OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Pagés

José Pagés Écija?, província de Sevilla ~1740 -després del 1822) fou un guitarrer espanyol de renom de l'escola de Cadis. José Pagés probablement va néixer a Écija al voltant del 1740. El seu germà Juan Pagés també fou un constructor de guitarra destacat. Es creu que José va ser el primer dels germans en anar a Cadis cap a l'any 1760. Va establir el seu taller a Calle de la Amargura el 1809. Fou un membre avançat de l'escola de Cadis, i va seguir molt de prop totes les innovacions que Francisco Sanguino havia introduït, però amb el desenvolupament addicional de la tècnica del repujat de la caixa harmònica amb els puntals, que constructors més tardans com Jose Recio, Antonio de Torres i Francisco Gonzales també van adoptar. Pagés començà amb sistemes de tres tirants, com les guitarres primerenques de Sanguino i Benedid; els seus instruments més tardans n'empraven cinc.
El compositor català i gran guitarrista Ferran Sor va apreciar molt les guitarres de Pagés, declarant "Les guitarres a les quals dono sempre preferència són les d'Alonso de Madrid, Pagés i Benediz de Cadis, Joseph i Manuel Martinez de Màlaga..." El compositor Dionisio Aguado també esmenta els germans Pagés com a constructors recomanats. Les guitarres que encara existeixen de José Pagés que es conegui estan datades entre el 1790 i 1822.

## Guitarres

Això és una llista incompleta de les guitarres que José Pagés va fer:
* 1791 - Un instrument de sis ordres Juan Pagés al Granary-Guitars museum, Regne Unit.
* 1805 - A la col·lecció de l'Acadèmia Reial de Música, London.
* 1809 - (cap. 70) Guitarra pinçada, amb l'etiqueta "Josef Pages me hizo en Cadiz Ano de 1809 Calle de la Amargura N. 70". Venuda el 15 de desembre de 2009 per 8.160 lliures a Bonhams,
* 1810 - (cap.30) A la col·lecció privada de Timothy Lawrence Williams (MA).
* 1811 - A la col·lecció de Ringve Museum, Trondhjem, Noruega. (Imatges Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., plànol de construcció / dibuix tècnic)
* 1813 - A la col·lecció d'instruments de l'Edinurgh University, núm. 282, de sis ordres, 12 cordes.
* 1818 - Esmentada en Romanillos, J.L., Besuc, J. Antonio de Torres: Guitar Maker, His Life and Work (Bold Strummer, 1997), pàg. 94.
* 1822 - (cap.177) guitarra espanyola de sis ordres, amb l'etiqueta "JOsef Pages me hizo en Cadiz ano de 1822", i una altra inscripció "Calle del Sacramento n. 70".

## Notes

* 1 2 Turnbull, H. The Guitar From the Renaissance to the Present Day (Bold Strummer, 1991)
* ↑ Romanillos, J.L., Bream, J. Antonio de Torres: Guitar Maker, His Life and Work (Bold Strummer, 1997)
* ↑ http://www.bonhams.com/cgi-bin/public.sh/pubweb/publicSite.r?sContinent=EUR&screen=lotdetailsNoFlash&iSaleItemNo=3834985&iSaleNo=16003&iSaleSectionNo=1

## Referències

* Paco Galliano. History of Galliano's Bank (1855 - 1987): The Smallest Bank in the World. Gibraltar: Gibraltar Books, 2003.

## Enllaços externs

* Rohan Lowe, Restauració d'una Pagés Arxivat 2011-08-20 a Wayback Machine.
# Nannacara

Nannacara és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids que es troba a Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Nannacara adoketa (Kullander & Prada-Pedreros, 1993)
* Nannacara anomala (Regan, 1905)
* Nannacara aureocephalus (Allgayer, 1983)
* Nannacara bimaculata (Eigenmann, 1912)
* Nannacara quadrispinae (Staeck & Schindler, 2004)
* Nannacara taenia (Regan, 1912)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Kullander, S. O. & Prada-Pedreros, S., 1993. Nannacara adoketa, a new species of cichlid fish from the Rio Negro in Brazil. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 4 (núm. 4): 357-366.
* ↑ Regan, C. T., 1905. A revision of the fishes of the South-American cichlid genera Acara, Nannacara, Acaropsis, and Astronotus. Annals and Magazine of Natural History (Series 7) v. 15 (núm. 88): 329-347.
* ↑ Allgayer, R., 1983. Nannacara aureocephalus, espèce nouvelle de Guyane française (Pisces, Cichlidae). Revue française des Cichlidophiles 1983 (núm. 33): 13-16.
* ↑ Eigenmann, C. H., 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memoirs of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1): i-xxii + 1-578, Pls. 1-103.
* ↑ Staeck, W. & I. Schindler, 2004. Nannacara quadrispinae sp. n. -- a new dwarf cichlid fish (Teleostei: Perciformes: Cichlidae) from the drainage of the Orinoco Delta in Venezuela. Zool. Abh., Staat. Mus. Tierk. Dresden v. 54: 155-161.
* ↑ Regan, C. T., 1912. Descriptions of new cichlid fishes from South America in the British Museum. Annals and Magazine of Natural History (Series 8) v. 9 (núm. 53): 505-507.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Pseudexostoma brachysoma

