OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hypostomus soniae

Hypostomus soniae és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Tapajós (Pará, Brasil).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Carvalho P. H. & C. Weber. 2005. Five new species of the Hypostomus cochliodon group (Siluriformes: Loricariidae) from the middle and lower Amazon System. Revue suisse de Zoologie 111 (4): 953-978.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marquès

Marquès o marqués és un títol nobiliari superior al de comte i inferior al de duc.
A l'època carolíngia el marquès era el comte que administrava un comtat situat en una marca o frontera. Els comtes de Barcelona o de Comtes d'Urgell eren, per tant, alhora marquesos. També foren, però, marquesos els comtes de Tolosa, quan tenien els comtats de Pallars i de Ribagorça.
Tot i que els marquesos potser tenien més poder, a causa d'haver rebut un conjunt gran de comtats, bàsicament, però, gaudien de les mateixes atribucions i funcions que tots els altres comtes.
A la baixa edat mitjana, tenia el títol de marquès aquell que tenia un marquesat. Així, per exemple, d'una manera purament honorífica, el 1330, el rei creà un marquesat de Camarasa o bé, en aquesta mateixa època, un de Tortosa.

## Línia d'honor dels títols nobiliaris

| Emperador | Rei | Príncep | Infant | Duc | Marquès | Comte | Vescomte | Baró | Senyor | Castlà |

## Referències

* ↑ Marqués en pronúncia occidental i marquès en pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu: el llibre d'estil.
* ↑ «Marquès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Marquès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bolòs, Jordi. Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Barcelona: Edicions 62, abril del 2000, plana 166 (Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284). ISBN 84-297-4706-0.
* ↑ «El título de Marqués. Significado. Origen. Historia.» (en castellà). [Consulta: 20 gener 2018].
Viccionari
# Martin Andreas Udbye

Martin Andreas Udbye (Trondheim, Noruega, 18 de juny de 1820 – 10 de gener de 1889) va ser un compositor i organista noruec.
Es formà artísticament a Leipzig sota la direcció de Hauptmann i el gran organista Becker. Fou organista de l'església de l'Hospital, de Leipzig, i més tard de la Santa Verge, a Trondheim.
Va compondre molta música per a orgue, peces per a piano i violoncel, cors per a veus d'homes, lieder, tres quartets per a instruments d'arc, les cantates Heimweh i Le voyage de Perrichon, l'opereta Junkeren og Fubergvaesen, estrenada a la llavors Cristiania, i l'òpera Fredkulla que no arribà a representar-se.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 65, pàg. 774 (ISBN 84-239-4565-0)
# Martin Frey

Martin Frey (Crossen, 1872 - 1946) fou un compositor alemany.
Estudià el piano i composició a Leipzig amb Martin Krause i Hugo Riemann.
Va publicar nombrosos lieder, peces per a piano, una sonata per a violí i diversos cors per a veus d'home i de dona.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 1268-69 (ISBN 84-239-4524-3)
# Martin Wegelius

Martin Wegelius (Helsingfors, avui Hèlsinki, 10 de novembre de 1846 - 22 de març de 1906) fou un músic finlandès.
Estudià filosofia en la seva ciutat natal i aconseguí el grau de magister. Durant els seus estudis cultivà assíduament la música, que constituïa la seva vocació, i en acabar-los ja era director de l'Associació Acadèmica de cant. El 1870-71 estudià música a Viena amb Bibl i després a Leipzig amb Richter i Paul; el 1878 fou nomenat director d'orquestra de l'Òpera finesa a Helsingfors i director del Conservatori entre els seus deixebles destacaren Sibelius, Jaernefelt, Palmgren, Melartin, etc.
Com a compositor se li deuen peces per a piano i orquestra; una balada per a tenor i orquestra; Mignon per a soprano i orquestra; El 6 de maig, cantata; La Nativitat, cantata i altres obres vocals. A més se li deuen, les obres teòriques Lärobok i allman Musiklära och Analys (1888-89); una Història de la Música (1891-93) i un Curs d'entonació.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 1-2 (ISBN 84-239-4570-7)
# Martín Fernández de Vilches

Martín Fernández de Vilches (Vilches, Regne de Jaén, ? - Bonilla de la Sierra, 13 de novembre de 1469), o simplement Martín de Vilches, va ser un religiós i funcionari castellà, conseller reial i bisbe d'Àvila entre 1456 i 1469.

