OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alexandre Pons i Serra

Alexandre Pons i Serra (Barcelona, 10 de juliol de 1859 - Barcelona, 27 de maig de 1907) fou empresari i polític català.

## Biografia

Fill d'Isidre Pons i Roura, natural de Figueres (Alt Empordà), i de Maria Dolors Serra i de Chopitea, de Barcelona, filla de Dorotea de Chopitea. El seu avi, Josep Maria Serra i Muñoz, i el seu pare, havien estat fundadors del Banco Hispano Colonial, del qual ell fou secretari general de la Transatlàntica de 1885 a 1888 i membre del consell d'administració des de 1893. El 1888 fou nomenat secretari general de la Compañía General de Tabacos de Filipinas i el 1889 de la Refineria Colonial de Badalona, que va integrar en la futura Sociedad Hullera Española.
Fou regidor de l'Ajuntament de Barcelona per la Lliga Regionalista en 1901, i durant aquest període fou president de la Junta d'Obres del Port i vocal de la Comissió Mixta Ajuntament - Banco Hispano-Colonial per a la conversió del deute. Vinculat a Claudi López i Bru, segon marquès de Comillas, i al Partit Conservador, fou elegit diputat pel districte de Castellterçol a les eleccions generals espanyoles de 1903 i 1905. Fou un dels membres fundadors del Cercle Artístic de Sant Lluc.

## Referències

* ↑ «Naixements 1859, Llibre 3, Registre núm. 1061 , f. 266». AMCB, 10-07-1859.
* ↑ «Don Alejandro M.ª Pons y Serra». Ilustración católica. La hormiga de oro, 01-06-1907, pàg. 342.
* ↑ «Pons y Serra, Alejandro María». Fitxa del Congrés dels Diputats.
* ↑ Canyelles, Julià Cèlia. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p. 231. ISBN 978-84-9850-461-3.
# Església de Sant Bartomeu de Borriol

Sant Bartomeu apòstol és una església parroquial situada a Borriol, a la comarca valenciana de la Plana Alta, al carrer del Palau, núm. 1 i amb oficines al carrer de Sanchis Guarner, núm. 17. És un lloc de culte declarat de manera genèrica Bé de Rellevància Local (BRL), en la categoria de Monument d'interès local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, amb codi autonòmic 12.05.031-001. La parròquia pertany a Diòcesi de Sogorb-Castelló, i està adscrita a l'arxiprestat número 13, conegut com de Sant Miquel Arcàngel (Pla de l'Arc).
L'església està datada dels segles XVI i xviii. Es tracta d'un edifici de planta basilical i quatre crugies, capelles laterals (entre contraforts), presbiteri poligonal, impressionant volta d'aresta i interessants frescs decoratius amb escenes al·legòriques al sant de l'advocació, Sant Bartomeu apòstol.

## Referències

* 1 2 «Parroquia». Diócesis de Segorbe-Castellón. Arxivat de l'original el 2015-12-26. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ «Patrimonio Cultural y Museus». Generalitat Valenciana. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ «El patrimonio artístico e histórico con más de 10.000 años» (en castellà). Ayuntament de Borriol. Arxivat de l'original el 2016-02-15. [Consulta: 16 desembre 2016].
* ↑ «Iglesia de San Bartolomé». Castellón mediterráneo. Arxivat de l'original el 2016-02-16. [Consulta: 11 febrer 2016].
* ↑ «Iglesia de San Bartolomé» (en castellà). Guia Repsol. Arxivat de l'original el 2016-02-16. [Consulta: 17 desembre 2016].
# Església de Sant Pere ad Vincula (Torralba de Aragón)

