# Caiguda del règim de Baixar al-Àssad

El 8 de desembre de 2024, el règim d'Al-Assad va col·lapsar durant una gran ofensiva de les forces de l'oposició. L'ofensiva va ser liderada per Haiat Tahrir aix-Xam (HTS) i principalment recolzada per l'Exèrcit Nacional de Síria, amb suport de Turquia, com a part de la Guerra Civil siriana en curs, que va començar amb la Revolució siriana el 2011. La captura de la capital, Damasc, va marcar la fi del govern de la família Al-Àssad, que havia governat Síria com un règim dictatorial hereditari descrit com a totalitari o autoritari des que Hafez al-Àssad va assumir el poder el 1971 després d'un cop d'estat.
A mesura que la coalició rebel coneguda com la Sala d'Operacions del Sud avançava cap a Damasc, van sorgir informes que Baixar al-Àssad havia fugit de la capital a bord d'un avió cap a Rússia, on es va reunir amb la seva família, ja exiliada, i va rebre asil. Seguidament, les forces opositores van declarar la victòria a la televisió estatal. Al mateix temps, el Ministeri d'Afers Exteriors de Rússia va confirmar la dimissió d'Al-Àssad i la seva fugida de Síria.
La caiguda ràpida del règim d'Àssad va ser rebuda amb xoc i sorpresa arreu del món, inclòs el poble sirià. Es va informar que fins i tot els combatents de l'oposició siriana es van veure sorpresos per la rapidesa amb què el govern sirià va col·lapsar arran de la seva ofensiva. Els analistes van veure l'esdeveniment com un cop significatiu per a l'Eix de la Resistència d'Iran a causa de l'ús de Síria com a punt de pas per subministrar armes i subministraments al seu aliat Hezbol·là.

## Antecedents

La família al-Àssad va governar Síria des del 1971, quan Hafez al-Àssad va assumir la presidència del país sota el Partit Baas Sirià. Després de la seva mort al juny del 2000, el seu fill, Baixar al-Àssad, el va succeir en el càrrec.
Hafez al-Àssad va construir el seu sistema de govern com una burocràcia marcada per un clar culte a la personalitat, un fet poc característic en la història moderna de Síria. Imatges, retrats, cites i lloances d'Àssad es trobaven per tot arreu, des d'escoles fins a mercats públics i oficines governamentals. En la ideologia oficial assadista, Hafez al-Àssad era anomenat el "Líder Immortal" i el "Consagrat" (al-Muqaddas). A més, Hafez va reorganitzar la societat siriana amb una estructura de caràcter militarista, invocant constantment una retòrica conspirativa sobre els perills dels complots recolzats per potències estrangeres i facilitats per quintacolumnistes. A més, va promoure les forces armades com un element central de la vida pública.
Després que Hafez al-Àssad prengués el poder el 1970, la propaganda estatal va promoure un nou discurs nacional basat en la unificació dels sirians sota "una única identitat baasista imaginada" i l'assadisme. Les milícies paramilitars fervorosament lleials conegudes com els Xabikha (lit. "fantasmes") divinitzen la dinastia al-Àssad amb eslògans com "No hi ha altre Déu que Baixar!" i duen a terme una guerra psicològica contra les poblacions dissidents.