## Biografia

D'orígens humils, nadiu de la zona de Jaén. Va estar actiu com a buròcrata durant el regnat de Joan II de Castella, i va ascendir durant el regnat d'Enric IV, del qual en fou íntim conseller. Gaudia de la seva absoluta confiança malgrat els seus orígens i pocs coneixements. Abans d'ascendir al tron, en fou el seu cantor, vicari general i conseller quan era príncep d'Astúries, i també exercí com el seu secretari i capellà des de 1449. A més, en pertànyer a l'estament eclesiàstic fou mestre de la capella de Reyes Nuevos de la catedral de Toledo des de 1436, i canonge de Jaén entre 1449 i 1452; la seva vinculació a la capella possiblement afavorí la seva bona relació amb Enric, de fet, va rebre una alta quitació, de 12.000 morabatins, per mantenir un càrrec civil: secretari, i un eclesiàstic: capellà.
Poc després de l'ascens d'Enric al tron, el 1454, va ser nomenat canceller major de la puritat en substitució de Rodrigo de Villacorta, destituït per desavinences amb el monarca. El 1456, a instància del rei, era nomenant bisbe d'Àvila, vacant la seu a la mort d'Alonso Tostado, càrrec que ocupà fins a la seva mort el 1469. Durant l'exercici d'aquest càrrec es va oposar als canonges avilesos a acceptar algunes mesures de govern intern i diverses disposicions sobre la disciplina clerical, celebrant-se durant el seu mandat la coneguda Farsa d'Àvila contra Enric IV de Castella. Durant la guerra civil castellana, contra Alfons de Castella, va ser partidari d'Enric IV.

## Referències

* 1 2 González Dávila, 1647, p. 274-276.
* 1 2 3 4 Cañas Gálvez, 2012, p. 332-333.
* ↑ Nieto Soria, 1993, p. 160.
* 1 2 Cañas Gálvez, 2012, p. 45.
* ↑ Ferrer García, 2008, p. 345.

## Bibliografia

* Cañas Gálvez, Francisco de Paula. Burocracia y cancillería en la corte de Juan II de Castilla (1406-1454): estudio institucional y prosopográfico (en castellà). Salamanca: Ediciones Uniersidad de Salamanca, 2012. ISBN 978-84-788-221-4.
* Ferrer García, Félix A «Clérigos y feligreses en la Basílica de San Vicente de Ávila: actividades litúrgicas, lúdicas y funerarias (siglos XVI-XVII)» (en castellà). Hispania. Revista Española de Historia, volum LXVIII, núm. 229, maig-agost 2008, pàg. 341-374. ISSN: 0018-2141.
* González Dávila, Gil. Teatro eclesiastico de las iglesias metropolitanas y catedrales de los reynos de las dos Castillas (en castellà). Tom II. Madrid: Imprenta de Pedro Horna y Villanueva, 1647.
* Nieto Soria, José Manuel. Iglesia y génesis del estado moderno en Castilla (1369-1480) (en castellà). Madrid: Editorial Complutense, 1993. ISBN 978-7491-485-X.
# Maruina hirta

Maruina hirta és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Amèrica: Puerto Rico.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ R. H. Wagner i E. C. Masteller, 1993. Composition and Temporal Abundance of Mothflies (Diptera, Psychodidae) from a Tropical Rainforest Stream at El Verde, Puerto Rico. Journal of the Kansas Entomological Society. Vol. 66, núm. 2, pp. 181-186. «Enllaç».
* ↑ New moth flies (Diptera: Psychodidae) and a key to species from Puerto Rico (anglès)
* ↑ Rüdiger Wagner, 1993. On a collection of Psychodidae (Diptera) by Dr. L. Botosaneanu from some Caribbean Islands. Aquatic Insects. Vol. 15, núm. 2. «Enllaç».
# Escut d'Osor