L'església de Sant Pere ad Vincula és una església parroquial catòlica a Torralba d'Aragó (Província d'Osca, Espanya). És un edifici del gòtic tardà que va sofrir múltiples afegits i reformes en època renaixentista, entre les quals destaca el seu canvi d'orientació.
Consta d'una àmplia nau única. El primitiu creuer va ser transformat en dues capelles laterals al segle xvi, la capçalera poligonal es va convertir en els peus del temple i es va instal·lar allí un cor alt. Els peus van passar a ser la nova capçalera recta i a aquesta va quedar adossada la torre mudèjar que completa el conjunt.
A l'interior, al que s'accedeix per una senzilla portada amb atri, destaquen les voltes de creueria estrelada amb tercelets de la nau principal, així com les cobertes de les dues capelles laterals.
A l'exterior, la fàbrica de maçoneria apareix recorreguda en la part superior del mur meridional per una galeria de arquets de mig punt realitzada en maó, que també va ser un afegit del segle xvi i que confereix a la construcció un aire civil.
La torre també està realitzada en maó i presenta planta quadrada i quatre cossos en altura; l'últim es troba obert i en ell s'allotgen les campanes. La seua decoració es basa en motius de tradició mudèjar com zigs-zags, rombes i creus de múltiples braços.

## Referències

* Aquest text pren com a referència la declaració de Bé d'Interès Cultural publicada en el BOA núm. 35 de data 22 de març de 2002 Arxivat 2007-10-11 a Wayback Machine. i s'ajusta a l'article 13 LPI
# Església de Sant Quintí de Montclar

Sant Quintí de Montclar és una església del poble de Sant Quintí de Montclar, al municipi de Montclar (Berguedà). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església romànica d'una sola nau coberta amb volta de canó amb un absis semicircular cobert amb quart d'esfera. Els murs interiors descarreguen sobre dos arcs de mig punt, prop de la capçalera i està totalment arrebossat. La porta és a migjorn, un arc de mig punt adovellat. Als peus hi ha un campanar d'espadanya força malmés. La coberta exterior és a dues aigües amb teula àrab. Destaquem el parament divers depenent del sector, possiblement degut a alguna campanya de reformes de l'edifici original.
La volta es va enfonsar el 1982 i des d'aleshores només en resten els murs.

## Història

Datada vers el s. XII, podria haver estat vinculada al castell de Montclar però de fet no ens han arribat notícies documentals referents al conjunt. Fins al segle xviii va estar lligada a l'església parroquial de Sant Martí de Montclar.
El museu diocesà de Solsona conserva una lipsanoteca (núm. 295) provinent de St. Quintí de caràcter força rudimentari.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Quintí de Montclar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
* 1 2 «Sant Quintí de Montclar». A: Catalunya Romànica. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1985, p. 319-321 Vol.XII. ISBN 84-85194-69-1.
# Thermochrous

Termochrous és a gènere lepidòpters zigenoïdeus de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.

## Taxonomia

* Thermochrous exigua Talbot, 1932
* Thermochrous fumicincta Hampson, 1910
* Thermochrous marginata Talbot, 1929
* Thermochrous melanoneura Hampson, 1920
* Thermochrous neurophaea Hering, 1928
* Thermochrous stenocraspis Hampson, 1910
* Thermochrous succisa Hering, 1937

## Referències

* ↑ «Funet - Thermochrous». [Consulta: 2 març 2025].
# Giovanni Alberto Ristori

Giovanni Alberto Ristori (Bolonya, Emília-Romanya, 1692 - Dresden, Saxònia, 7 de febrer, 1753) fou un compositor italià.
El seu pare Tomasso Ristori, va néixer a Parma el 1658 i va ser director d'un grup teatral de la commedia dell'arte que va actuar per Itàlia i l'Europa central. La companyia de Tomasso va viatjar a la cort saxona de Dresden el desembre de 1715, Giovanni Alberto viatjà amb el seu pare per representar òperes, serenates i música cerimonial. Giovanni va quedar-se a Dresden i ocupà diferents llocs com els de compositor i organista. El mateix any va ser nomenat director de la Capella Polonesa, cosa que el va obligar a desplaçar-se a Polònia on va desenvolupar una intensa activitat en el camp de l'òpera i la música religiosa.
El 1731, amb motiu de la coronació de la tsarina Anna Ivànovna, i juntament amb el seu pare i la companyia de comediants, varen interpretar a Moscou, per primera vegada a Rússia, l'òpera buffa italiana Calandro, que havia interpretat abans a Dresden el 1728. A partir del 1721, Ristori fou corresponsable amb el kapellmeister de la cort, Johann David Heinichen, del hofkapellmeister (compositor de l'església) Jan Dismas Zelenka i de Johann Adolf Hasse, compositor i responsable de tota la música a Dresden, això va propiciar una intensa activitat musical i compositiva per les nombroses i constants absències de Hasse. D'aquest període Ristori va escriure dotze misses, vespres, salms, lletanies, himnes i motets. Va compondre les òperes Orlando furioso (1713), La pace triomfante in Arcadia (1713); Euriste (1714); Misses; un Credo i d'altres obres religioses.
El compositor i director d'orquestra holandès Kurt Rudolf Mengelberg, es doctorà al Conservatori de Bonn amb una tesi sobre l'obra de Ristori.