Pseudexostoma brachysoma és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.
Poden assolir 15,3 cm de longitud total.És un peix d'aigua dolça i de clima temperat. Es troba a Àsia: conca del riu Salween a la Xina.

## Referències

* ↑ Chu X.-L., 1979. Systematics and evolutionary pedigree of the glyptosternoid fishes (family Sisoridae). Acta Zootaxon. Sin. v. 4 (núm. 1). 72-82.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Zhou, W., Y. Yang, X. Li i M.-H. Li, 2007: A review of the catfish genus Pseudexostoma (Siluriformes: Sisoridae) with description of a new species from the upper Salween (Nujiang) Basin of China. The Raffles Bulletin of Zoology v. 55 (núm. 1): 147-155.

## Bibliografia

* Chu, X. i T. Mo, 1999. Sisoridae. p. 114-181. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
# Neotoma chrysomelas

Neotoma chrysomelas és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds de fins a 2.000 msnm a Hondures i Nicaragua. El seu hàbitat natural són els afloraments rocosos. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, chrysomelas, significa ‘daurada-negra’ en llatí.

## Referències

* ↑ Matson, J.; Emmons, L. Neotoma chrysomelas. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 juliol 2016.
* ↑ Entrada «Neotoma» d'Animalia (en anglès).
# August Enna

August Enna (Nakskov, 13 de maig de 1859 - Copenhaguen, 3 d'agost de 1939) fou un compositor danès.
D'origen sicilià, va rebre el seu cognom italià del seu avi patern, un soldat sicilià que es va casar amb una dona jueva a Hamburg, va viatjar amb ella a Dinamarca i finalment es va establir a la ciutat de Nakskov a l'illa de Lolland. Va viure des de la seva infància en la més completa misèria, aprenent música com a perfecte autodidacte, quan una simfonia composta per ell cridà l'atenció de Gade el qual treballà perquè se l'afavorís amb el Aukersche Stipendium (espècie de beca) el 1888. A Copenhaguen donà lliçons a diversos alumnes, entre ells hi havia l'islandès Sigfus Einarsson.
Aviat es donà a conèixer pel geni musical, sent el seu primer èxit l'òpera Heksen (La bruixa, segons el drama de Firger) que el 1892 s'estrenà en el Hoftheater de Copenhaguen. L'òpera va tenir tant d'èxit que es va comparar amb Carmen i Cavalleria rusticana i es va representar en més de 40 teatres europeus durant l'any següent. Després seguiren Kleopatra (1894), Aucassin und Nicolette (1896), Das Mädchen mit den Schwefelhölzern (1897) i Die Ernprinzenzessin (1903). També va compondre cantates i peces per a piano, dues simfonies i un concert per a violí.
Influenciat per la música de Wagner, ell mateix va ser una influència per a altres compositors danesos, com Carl Nielsen.

## Referències

* ↑ «Die Hexe, Op.5». opera-scores.com. [Consulta: 29 agost 2023].
* 1 2 Cornelius, Jens «Violin Concerto · Symphony No. 2». Ressenya del disc amb Joachim Gustafsson dirigint la Bogotá Philharmonic Orchestra. Dacapo Records, 2023.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 763 (ISBN 84-239-4574-X)
* ↑ Miró, Care. «Kleopatra». Sonograma. [Consulta: 29 agost 2023].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 19, pàg. 1421 (ISBN 84-239-4519-7)
# Nannocharax ansorgii