L'escut oficial d'Osor té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat: 1r. de sinople, 2 claus passades en sautor amb les dents a dalt i mirant cap enfora. la d'or en banda i per damunt de la d'argent en barra; 2n. d'or, una cabra de sable i bordura de peces de sable. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 18 de juliol de 1990 i publicat al DOGC el 19 d'octubre del mateix any amb el número 1356.
Les claus de Sant Pere són l'atribut del patró local; l'antic nom de la vila solia ser Sant Pere d'Osor. La segona partició són les armes parlants dels Cabrera, que tingueren diverses possessions en el municipi actual des del segle xi fins al xiv.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Selva

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal d'Osor.» (pdf). DOGC núm. 1356. Generalitat de Catalunya, 19-10-1990. [Consulta: 25 juny 2010].
# Edward Baxter Perry

Edward Baxter Perry (Haverhill, Massachusetts, EUA, 14 de febrer, 1855 - Camden, Maine, EUA, 13 de juny, 1924), fou un musicògraf i pianista estatunidenc.
Estudià a Boston amb Junius Welch Hill fins a l'edat de vint anys en què marxà a Alemanya, on va tenir mestres com Liszt, Clara Schumann, Dionys Pruckner i Theodor Kullak. Al retornar als Estats Units es dedicà als concerts i a la ensenyança, arribamt a donar més de 3.000 sessions musicals.
Va compondre un Quartet de cordes i com a musicògraf col·laborà en les principals revistes del seu país, i a més va publicar: Descriptive Analyses of Piano Works (1904), i Stories of Standard Teaching Pieces (1908).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 43, pàg. 1082. (ISBN 84-239-4543-X)
# Johann Nepomuk David

Johann Nepomuk David (Elferding, Àustria 30 de novembre de 1895 - Stuttgart 22 de desembre del 1977) fou un compositor i organista austríac.
Fou nen de cor a Ansfelden i després estudià en l'Acadèmia de Música de Viena. Fou successivament, organista i director coral a Wels (Alta Àustria), des del 1925, professor en el conservatori de Leipzig des del 1934, on també en fou director el 1942, professor del Mozarteum de Salzburg des del 1945 i professor del conservatori de Stuttgart des del 1948, o a més dirigí el Cor Bruckner i, on entre els seus alumnes tingué a Gerhard Wimberger i Hans Stadlmair.
La seva evolució estilística passà per estadis diversos: en un principi seguia les petjades d'en Bruckner, per practicar poc tems més tard un modernisme moderat i, finalment –com altres compositors- unir elements preclàssics a formes estilístiques del seu temps. Al llarg de la seva producció feu servir interessants varietats rítmiques, algunes d'una certa complexitat. A més, la seva música es caracteritza per llur tècnica polifònica de gran amplitud de línies, a la vegada que pel seu caràcter apassionat.
Té una producció molt abundant: 5 Simfonies; Simfonia Concertant per a quintet de vent i orquestra de corda; Concert per a flauta i orquestra; diverses Partites per a orquestra; 4 Quartets de corda; un Trio de corda; un Duo per a violí i violoncel; 5 Sonates per a violí, viola, violoncel i flauta, amb piano i per llaüt; una col·lecció de Preludis, Tocates, Fantasies, etc., per a orgue, i pel mateix instrument, Chacona, Ricercare, Toccata, Preludis i Fuges; diversos Motets a quatre i sis veus; diversos Lieder; una gran col·lecció de 10 volums de peces corals; l'oratori Das Exxolied, etc.,.
El 1944, a la fi de la Segona Guerra Mundial va ser llistat a la Gottbegnadeten-Liste, una llista d'un miler d'artistes considerats com a irremplaçables que eren exempts de serveis al front per a protegir l'heritatge cultural alemany. Assolí els premis Liszt, de Weimar (1949), el de Música de Viena (1951), el Buxtehude, de Lübek i el Nacional de Música d'Àustria el 1953. Era soci honorari de la Societat de Concerts de Viena des del 1953, del Mozarteum de Salzburg des del 1960, membre de l'Acadèmia d'Art de Berlín i de la de Baviera des del 1955 i de l'Acadèmia de Belles Arts des del 1961. El 1955 li fou concedida la Creu Federal del Mèrit.