## Referències

* ↑ Malauradament, el lloc i la data exacta de naixement de Ristori no estan documentats. No obstant això, el seu naixement podria ser a Bolonya (com afirma Ernst Ludwig Gerber i Jean-Benjamin de La Borde), Viena o Venècia.
* 1 2 Ponseti Verdaguer, Carles. «La música a la cort de Dresden». Fundació Studium Aureum. Arxivat de l'original el 29 de juny 2016. [Consulta: 16 maig 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 821 (ISBN 84-239-4551-0)
# Ludopatia

La ludopatia o ludomania o ludofilia és una alteració progressiva del comportament per la qual un individu sent una incontrolable necessitat de jugar, menyspreant qualsevol conseqüència negativa. Es tracta d'una addicció.

## Diagnòstic

La ludopatia és un trastorn reconegut per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) en la Classificació internacional de malalties de l'any 1992. No obstant això, aquesta no va ser la primera vegada que, com categoria diagnòstica i amb el nom de Joc Patològic, es va reflectir en els àmbits professionals.
Ja en 1980 apareix en el Manual Diagnòstic i Estadístic (DSM III). Per a detectar casos de Joc Patològic en població normal (normalment amb la finalitat de conèixer la prevalença i incidència del problema) s'utilitzen diversos instruments estadístics com el South Oaks Gambling Screen o l'Escala Breu de Detecció de Joc Patològic.
Per diagnosticar una ludopatia, el subjecte ha de tenir un mínim de cinc comportaments dels següents
* pensament recurrent sobre el joc
* augment del temps passat jugant
* irritació o angoixa si no es juga
* ús del joc per evadir-se dels problemes de la vida real
* intent de recuperar els diners perduts tornant a jugar de manera compulsiva
* mentides a altres sobre el joc
* actes il·legals per aconseguir diners per jugar
* afectació en les seves relacions personals
* demanar diners als propers per jugar o pagar deutes de joc

## Conseqüències

Tan forta pot ser la dedicació al joc que l'alimentació, sexe o relacions socials passen a constituir una mica secundari. El jugador compulsiu és manejat per un impuls incontrolable per a acceptar riscos, fet que va minant tota la seva vida. En moltes ocasions, el jugador ha de recórrer a activitats il·legals o contra la seva pròpia naturalesa per a obtenir els diners que escapa de les seves mans. També presenta un elevat risc de cometre suïcidi.

## Referències

* ↑ Holmes, Ryan. «Recognizing the problem of gaming addiction» (en ucraïnès). Svitua. [Consulta: 23 d’agost 2024].

## --> Bibliografia <--

* González Ibáñez, Ángeles. Joc patològic: una nova addicció. Barcelona: Tibidabo Edicions, 1988, p. 156. ISBN 9788486421410. .

## Enllaços externs

* «Joc patològic». Canal Salut. Generalitat de Catalunya.
Viccionari
# Haworthiopsis granulata

Haworthiopsis granulata coneguda abans com a Haworthia granulata és una planta suculenta que pertany a la subfamília de les Asfodelòidies.

## Descripció

Haworthiopsis granulata és una rara suculenta amb tiges erectes i fulles rígides, generalment llises a la part superior i amb molts tubercles petits a la part inferior. Les fulles són de color verd fosc i prenen tons ataronjats a vermells a ple sol, i són estretament ovades i de fins a 3 cm de llargada. Al voltant de la planta mare lentament surten fillols. Les flors són de colo blanc verdós i apareixen en llargues tiges primes des de l'estiu fins a la tardor.

