien canviat, com era costum, els presents de l'hospitalitat. Davant les muralles de Troia els seus descendents van renovar l'intercanvi: Diomedes va donar a Glauc les seves armes de bronze i Glauc va oferir les seves, que eren d'or. Després, cadascú va tornar al seu lloc a la batalla. Glauc va realitzar diverses gestes. Quan Sarpèdon va caure ferit, Glauc el va ajudar, però Teucre s'hi va interposar i el va ferir, obligant-lo a abandonar el combat. En resposta a la seva pregària, Apol·lo el guareix i és a temps de recuperar el cos de Sarpèdon, però no pot evitar que els grecs li prenguin les armes al cadàver. Tot seguit s'uneix a Hèctor per tal de posseir el cadàver de Pàtrocle, que acaba de morir, però Àiax, el fill de Telamó, el va matar. Els vents, per ordre d'Apol·lo, van portar el seu cos a Lícia. Els reis de Lícia remuntaven el seu llinatge a aquest Glauc, net de Bel·lerofont.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 216. ISBN 9788496061972.

## Vegeu també

* Guerra de Troia

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 101 El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
Viccionari
# Panificadora Hostaletense (Hostalets de Pierola)

L'edifici de la Panificadora Hostaletense es va acabar de construir l'any 1922, i té un estil artístic modernista. Està ubicat al c/Major núm. 67 dels Hostalets de Pierola, Anoia, Catalunya.

## Història

Aquesta entitat panificadora es va crear l'any 1922, per fer realitat l'entitat es va construir un petit local al final del carrer Major impulsat pel govern local d'aquells temps, no se sap amb exactitud, però l'alcalde d'aquell temps podia ser Josep Pujol i Pons.Durant la dècada dels anys trenta del segle XX va ser el seu període de màxima esplendor. En el transcurs de la Guerra Civil Espanyola (1936-1939) es va habilitar com a Hospital de Campanya per l'exèrcit roig que de mica en mica anava perdent posicions. Actualment, aquest edifici és un habitatge particular, i no se sap amb exactitud el moment en què comença a ser una vivenda particular.

## Característiques

Es tracta d'un edifici de tres plantes i la façana de color beix. Aquest edifici es pot observar que té un estil artístic modernisme, ja que el balcó té molt detall i està fet amb ferro forjat. També té un arc sobre la porta amb una mena de semicercle que recorda a la característica del modernisme que diu que els edificis no estan fets amb perfecció. I finalment antigament, tenia uns emparaments de ceràmica vidriada, però avui estan tapades per la construcció d'un bloc de pisos adjunt al local.

## Referències

* ↑ Sales Carbonell, Jordina Mapa de Patrimoni Cultural de Els Hostalets de Pierola. Memòria tècnica., 20-07-2011, pàg. 33.
* ↑ «Què fer als Hostalets de Pierola».
# Phenacorhamdia provenzanoi

Phenacorhamdia provenzanoi és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,7 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco a Veneçuela.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Dahl G. 1961. Nematognathous fishes collected during the Macarena Expedition 1959. Dedicated to the memory of the Colombian ichthyologist, Dr. Ricardo Lozano. Decd May 23rd, 1959. Part II: Pimelodidae, Callophysidae. Novedades Colombianas v. 1 (núm. 6). 483-514.
* ↑ «Phenacorhamdia provenzanoi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mesopristes iravi

Mesopristes iravi és una espècie de peix pertanyent a la família dels terapòntids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 22,3 cm de llargària màxima.
* El cos presenta quatre bandes fosques longitudinals.
* La mandíbula superior és lleugerament més llarga que la mandíbula inferior.
* Musell allargat.
* Llavis molsuts.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i salabrosa, pelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a les illes Ryukyu, les illes Filipines, Indonèsia i Papua Nova Guinea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1873. Révision des espèces insulindiennes du genre Therapon. Neder. Tijdschr. Dierk. 372-393.
* ↑ Yoshino, T., H. Yoshigou & H. Senou, 2002. Mesopristes iravi, a new terapontid fish (Perciformes: Terapontidae) from rivers of Iriomote Island, the Ryukyu Islands. Ichth. Research v. 49 (núm. 3): 234-239.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Yoshino, T., H. Yoshigou & H. Senou, 2002.
* ↑ Nakabo, T., 1993. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, el Japó. 1474 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Allen, G.R., 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua Nova Guinea.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi = Ikan air tawar Indonesia Bagian Barat dan Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 344 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# John Liptrot Hatton