### Baixar al-Àssad

Després de la mort de Hafez al-Àssad, el seu fill i successor, Baixar al-Àssad, va heretar el culte a la personalitat existent, amb el partit exaltant-lo com el "Jove Líder" i l'"Esperança del Poble". Prenent influència del model de lideratge hereditari de Corea del Nord, la propaganda oficial a Síria va atribuir característiques divines a la família al-Àssad i va venerar els patriarques de la dinastia com els pares fundadors de la Síria moderna.
El 2011, els Estats Units, la Unió Europea i la majoria de països de la Lliga Àrab van demanar la dimissió de Baixar al-Àssad arran de la repressió contra els manifestants de la Primavera Àrab durant els esdeveniments de la revolució siriana, que van derivar en la guerra civil. Fins al 2022, aquesta guerra havia causat unes 580.000 morts, de les quals almenys 306.000 eren civils no combatents. Segons la Xarxa siriana pels drets humans (SNHR), les forces pro-Àssad van ser responsables de més del 90% de les morts de civils. Durant el conflicte, el govern d'Àssad va cometre nombrosos crims de guerra, inclosos diversos atacs amb armes químiques perpetrats per les Forces Armades Sirianes, l'exèrcit de Baixar al-Àssad. L'atac químic més mortal va ser un bombardeig amb gas sarín a Ghuta el 21 d'agost de 2013, que va causar entre 281 i 1.729 morts.
El desembre de 2013, Navi Pillay, Alta Comissionada de les Nacions Unides per als Drets Humans, va afirmar que els resultats d'una investigació de l'ONU implicaven Baixar al-Àssad en crims de guerra. Investigacions posteriors del Mecanisme Conjunt d'Investigació de l'OPAQ-ONU i l'Equip d'Investigació i Identificació de l'OPAQ-ONU van concloure que el govern d'Àssad era responsable de l'atac amb sarín a Khan Xaikhun el 2017 i de l'atac químic a Duma el 2018. El 15 de novembre de 2023, França va emetre una ordre de detenció contra al-Àssad pel presumpte ús d'armes químiques prohibides contra civils a Síria. Àssad va negar categòricament les acusacions i va acusar països estrangers, especialment els Estats Units, d'intentar provocar un canvi de règim a Síria.

## Presa de control de l'oposició
### Avenços militars

Els plans de les forces anti-Àssad per a una ofensiva contra Alep van començar a finals de 2023, però es van veure endarrerits a causa de les objeccions de Turquia. El president turc, Recep Tayyip Erdoğan, va intentar establir negociacions amb el govern d'Àssad per tal de "determinar junts el futur de Síria", però aquestes propostes van ser rebutjades per part de l'administració siriana.
El 7 de desembre de 2024, les forces de l'oposició van prendre el control complet de Homs després de vint-i-quatre hores d'intensos combats. El col·lapse ràpid de les defenses del govern va obligar les forces de seguretat a retirar-se a tota velocitat, destruint documents sensibles durant la seva fugida. La captura de la ciutat va donar als insurgents el domini d'infraestructures de transport essencials, especialment la cruïlla d'autopistes que connecta Damasc amb la regió costanera alauita (províncies sirianes de Tartus i Latakia), on es troben la base de suport d'Àssad i instal·lacions militars russes de gran rellevància.
Les forces de Hezbol·là aliades d'Àssad es van retirar dels voltants d'al-Qusayr, evacuant aproximadament 150 vehicles blindats i centenars de combatents. Es creu que la reducció del suport per part d'aliats clau, incloent-hi la implicació disminuïda de Rússia a causa del seu enfocament en la invasió d'Ucraïna, així com l'enfrontament simultani de Hezbol·là en el conflicte amb Israel, van contribuir a l'afebliment de la posició del govern sirià.
La presa de Homs per les forces de l'oposició va desencadenar àmplies celebracions públiques, amb els residents participant en manifestacions al carrer. Els assistents corejaven consignes contra Àssad, com ara: "Àssad ha caigut, Homs és lliure" i "Visca Síria, fora Baixar al-Àssad". A més, van retirar símbols del govern, incloent-hi retrats d'Àssad, mentre que els combatents de l'oposició celebraven la victòria amb actes com trets a l'aire en senyal de triomf.
El 7 de desembre, els rebels sirians van anunciar que havien començat a envoltar Damasc després de capturar ciutats properes. El comandant rebel Hassan Abdel Ghani va declarar que "les nostres forces han començat a executar la fase final per encerclar la capital, Damasc". Els rebels van iniciar l'encerclament després de conquerir As-Sanamàin, una localitat situada a 20 quilòmetres de l'entrada sud de la capital. Al vespre, les forces progovernamentals havien abandonat diverses localitats als afores de Damasc, incloent Jaramana, Qatana, Muadamiat aix-Xam, Daràia, Al-Quisuà, Dumàir, Dera i zones properes a la base aèria de Mezzeh.
L'exèrcit sirià va intentar mantenir l'ordre públic mitjançant emissions als mitjans estatals, on instava els ciutadans a ignorar el que qualificava de "notícies falses" dirigides a desestabilitzar la seguretat nacional. Els caps militars van assegurar a la població el seu compromís continuat amb la defensa del país, tot i que la seva capacitat per fer-ho semblava cada cop més limitada. Unitats de reconeixement de l'oposició van penetrar les defenses de la capital i van establir posicions en punts estratègics de la ciutat. Alhora, equips d'operacions especials van dur a terme cerques infructuoses per localitzar Àssad dins de Damasc.