## Distribució i hàbitat

Haworthiopsis granulata creix principalment a la zona seca al voltant de Tankwa i Ceres Karoo, a les províncies del Cap Occidental i Septentrional, a Sud-àfrica, tant a les zones muntanyoses rocoses més altes com a les planúries de les mesembriantemòidies espinoses. Sol ser caulescent i les formes sense tija semblen més escabrides.

## Taxonomia

Haworthia granulata va ser descrita per Hermann Wilhelm Rudolf Marloth i reubicada a Haworthiopsis com a Haworthiopsis granulata per G.D.Rowley el 2013.

### Etimologia

Haworthiopsis: La terminació -opsis deriva del grec ὀψις (opsis), que significa 'aparença', 'semblant' per la qual cosa, Haworthiopsis significa "com a Haworthia", i que honora al botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
granulata: epítet llatí que significa "granulada".

### Varietats acceptades

* Haworthiopsis granulata var. granulata (Varietat tipus)
* Haworthiopsis granulata var. schoemanii (M.Hayashi) Breuer

### Sinonímia

* Haworthia granulata Marloth (Basiònim/sinònim reemplaçat)
* Haworthia venosa subsp. granulata (Marloth) M.B.Bayer
* Haworthia scabra subsp. granulata (Marloth) Halda

## Referències

* 1 2 «Haworthiopsis granulata» (en anglès). Word of Succulents. [Consulta: 11 desembre 2020].
* 1 2 «Haworthiopsis granulata». World Checklist of Selected Plant Families. Reial Jardí Botànic de Kew [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ Bayer, M. Bruce «Haworthia venosa ssp. granulata» (en anglès). Thougts and observacions on the genus Haworthia. Haworthia Updates. Lawrence. M. Loucka, 2013-2020. ISSN: 2306-0956 [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ Haworthia granulata a Tropicos
* ↑ «Haworthiopsis granulata». Arxivat de l'original el 2017-10-17. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «-opsis». [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès), 2019. [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Varietats de Haworthiopsis granulata en negreta». Arxivat de l'original el 2018-05-21. [Consulta: 28 febrer 2021].
# Haworthiopsis limifolia var. gigantea

Haworthiopsis limifolia var. gigantea, coneguda abans com Haworthia limifolia gigantea, és una varietat de Haworthiopsis limifolia i està dins del gènere Haworthiopsis.

## Descripció

Hawortthiopsis limifolia var. gigantea és una suculenta sense tija que forma grans rosetes compactes de fulles de color verd fosc a verd marronós cobertes de nombrosos tubercles de color verd clar a gairebé blancs de disposició irregular. Té petits tubercles elevats en lloc de les crestes transversals característiques de Haworthiopsis limifolia var. limifolia. Les rosetes creixen fins a 10 cm d'alçada i 23 cm de diàmetre. Les fulles són ovadolanceolades, de fins a 11 cm de llarg i 4 cm d'ample. La superfície superior de les fulles és còncava i amb una carena longitudinal marginal obliqua als tres quarts superiors. La superfície inferior és convexa, generalment amb una depressió longitudinal obliqua estreta. Les flors són petites, blanques amb un nervi central de color marró verdós, tenyides de rosa a les puntes, i apareixen disposades en espiral sobre un peduncle esvelt de fins a 75 cm de llarg, inclòs el raïm a la primavera i l'estiu.

## Distribució

Aquesta varietat creix a Eswatini i està restringida a algunes localitats del nord de la província sud-africana KwaZulu-Natal

## Taxonomia

Haworthiopsis limifolia var. gigantea va ser descrita per (M.B.Bayer) G.D.Rowley i publicat a Alsterworthia Int., Special Issue 10: 4, a l'any 2013.

### Etimologia

L'epítet varietal gigantea és la forma femenina de l'adjectiu llatí "giganteus", que significa "gegant" i fa referència a la mida poc comuna de la varietat.
deriva del llatí que significa "tancat".

### Sinonímia

* Haworthia limifolia var. gigantea M.B.Bayer, J. S. African Bot. 28: 215 (1962). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia gigantea (M.B.Bayer) M.Hayashi, Haworthia Study 3: 13 (2000).