John Liptrot Hatton (Liverpool, 12 d'octubre de 1809 – Kent, 10 de setembre de 1886) fou un compositor, director d'orquestra, pianista i acompanyant de cant anglès.
Després de rebre en la seva ciutat natal les primeres lliçons de música, fixà la seva residència a Londres vers l'any 1832; deu anys després fou nomenat director del teatre Drury Lane, i el 1884 donà en l'Òpera de Viena la seva òpera Pascal Bruns, executada posteriorment a Londres. De retorn a Anglaterra publicà amb el pseudònim de Czapeck una bella col·lecció de cants, fins que el 1848, emprengué un viatge a Amèrica. Posteriorment fou director del Teatre de la Princesa i va compondre la música per a diversos drames de Shakespeare.
Hatton, va compondre, a més, altra música, com l'oratori Ezequies, música d'església, diverses òperes, i, a banda d'això, un sèrie de cants i altres peces que li valgueren una acollida universal.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 798 (ISBN 84 239-4527-8)
# Yanamur

Yanamur és un nom propi femení d'origen amazic (berber). S'escriu en tifinagh com ⵢⴰⵏⴰⵎⵓⵔ i el seu significat és "mare terra" o "terra única".

## Origen i significat

El nom Yanamur prové de la llengua amaziga, parlada pels pobles berbers del Nord d'Àfrica. La seva estructura respon a una formació lingüística típica de la tradició antroponímica berber. El seu significat s'obté de la combinació dels termes:
* Yan (ⵢⴰⵏ): "únic/a".
* Amur (ⴰⵎⵓⵔ): "terra".
D’aquesta manera, Yanamur s’interpreta com "la terra única" o "mare terra", un concepte profundament lligat a la cosmovisió i cultura amaziga.

## Ús i distribució

Yanamur és un nom utilitzat principalment al Nord d’Àfrica, especialment a regions de forta presència amaziga com:
* Rif (Marroc)
* Cabília (Algèria)
* Illes Canàries (Espanya)
* Melilla (Espanya)
A més, a causa de la diàspora amaziga, també es troba a Occident, on les comunitats berbers han portat les seves tradicions i noms a nous territoris.

## Cultura i tradició

El nom Yanamur forma part del patrimoni lingüístic i cultural berber, reflectint el seu vincle amb la natura i la terra. En la tradició amaziga, els noms propis solen estar lligats a elements naturals i conceptuals que reforcen la identitat i la història del poble berber.

## Referències

* 1 2 Haddadou, M.A. Recueils des prénoms amazighs. Alger: Haut commissariat à l’amazighité (HCA), 2003.
* 1 2 3 Dictionnaire général de la langue amazighe : amazighe-français-arabe. Rabat: Publications de l’IRCAM, 2017.
# Panimerus denticulatus

Panimerus denticulatus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids present a Europa: les illes Britàniques, Alemanya (com ara, Saxònia), Eslovènia i els territoris de les antigues Txecoslovàquia i República Federal Socialista de Iugoslàvia.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology, 1913. 2 15: 423-432 (425).
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Krek, S., 1972. Nouvelle contribution à l'étude des Telmatoscopus de la Bosnie (Diptera, Psychodidae, Psychodinae). Annales de la Société Entomologique de France (N.S.). 8:239-251
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ An Update of the 1998 Checklist of Diptera of the British Isles (actualitzat el 7 de març del 2012) Arxivat 2015-03-17 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ List of UK Diptera Arxivat 2012-08-08 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Insekten Sachsen (alemany)
* ↑ Rote Liste gefährdeter Schmetterlingsmücken (Diptera: Psychodidae) Bayerns Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine. (alemany)
* ↑ Jan Ježek, Psychodidae (Diptera) of the Jeseníky Protected Landscape Area and its environs with descriptions of two new Berdeniella species from the Czech Republic. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae. Vol. 46, pp. 151-192. 2006. ISSN 0374-1036
* ↑ Diptera of CZ & SK (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Espíndola, A., Buerki, S., Jacquier, A., Ježek, J. i Álvarez, N., Phylogenetic relationships in the subfamily Psychodinae (Diptera, Psychodidae). Zoologica Scripta. 2012

## Enllaços externs

* ION (anglès)