### Pèrdua de control polític

A la plaça principal de Jaramana, els manifestants van enderrocar una estàtua de Hafez al-Àssad. Al vespre, es va informar que les forces progovernamentals es van retirar de diversos barris perifèrics on havien esclatat protestes multitudinàries.
Alts funcionaris del govern d'Àssad a Damasc haurien iniciat negociacions amb les forces de l'oposició per tractar possibles desercions. Aquests esdeveniments van coincidir amb les negacions per part d'oficials iranians sobre informes que afirmaven que Àssad havia fugit del país, tot i que fonts van indicar que el seu parador a Damasc seguia sent desconegut. Després de l'entrada de les forces d'opoisició a la capital, la guàrdia presidencial d'Àssad ja no estava desplegada a la seva residència habitual. Al vespre del 7 de desembre de 2024, els rebels que buscaven Àssad no havien aconseguit cap informació útil sobre la seva ubicació.
El 8 de desembre, Haiat Tahrir aix-Xam (HTS) va anunciar a través del seu compte oficial a X que havia alliberat els presos de la presó de Sednaya, situada als voltants de Damasc i una de les instal·lacions de detenció més grans de Síria. L'organització va descriure aquest acte com una victòria simbòlica i estratègica davant els abusos contra els drets humans comesos anteriorment, considerant-lo representatiu de la fi de les injustícies del govern d'Àssad. Després de la captura de la presó el 2024, Tahrir al-Sham va publicar una llista del personal penitenciari fugit, que es va convertir en un dels objectius més buscats de Síria després de la família al-Àssad.
L'entrada de les forces d'oposició a Damasc va trobar una resistència mínima, degut aparentment a l'absència de reforços militars enviats a diverses zones de la ciutat i a la dissolució ràpida de les posicions defensives governamentals, fet que va permetre la captura de diversos districtes. L'Observatori Sirià per als Drets Humans va confirmar que les forces de l'oposició van aconseguir prendre el control de diverses instal·lacions clau a Damasc, com l'edifici de l'Organització General de Ràdio i Televisió estatal i l'Aeroport Internacional de Damasc. A més, els seus avenços van assegurar el domini sobre les principals vies de transport i barris estratègics, especialment el districte de Mezzé, una zona d'influència crucial a la capital.