Nannocharax ansorgii és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ Günther, A., 1867. New fishes from the Gaboon and Gold Coast. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 3) v. 20 (núm. 116): 110-117, Pls. 2-3.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1911. Descriptions of new freshwater fishes discovered by Dr. W. J. Ansorge in Portuguese Guinea. Annals and Magazine of Natural History (Series 8) v. 7 (núm. 40): 373-376.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gosse, J.-P. i E.J. Coenen, 1990. Distichodontidae. p. 237-260. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Dankwa, H.R., E.K. Abban i G.G. Teugels, 1999. Freshwater fishes of Ghana: identification, distribution, ecological and economic importance Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool. 283:53 p.
* ↑ Olaosebikan, B.D. i A. Raji, 1998. Field guide to Nigerian freshwater fishes. Federal College of Freshwater Fisheries Technology, New Bussa, Nigèria. 106 p.
* ↑ Paugy, D., K. Traoré i P.S. Diouf, 1994. Faune ichtyologique des eaux douces d'Afrique de l'Ouest. p. 35-66. A G.G. Teugels, J.F. Guégan i J.J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 275:177 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Petrovicky, I., 1988. Aquarium fish of the world. Hamlyn Publishing Group Ltd., Londres (Regne Unit). 499 p.
* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Teugels, G.G., C. Lévêque, D. Paugy i K. Traoré, 1988. État des connaissances sur la faune ichtyologique des bassins côtiers de Côte d'Ivoire et de l'ouest du Ghana. Rev. Hydrobiol. Trop. 21(3): 221-237.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
# Resclosa de la Manola

La Resclosa de la Manola és una peixera de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici mig ruïnós que era la resclosa i comporta del molí de La Manola-L'Aurora que es troba al núm. 97 del mateix carrer. Fet en dos aparells de pedra, part baixa de carreus ben treballats: entrada i sortida de l'aigua a l'edifici, per arcs rebaixats i carpanell, de dos conductes, per la cara interior, la porta dovellada amb dovella central amb l'escut de Girona i data 1583. La resta és de pedruscall i ruïnes. Resten alguns aparells de la resclosa i comportes. La cantonera a la carretera conserva una pedra cantonera amb l'escut de Girona.

## Història

Sembla que els primers vestigis eren del segle xii, i que podia ser una petita central d'aigua de l'Hospital de Sant Llàtzer. Al 1581 esdevenen propietat municipal en ser comprat per en Gerònim Civera i Querol per 100 lliures.

## Referències

* 1 2 «Resclosa de la Manola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Resclosa de la Manola, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Henriette Méric-Lalande

Henriette Méric-Lalande (Dunkerque, 1798 – Chantilly, 7 de setembre de 1867) fou una soprano francesa. Als setze anys es presentà per primera vegada al públic, a Nantes, i després va recórrer els principals teatres de províncies, fent-se aplaudir amb entusiasme, fins que el 1823 passà a París, on també fou acollida favorablement. Comprenent que encara podia aprofitar més la seva veu, va rebre lliçons del mestres Manuel García, i de Banderali, i el 1824 cantà Il crociato in Egitto de Meyerbeer, a Venècia, aconseguint un clamorós èxit. A partir de llavors treballà a Alemanya, Itàlia, Anglaterra i Espanya despertant sempre molt gran entusiasme.

## Referències

* ↑ «Méric-Lalande, Henriette». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum núm. 34. ISBN 4 239-4534-0.
# Hatiora × graeseri

Hatiora × graeseri és una espècie de planta suculenta que pertany a la família de les cactàcies. És un híbrid entre Hatiora gaertneri i Hatiora rosea.
És una planta perenne, carnosa, amb fulles aplanades i amb les flors de color rosa, vermell, taronja, salmó o blanc. Se la coneix com a "cactus de pasqua".

## Taxonomia

Hatiora × graeseri va ser descrita per (Lem.) Britton i Rose i publicat a Bradleya; Yearbook of the British Cactus and Succulent Society 5: 100. 1987.

### Etimologia

Hatiora: nom genèric atorgat en honor del matemàtic, astrònom i explorador anglès Thomas Hariot (1560-1621), en forma d'un anagrama del seu nom.
graeseri epítet

### Sinonímia

* Rhipsaphyllopsis graeseri Werderm.

## Vegeu també

* Característiques de les cactàcies

## Referències

* ↑ «Hatiora × graeseri». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 14 juny 2013].
* ↑ Hatiora × graeseri a PlantList

## Enllaços externs

* http://www.rhipsalis.com
# Cohoe

Cohoe és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 1.168 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cohoe tenia 1.168 habitants, 445 habitatges, i 295 famílies La densitat de població era de 6,5 habitants/km².
Dels 445 habitatges en un 34,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,4% hi vivien parelles casades, en un 5,6% dones solteres, i en un 33,7% no eren unitats familiars. En el 26,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 28,2% de 45 a 60 i un 7,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones hi havia 117,1 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.542 $ i la renda mediana per família de 44.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.125 $ mentre que les dones 26.154 $. La renda per capita de la població era de 19.059 $. Aproximadament el 8% de les famílies i el 12,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cohoe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cohoe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 15 juliol 2010].
# Sidi Thabet

Sidi Thabet (àrab: سيدي ثابت, Sīdī Ṯābit) és una ciutat de Tunísia a la governació d'Ariana, situada uns 17 km al nord-oest de la ciutat d'Ariana i a uns 24 km de Tunis. La municipalitat té 8.909 habitants. És capçalera d'una delegació amb 20.280 habitants al cens del 2004.