## Referències

* ↑ Tom núm. 17 de l'Enciclopèdia Espasa
# Hypostomus waiampi

Hypostomus waiampi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Habita al riu Cupixi (Estat d'Amapá, Brasil).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Carvalho P. H. & C. Weber. 2005. Five new species of the Hypostomus cochliodon group (Siluriformes: Loricariidae) from the middle and lower Amazon System. Revue suisse de Zoologie 111 (4): 953-978.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Krobia

Krobia és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids que es troba a Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Krobia guianensis (Regan, 1905)
* Krobia itanyi (Puyo, 1943)
* Krobia paloemeuensis (Kullander & Nijssen, 1989)
* Krobia potaroensis (Eigenmann, 1912)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Regan, C. T., 1905. A revision of the fishes of the South-American cichlid genera Acara, Nannacara, Acaropsis, and Astronotus. Annals and Magazine of Natural History (Series 7) v. 15 (núm. 88): 329-347.
* ↑ Puyo, J., 1943. Nouveaux poissons d'eau douce de la Guyane francaise. Bulletin de la Société d'Histoire Naturelle de Toulouse v. 78: 141-149.
* ↑ Kullander, S. O. & H. Nijssen, 1989. The cichlids of Surinam. Teleostei: Labroidei. E. J. Brill, Leiden. Cichlids Surinam: i-xxxii + 1-256.
* ↑ Eigenmann, C. H., 1912. The freshwater fishes of British Guaiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Mem. Carnegie Mus. v. 5 (núm. 1): i-xxii + 1-578, Pls. 1-103.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Johann Nepomuk Franz Seraph Rainprechter

Johann Nepomuk Franz Seraph Rainprechter (Altötting, 17 de maig de 1752 - Salzburg, 28 d'abril de 1812) fou un compositor del Classicisme. Va rebre les primeres lliçons del seu pare Georg Josef que també era músic, després seguí els cursos de dret i filosofia a la Universitat d'Ingolstadt i, finalment, estudià composició musical amb Leopold Mozart, el pare de l'immortal compositor. Per espai de molts anys fou director del cor del convent de Sant Pere de Salzburg. Dotat de gran fecunditat, va compondre nombroses simfonies, concerts per a diferents instruments, misses, vespres, lletanies, quartets, trios, duos, serenates, antífones, cantates, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 49, pàg. 48 ISBN 84 239-4549-9
# Johann Nepomuk Rieger

Johann Nepomuk Rieger (Berlín, 1787 - 1828) fou un pianista i compositor alemany.
L'any 1805 s'establí a París, on es dedicà a l'ensenyança. va compondre:
* una Simfonia concertant.
* Dos concerts per a piano.
* Sonates.
* Valsos.
* Nocturns.
I a més, dos Mètodes per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 51, pàg. 484 (ISBN 84-239-4551-0)
# Johann Nikolaus Endter

Johann Nikolaus Endter fou un organista i compositor alemany. Començà a donar-se a conèixer per les seves obres el 1837, i el 1838 fou nomenat director de la societat de cant Liedertafel de Kassel. En aquesta ciutat va publicar nombroses peces per a piano, motets, per a veus d'home i un oratori titulat El Nen Perdut.

## Referències

* ↑ Web de la biblioteca de la Universitat de Kassel

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 19, pàg. 1280 ISBN 84-239-4519-7
# Johann Pache

Johannes Johann Fürchtegott Pache (Bischofswerda, 9 de desembre de 1857 - Limbach, 24 de desembre de 1897), fou un organista i compositor.
Fou director de cors a Suïssa i en diverses ciutats alemanyes, i a la seva mort era organista de Limbach. Es dedicà especialment a la composició d'obres corals, però va escriure també solos, duets, música de cambra i l'òpera Tobias Schwalbe.
Entre les seves composicions corals figura Des Liedes Heimat, amb orquestra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 39, pàg. 1374-75 (ISBN 84-239-4539-1
# Johann Sedlazek