## Referències

* ↑ 324cat. «Al-Assad és a Rússia amb la família i el Kremlin li garanteix asil "per raons humanitàries"», 08-12-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-09. [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ «Els rebels sirians entren a Damasc i posen fi al règim: Assad fuig». Arxivat de l'original el 2024-12-09. [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ «Els rebels gihadistes controlen Alep i s'intensifica el conflicte a Síria». Arxivat de l'original el 2024-12-03. [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ 324cat. «Qui són els rebels que han pres Damasc i per què s'ha reactivat ara la guerra a Síria», 08-12-2024. [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ user32. «“الهيئة” تسيطر على مطار حلب الدولي والعديد من المدن والبلدات في ريف حماة الشمالي وسط انهيار كامل لقوات النظام | المرصد السوري لحقوق الإنسان» (en àrab), 30-11-2024. [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ Malyasov, Dylan. «Russia begins to withdraw forces from Syria» (en anglès americà), 08-12-2024. [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ The Oxford handbook of propaganda studies. New York: Oxford University Press, 2013. ISBN 978-0-19-976441-9.
* ↑ Wieland, Carsten. Syria and the neutrality trap: the dilemmas of delivering humanitarian aid through violent regimes. London [England]: I.B. Tauris, 2021. ISBN 978-0-7556-4138-3.
* 1 2 Meininghaus, Esther. Creating consent in Baʻthist Syria: women and welfare in a totalitarian state. London: I.B. Tauris, 2016. ISBN 978-1-78453-115-7.
* ↑ Sadiki, Larbi. Routledge handbook of the Arab Spring: rethinking democratization. London New York: Routledge, 2015. ISBN 978-0-415-52391-2.
* ↑ Protests and generations: legacies and emergences in the Middle East, North Africa and the Mediterranean. Leiden ; Boston: Brill, 2017. ISBN 978-90-04-33815-9.
* ↑ Heydemann, Steven. Authoritarianism in Syria. Cornell University Press, 1999. ISBN 978-1-5017-2561-6.
* ↑ Michalik, Susanne. Measuring Authoritarian Regimes with Multiparty Elections (en anglès). Wiesbaden: Springer Fachmedien Wiesbaden, 2015, p. 33–45. DOI isbn 978-3658095116. 10.1007/978-3-658-09511-6_3. isbn 978-3658095116.. ISBN 978-3-658-09510-9.
* ↑ «Syrian rebels topple Assad who flees to Russia in Mideast shakeup» (en anglès). Reuters. Arxivat de l'original el 2025-02-14.
* ↑ Vega, Joan Cabasés. «Al-Assad cau i fuig a Moscou - 09 des 2024». [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ Abdulrahim, Raja; Saad, Hwaida; Fassihi, Farnaz; Rasgon, Adam «Assad Arrives in Russia After Fleeing Syria, Russian Media Says» (en anglès). The New York Times, 08-12-2024. ISSN: 0362-4331.
* ↑ News, The Gulf Observer. «Bashar al-Assad Granted Asylum in Russia Amid Syria's Political Upheaval» (en anglès americà), 09-12-2024. [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «How Syria’s rebels overcame years of a bloody stalemate to topple Assad». The Washington Post, 21-12-2024.
* ↑ «The swift fall of Syria's Assad brings moments inconceivable under his iron rule | AP News», 17-12-2024. [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «L'Iran reconeix que l'Eix de la resistència es veurà afectat per la caiguda d'Al Asad». [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Analysis: Collapse of Syria's Assad is a blow to Iran's 'Axis of Resistance'» (en anglès), 08-12-2024. [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Fall of Assad 'another nail in the coffin' for Iran's Axis of Resistance» (en anglès australià). ABC News, 11-12-2024.
* ↑ «Chapter Three: Bashar al-Asad – The Man and his Regime». Arxivat de l'original el 2017-08-01. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ Kmak, Magdalena; Björklund, Heta. Refugees and Knowledge Production: Europe's Past and Present (en anglès). London: Routledge, 2022-02-13. DOI isbn 978-0-367-55206-0. s2cid 246668129. 10.4324/9781003092421. isbn 978-0-367-55206-0. s2cid 246668129.. ISBN 978-1-003-09242-1.
* ↑ Turku, Helga. The Destruction of Cultural Property as a Weapon of War (en anglès). Cham: Springer International Publishing, 2018. DOI isbn 978-3-319-57282-6. 10.1007/978-3-319-57282-6. isbn 978-3-319-57282-6.. ISBN 978-3-319-57281-9.
* ↑ {{{títol}}}. 2a edició. títol=Syria|editorial=Bradt Travel Guides Ltd|data=2010|lloc=Chalfont St. Peter|isbn=978-1-84162-314-6|nom=Diana|cognom=Darke}}
* 1 2 3 4 Pipes, Daniel. Syria beyond the peace process. Washington, DC: Washington Institute for Near East Policy, 1996. ISBN 978-0-944029-64-0.
* 1 2 Halasa, Malu; Omareen, Zaher; Mahfoud, Nawara. Syria speaks: art and culture from the frontline. London: Saqi Books, 2014. ISBN 978-0-86356-787-2.
* ↑ Shamaileh, Ammar. Trust terror: social capital and the use of terrorism as a tool of resistance. New York: Routledge, 2017. ISBN 978-1-138-20173-6.