## Economia

La seva activitat és principalment agrícola, amb cultiu majoritari de cereals. Té una zona industrial establerta pel govern amb presència de la indústria farmacèutica.

## Geografia

El riu Medjerda passa a poca distància al nord de la ciutat.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 12 55 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en cinc sectors o imades:
* Sidi Thabet (12 55 51)
* Bejaoua (12 55 52)
* Mongi Slim (12 55 53)
* Cebalet Ben Ammar (12 55 54)
* Chorfech (12 55 55)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 12 15) que s'estén pels cinc sectors o imades de la delegació o mutamadiyya.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 38-40. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «أمر حكومي عدد 602 لسنة 2016 مؤرخ في 26 ماي 2016 [Decret governamental núm. 2016-602 del 26 de maig de 2016]». الرائد الرسمي للجمهورية التونسية [Diari Oficial de la República Tunisiana], any 159 núm. 43, 27-05-2016, pàg. 1970-1998. ISSN: 9061 0330 9061 [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 133. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Sidi Thabet - Lloc web oficial
# Nannocharax brevis

Nannocharax brevis és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (23 °C- 27 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ Günther, A., 1867. New fishes from the Gaboon and Gold Coast. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 3) v. 20 (núm. 116): 110-117, Pls. 2-3.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1902. Additions à la faune ichthyologique de bassin du Congo. Matériaux pour la faune du Congo. Annales du Musee du Congo (Ser. Zoology) v. 2 (fasc. 2): 19-57, Pls. 7-16.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Reserva natural Castillos de Pincheira

La reserva de paisatge protegit Castillos de Pincheira és una àrea natural protegida de l'Argentina situada 27 km a l'oest de la ciutat de Malargüe, província de Mendoza.
És un monument natural tallat per accions erosives, principalment glacials, té estranyes característiques. S'assembla a un castell gegantesc, amb les torres envoltades de cons de material sedimentari, als peus del qual corre el riu Malargüe, i a uns metres el rierol Pincheira.
Conta la tradició que aquest paratge era refugi del bandit al servei dels reialistes germans Pincheira i les seues hosts, amb les quals realitzaven les seues corregudes entre els anys 1811 i 1833. Als voltants, es poden trobar puntes de fletxes i restes de ceràmica indígena de la cultura huarpe i més tard de la cultura maputxe.
La llei provincial núm. 6691 sancionada el 22 de juny de 1999 creà la reserva de paisatge protegit Castillos de Pincheira, de 650 ha i els límits de la qual es definiren així:
| « | Nord: tram de la llera del riu Malargüe entre les desembocadures dels rierols Seco i del Sauce; Sud: línia recta que ix des de la font del rierol Seco fins a la del rierol del Sauce. Est: rierol del Sauce des de la font fins a la desembocadura en el riu Malargüe. Oest: tierol Seco des de la font fins a la desembocadura en el riu Malargüe. | » |

## Referències

* ↑ «Història i bellesa a Castillos de Pincheira.». Arxivat de l'original el 2019-08-16. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ «Castillos de Pincheira». Arxivat de l'original el 2019-08-16. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ Ley n.° 6691
# Henry Alfred Kaiser

Henry Alfred Kaiser (Brussel·les, 1 de març de 1872 - 2 d'octubre de 1917) fou un compositor belga.
Estudià amb Bruckner a Viena, i amb Josef Förster a Praga.
Entre les seves diverses obres cal mencionar:
* Le violon enchanté, ball (Nantes, 1895);
* Sous la voile, opereta (París, 1900);
* Le billet de Josephine (París, 1902);
* Die schwarze Nina (Elberfeld, 1905);
* Stella mani (Düsseldorf, 1910);
* Theodor Korner, òpera còmica (Cassel, 1913).
A més és autor d'una simfonia, tres serenates per a orquestra de corda i diverses obres per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3286 (ISBN 84-239-4582-0)
# Pseudobagrus koreanus

Pseudobagrus koreanus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Corea.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Enumeratio specierum piscium hucusque in Archipelago indico observatarum, adjectis habitationibus citationibusque, ubi descriptiones earum recentiores reperiuntur, nec non speciebus Musei Bleekeriani Bengalensibus, Japonicis, Capensibus Tasmanicisque. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 6. i-xxxvi + 1-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lee, C.-L. & I.-S. Kim 1990. A taxonomic revision of the family Bagridae (Pisces, Siluriformes) from Korea. Korean Journal of Ichthyology v. 2 (núm. 2): 117-137.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.