Johann Sedlazek (Oberglogau, llavors Regne de Prússia, actualment Głogówek, Polònia, 6 de desembre de 1789 - 11 d'abril de 1866, Viena, llavors Imperi Austrohongarès) fou un flautista silesi. Fill d'un sastre, primerament va aprendre l'ofici amb el seu pare, consagrant l'estudi de la flauta en les estones d'expansió. A Viena anà substituint l'ofici de sastre per la música, i havent assolit ser un hàbil executant entrà a formar part d'una orquestra i renuncià a cap altra ocupació, aconseguint al cap de poc un merescut renom. El 1818 començà a recórrer per Alemanya donant concerts: visità Itàlia i fixà la seva residència a Nàpols, el 1820, d'on als tres anys passà a Sicília. Aconseguí brillants èxits a Florència, Mòdena, Parma, Gènova, Torí, Venècia, Trieste i Viena, passant per fi a París i a Londres el 1826. Va compondre, entre d'altres, diverses contradanses per a dues flautes, variacions sobre la melodia del God save the King.

## Notes

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1412 ISBN 84-239-4554-5
# Johann Speth

Johann Speth fou un organista alemany de finals del segle xviii. Va ser organista de la catedral d'Augsburg i publicà l'antologia Ars magna Consoni et Dissoni , la qual conté peces per a orgue i clavicordi.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 57, pàg. 752, ISBN 84-239-4557-X

## Enllaços externs

* http://www.kantoreiarchiv.de/archiv/organ/speth Arxivat 2016-11-29 a Wayback Machine.
# Johann Valentin Eckelt

Johann Valentin Eckelt (Werningshausen, prop d'Erfurt, 1673 - Sondershausen, 1732) fou un compositor alemany.
Fou organista de Wernigerode primer, i de l'església de la Trinitat, i a Sondershausen, després. Entre les seves composicions hi figuren càntics, preludis per a orgue, etc., i una Passió a gran orquestra. Però el que li donà major fama foren les obres didàctiques que va escriure, mostrant en totes elles una gran erudició. Aquestes foren: Experimenta musicae geometrica (Erfurt, 1715), Instruccions per a compondre una obra (1722), i Compendi de què necessita saber un músic.

## Bibliografia

* Tom núm. 18 de l'Enciclopèdia Espasa.
# Johann Walter

Johann Walter o Walther, (nascut com a Johann Blanckemüller al Molí del Blanckemühle, Kahla, Turíngia, 1496 - Torgau, Saxònia, 24 d'abril de 1570) fou un músic alemany amic i conseller de Luter.
El 1524 fou nomenat cantor i el 1525 mestre de capella del príncep elector de Saxònia, a Torgau, i quan cinc anys més tard aquesta va ser dissolta per raons econòmiques, els seus cantants van formar una associació coral amb Walter com a director. Poc temps després, per recomanació de Luter, el príncep elector concedí a aquesta societat una modesta subvenció, donant, a més, a Walter una plaça a l'escola municipal, fins que el 1548 fou cridat a Dresden per dirigir la capella de cantors recentment fundada. Va residir a Dresden fins al 1565 quan es va retirar a Torgau amb una pensió.
A part de la seva col·laboració amb Luter en la missa alemanya, Walther va publicar: Geystlich Gesank-Buchleyn que és la col·lecció més antiga de cants protestants (1524, i nombroses edicions posteriors, l'última el 1878);
* Cantio septem vocum in lauden Dei omnipotentia et Evangeli ejus (1544),
* Magnificat 8 tonorum, (1557),
* Ein newes christliches Lied, (1561),
* Eingar schöner geistlicher und christlicher Bergkreyen, (1561),
* Lob und Preis der himmlischen Kunst Musika, (1564),
* Das christlich Kinderlied Dr. Martín Luthers “Erhalte uns Herr bei Deinem”... mit atlichen lateinischen und deutschen Sängen gemehret, etc.
A més, hi ha composicions seves en moltes de les antologies de l'època.

## Referències

* ↑ Schäfer, Joachim. «Johann Walter». A: www.heiligenlexikon.de. Ökumenisches Heiligenlexikon (en alemany), 20/11/2014.
* ↑ «Walther, Johann». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum núm. 69, 2001, p. 1550. ISBN 84-239-4569-3.

## Bibliografia

* Blankenburg, Walter. Friedhelm Brusniak (editor). Johann Walter: Leben und Werk (en alemany). Tutzing: Schneider, 1991, p. 478. ISBN 978-3795206185.