## Referències

* 1 2 3 «Haworthiopsis limifolia var. gigantea» (en anglès). World of Succulents. [Consulta: 29 març 2022].
* 1 2 «Haworthiopsis limifolia var. gigantea». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2022-03-29. [Consulta: 29 març 2022].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets». [Consulta: 21 setembre 2021].
* ↑ «Sinònims de Haworthiopsis limifolia var. gigantea». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2022-03-29. [Consulta: 29 març 2022].

## Enllaços externs

* Imatge de Haworthiopsis limifolia var. gigantea
# Haworthiopsis reinwardtii f. chalumnensis

Haworthiopsis reinwardtii f. chalumnensis, coneguda abans com Haworthia reinwardtii f. chalumnensis, és una varietat de Haworthiopsis reinwardtii i està dins del gènere Haworthiopsis.

## Descripció

Haworthiopsis reinwardtii f. chalumnensis és una suculenta perennifòlia que té les fulles més allargades, doblegades cap a dins i visiblement tuberculoses. Només el clon triploide propagat vegetativament és d'aquesta forma.

## Distribució i hàbitat

Haworthiopsis reinwardtii var. chalumnensis creix a la província sud-africana del Cap Oriental, concretament al voltant del riu Chalumna, encara que sembla com si la forma robusta típica es trobés a prop de la comissaria de policia de Chalumna.

## Taxonomia

Haworthiopsis reinwardtii f. chalumnensis va ser descrita per (G.G.Sm.) Gildenh. i Klopper i publicat a Phytotaxa 265: 10, a l'any 2016.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
reinwardtii: epítet en honor de Caspar Georg Carl Reinwardt (1773-1854), botànic holandès d'origen prussià, professor de química, farmàcia i ciències naturals, recollit a Sud-àfrica, fundador i primer director d'agricultura del Jardí Botànic de Bogor (Buitenzorg) a Java.
f. chalumnensis: epítet del lloc geogràfic de Chalumna (Cap Oriental, Sud-àfrica).

### Sinonímia

* Haworthia reinwardtii var. chalumnensis G.G.Sm., J. S. African Bot. 9: 99 (1943). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia reinwardtii f. chalumnensis (G.G.Sm.) M.B.Bayer, Haworthia Handb.: 106 (1976).

## Referències

* 1 2 3 «Haworthia reinwardtii f. chalumnensis» (en anglès). Llifle - Encyclopedia of living forms. [Consulta: 28 setembre 2021].
* 1 2 Jilemicky, Jakub. «Haworthia Revisited – 53. Haworthia reinwardtii» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 28 setembre 2021].
* ↑ Gildenhuys, Sean D.; Klopper, Ronell R. «A synoptic review and new infrageneric classification for the genus Haworthiopsis (Xanthorrhoeaceae: Asphodeloideae)» (en anglès). https://opuntiads.com/, pàg. 10 [Consulta: 10 febrer 2022].
* ↑ «Haworthiopsis reinwardtii f. chalumnensis». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-09-28. [Consulta: 27 setembre 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «The Eponym Dictionary of Southern African Plants. Plant Names P-S» (en anglès). Calflora.org [Albany, Califòrnia] [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «Sinònims de Haworthiopsis reinwardtii f. chalumnensis». Reial Jardí Botànic de Kew. [Consulta: 27 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Imatge de Haworthiopsis reinwardtii f. chalumnensis
# Haworthiopsis reinwardtii f. kaffirdriftensis

Haworthiopsis reinwardtii f. kaffirdriftensis, coneguda abans com Haworthia reinwardtii f. kaffirdriftensis, és una varietat de Haworthiopsis reinwardtii i està dins del gènere Haworthiopsis.

## Descripció

Haworthiopsis reinwardtii f. kaffirdriftensis és una suculenta perennifòlia que pot arribar a fer entre 5 a 7,6 cm d'alçada i la mida màxima de la roseta és menys de 7,6 cm de diàmetre. Produeix tiges curtes amb piles de fulles primes i verticals i els tubercles són conspicus, de color blanc i es troben en files longitudinals a la part posterior de les fulles i amb patrons lunars. Les seves flors són blanques.
Quan el sol i la sequera els estressen, les fulles s'enfosqueixen i es tanquen cap endins.

## Distribució i hàbitat

Haworthiopsis reinwardtii f. kaffirdriftensis creix a la província sud-africana del Cap Oriental, i es limita a una població petita que es troba a l'est de Kaffirdrift, concretament a la riba oriental del riu fish i prové d'un sol clon.