* ↑ «How the Assad Clan Have Shaped Syria», 09-12-2021. Arxivat de l'original el 2021-12-09. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ Phillips, Christopher. The battle for Syria: international rivalry in the new Middle East. New Haven (Conn.): Yale university press, 2016. ISBN 978-0-300-21717-9.
* ↑ Shamaileh, Ammar. Trust and terror: social capital and the use of terrorism as a tool of resistance. 1 Edition. New York, NY: Routledge, Taylor & Francis Group, 2017. ISBN 978-1-138-20173-6.
* ↑ «Civilian Death Toll | Syrian Network for Human Rights», 05-03-2022. Arxivat de l'original el 2022-03-05. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ Ikenberry, G. John; Robertson, Geoffrey «Crimes against Humanity: The Struggle for Global Justice». Foreign Affairs, 79, 6, 2000, pàg. 173. DOI: 10.2307/20049983. ISSN: 0015-7120.
* ↑ U.S. House of Representatives, USA FREEDOM Act. Indiana University Press, 2015-04-24, p. 331–337. ISBN 978-0-253-01738-3.
* ↑ «The Extent of Assad's War Crimes in Syria Is Finally Coming to Light in a German Court», 02-11-2020. Arxivat de l'original el 2020-11-02. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ «German court finds Assad regime official guilty of crimes against humanity | Daily Sabah», 22-01-2022. Arxivat de l'original el 2022-01-22. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ «Some Hope in the Struggle for Justice in Syria | Human Rights Watch», 05-04-2022. Arxivat de l'original el 2022-04-05. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ «Security Council Deems Syria's Chemical Weapon's Declaration Incomplete, Urges Nation to Close Issues, Resolve Gaps, Inconsistencies, Discrepancies | UN Press», 14-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-14. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ «Fifth Review Conference of the Chemical Weapons Convention - EU priorities to reinforce the Convention in a challenging disarmament environment | EEAS», 15-05-2023. Arxivat de l'original el 2023-05-15. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ «Syria's war: If this isn't a red line, what is? | The Economist», 20-12-2014. Arxivat de l'original el 2014-12-20. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ «France issues arrest warrant for Syria's President Assad - source» (en anglès). Reuters, 15-11-2023.
* ↑ «Assad denies responsibility for Syrian war» (en anglès britànic), 02-11-2016. Arxivat de l'original el 2018-11-07. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ «Erdoğan's risky play in Syria» (en anglès britànic), 04-12-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-04. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ Tejeda, Gaby. «Rebel Groups Overrun Aleppo, Reigniting Syrian Civil War and Challenging Assad» (en anglès americà), 02-12-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-04. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «Turkey's Erdogan backs rebel offensive in Syria» (en anglès). Arxivat de l'original el 2024-12-10. [Consulta: 12 desembre 2024].
* 1 2 3 Reuters. «Homs falls: Rebels tighten grip as Assad regime teeters» (en anglès), 08-12-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-04. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «Syria's Government Battles Multiple Rebel Uprisings» (en anglès). The New York Times, 07-12-2024. Arxivat de l'original el 8 de desembre 2024. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «Syrian rebels seize Damascus, ending decades of brutal Assad dynasty rule» (en anglès). Arxivat de l'original el 2024-12-12. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ السوري, المرصد. «بعد الانسحاب الكبير في ريف دمشق ومدن متاخمة للعاصمة.. قوات النظام تعيد انتشارها في العاصمة دمشق | المرصد السوري لحقوق الإنسان» (en àrab), 07-12-2024. [Consulta: 12 desembre 2024].
* 1 2 3 Vogt, Sana Noor Haq, Catherine Nicholls, Tori B. Powell, Adrienne. «Syria rebels declare Damascus ‘free,' claim Assad has fled the capital» (en anglès), 07-12-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-11. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «Syrian state TV hails ‘victory' of ‘revolution', fall of al-Assad» (en anglès), 08-12-2024. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ الوسط, بوابة. ««رويترز»: بشار الأسد غادر دمشق إلى وجهة غير معلومة» (en àrab). Arxivat de l'original el 2024-12-08. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «Inside Bashar al-Assad's dungeons», 09-12-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-09. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ Limited, Elaph Publishing. «عاجل: هروب بشار الأسد وسقوط دمشق» (en àrab), 08-12-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-11. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «المعارضة السورية: أسقطنا نظام بشار الأسد» (en àrab). [Consulta: 12 desembre 2024].