## Taxonomia

Haworthiopsis reinwardtii f. kaffirdriftensis va ser descrita per (G.G.Sm.) Gildenh. i Klopper i publicat a Phytotaxa 265: 10 a l'any 2016.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
reinwardtii: epítet en honor de Caspar Georg Carl Reinwardt (1773-1854), botànic holandès d'origen prussià, professor de química, farmàcia i ciències naturals, recollit a Sud-àfrica, fundador i primer director d'agricultura del Jardí Botànic de Bogor (Buitenzorg) a Java.
f. kaffirdriftensis: epítet del lloc geogràfic de Kaffirdrift (Cap Oriental, Sud-àfrica).

### Sinonímia

* Haworthia reinwardtii var. kaffirdriftensis G.G.Sm., J. S. African Bot. 9: 96 (1941). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia reinwardtii f. kaffirdriftensis (G.G.Sm.) M.B.Bayer, Haworthia Handb.: 126 (1976).

## Referències

* 1 2 3 4 «"Haworthia reinwardtii f. kaffirdriftensis"» (en anglès). Mountain Crest Gardens. [Consulta: 28 setembre 2021].
* 1 2 3 Jilemicky, Jakub. «Haworthia Revisited – 53. Haworthia reinwardtii» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 28 setembre 2021].
* ↑ Gildenhuys, Sean D.; Klopper, Ronell R. «A synoptic review and new infrageneric classification for the genus Haworthiopsis (Xanthorrhoeaceae: Asphodeloideae)» (en anglès). https://opuntiads.com/, pàg. 10-11 [Consulta: 10 febrer 2022].
* ↑ «Haworthiopsis reinwardtii f. kaffirdriftensis». Reial Jardí Botànic de Kew. [Consulta: 28 setembre 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «The Eponym Dictionary of Southern African Plants. Plant Names P-S» (en anglès). Calflora.org [Albany, Califòrnia] [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «Sinònims de Haworthiopsis reinwardtii f. chalumnensis». Reial Jardí Botànic de Kew. [Consulta: 27 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Imatge de Haworthiopsis reinwardtii f. chalumnensis
# Haworthiopsis scabra var. morrisiae

Haworthiopsis scabra var. morrisiae, coneguda abans com Haworthia scabra var. morrisiae, és una varietat de Haworthiopsis scabra i està dins del gènere Haworthiopsis.

## Descripció

Haworthiopsis scabra var. morrisiae és una petita suculenta de color verd fosc del grup scabra. Les fulles són amb tubercles petits i confluents i seu color és de verd clar a verd groguenc. La mida de la roseta és de 4 a 6 cm de diàmetre.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat es distribueix a una petita àrea de la província sud-africana Cap Occidental, on només creix a Schoemanspoort, a prop de Rus-en-Vrede. És una forma intermèdia entre scabra, starkiana i lateganiae.
A la natura creix a les escletxes de les roques i sol formar grans grups.

## Taxonomia

Haworthiopsis scabra var. morrisiae va ser descrita per G.D.Rowley i publicat a Alsterworthia Int., Special Issue 10: 5, a l'any 2013.

### Etimologia

Haworthiopsis: La terminació -opsis deriva del grec ὀψις (opsis), que significa "aparença", "semblant" per la qual cosa, Haworthiopsis significa "com a Haworthia", i que honora al botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
scabra: epítet llatí que significa "aspre, escabrosa".
var. morrisiae: epítet en honor de la senyora G. Morris.

### Sinonímia

* Haworthia morrisiae Poelln., Kakteenkunde 1937: 132 (1937). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia scabra var. morrisiae (Poelln.) M.B.Bayer, Haworthia Handb.: 137 (1976).

## Referències

* 1 2 3 4 Jilemicky, Jakub. «Haworthia scabra var. morrisiae» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ «Haworthiopsis scabra var. morrisiae». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-09-30. [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ «-opsis». [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès), 2019. [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Sinonímia de Haworthiopsis scabra var. morrisiae». Reial Jardí Botànic de Kew. [Consulta: 1r octubre 2021].

## Enllaços externs

* imatges de Haworthia scabra var. morrisiae