OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moenkhausia shideleri

Moenkhausia shideleri és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Annals of the Carnegie Museum v. 6 (núm. 1): 4-54.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Febe (filla de Leucip)

Segons la mitologia grega, Febe (en grec antic Φοιβη) va ser una filla de Leucip i de Filòdice Era una de les Leucípides.
Juntament amb la seua germana Hilaïra, va ser raptada per Càstor i Pòl·lux, els Dioscurs. És la dona de Pòl·lux, mentre que Hilària ho és de Càstor. Properci diu però, que Febe estava casada amb Càstor. Va tenir un fill, Mnesilau.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 196. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 93. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Franz Nachbaur

Franz Nachbaur (Gießen prop de Friedrichshafen, 25 de març de 1835 - Múnic, 21 de març de 1902) fou un cantant alemany de la corda de baríton.
Començà la seva carrera artística com a corista a Basilea. Recolzat financerament per un banquer francès, al que conegué durant una gira artística de la seva companyia, trobà mitjans per a cultivar la seva veu tenor sota la direcció d'Horth i més tard de Lamperti, a Milà. Des de la seva aparició al teatre de Mannheim restà consagrat com artista de primera categoria, entrant a formar part, des de 1866, de la companyia d'òpera de Múnic, en la que hi va romandre fins a la seva retirada de l'escena el 1890.
Fou un dels millors intèrprets wagnerians, creant la part de Walther de Els mestres cantaires de Nuremberg i la de Froh en Das Rheingold, el 1868 i 1869, respectivament. També actuà amb gran èxit algunes temporades a Itàlia, especialment en representacions wagnerianes.

## Referències

* ↑ «Nachbaur, Frans». A: Enciclopedia universal ilustrada. Apèndix núm. 7. Madrid: Espasa-Calpe, cop. 1930-1933, p. 889. ISBN 84-239-4579-0.
# Margarita Ballester Figueres

Margarita Ballester Figueres (Barcelona, 15 d'agost de 1942) és una poeta, traductora i professora catalana. Es va llicenciar en Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona. Fou professora d'història a la Universidad Complutense de Madrid i a diversos instituts d'ensenyament secundari a Barcelona, Sabadell i Maó. L'any 1985 va publicar els seus primers poemes a la revista Reduccions. L'any 1988 va guanyar el premi Rosa Leveroni de Cadaqués, i després va publicar el seu primer llibre, L'Infant i la mort. Aquesta obra despertà l'interès d'estudiosos com Manuel de Seabra o Dolors Oller, i li obrí camí a la poesia catalana. Amb la seva germana Rosina Ballester, va traduir una mostra de Poemes per a Anatole (1998) de Stéphane Mallarmé.

## Obres

* "Poemes", Reduccions (Vic), 1985.
* L'infant i la mort. Barcelona: Columna, 1989.
* "Textos de l'autora" [Edició a càrrec d'Àlex Susanna] Serra d'Or (Barcelona), núm. 351, febrer 1989, p. 38.
* L'escarabat daurat. Barcelona: Abadia de Montserrat, 1993. [Narrativa infantil]
* Els ulls. Barcelona: Columna, 1995. València: Bromera, 2001.
* Entre dues espases. Vic: Cafè Central / Eumo, 2005.
* Després de la pluja: obra reunida. Vic: Cafè Central / Eumo, 2018.

## Premis

* Premis Literaris de Cadaqués-Rosa Leveroni, de poesia (1988): L'infant i la mort.
* Jocs Florals de Barcelona-Viola d'Or i Argent, de poesia (1994): Com un autor inexpert a l'escenari.
* Premi Cavall Verd-Josep M. Llompart, de poesia (2005): Entre dues espases.

## Referències

* 1 2 «Margarita Ballester Figueres». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Margarita Ballester». UOC. [Consulta: 30 març 2015].
* ↑ Mifsud, Àngel. «Entre dues espases, la vida». Barcelona Review. [Consulta: 30 març 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina sobre Margarita Ballester a l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana
* Margarita Ballester a lletrA
# Johann Heinrich Egli

Johann Heinrich Egli (Seegräben, Zúric, 1742 - Zuric, 1810) fou un músic suís que passà tota la seva vida dedicat a la composició de cants religiosos que foren popular a Suïssa, i era considerat com un dels millors compositors del seu país. Als quinze anys començà estudiar la música sota la direcció de Schmiedli, pastor de Wetxikon, i tres anys després ja estava emprat com a músic en una església. Deixà escrites multitud d'obres de música religiosa amb lletra de Klopatock, Geliert, Lavater i Cramer, cants populars, odes, una marxa militar arranjada per a piano, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 19, pàg. 309, ISBN 84-239-4519-7
# Moenkhausia xinguensis

Moenkhausia xinguensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Xingu.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Steindachner, F. 1882. Beiträge zur Kenntniss der Flussfische Südamerika's (IV). Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 19 (núm. 19): 175-180.
* ↑ «Moenkhausia xinguensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Benine, R.C. 2002. Moenkhausia levidorsa, a new species from Rio Aripuanã, Amazon basin, Brazil (Characiformes: Characidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 13(4):289-294.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Lleny

El lleny (sovint escrit leny) era un vaixell de rems, més curt que no pas la galera, més ample i pla. Podia tenir de vint a vint-i-cinc bancs per banda, armats a dues tires. Tenia un timó llatí a cada banda i sembla que, generalment, tenia un aparell llatí i un sol arbre. També hi ha exemples de llenys amb dos arbres. Pertanyien, així mateix, a aquesta família de vaixells el bus, la barca de rems o el llagut.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 156.

## Enllaços externs

* Model i estudi d'un lleny a partir del derelicte Culip VI, lleny del segle xiii enfonsat.
# Lleó Magentí

Lleó Magentè o Lleó Magentí (en llatí Leo o Leon Megentenus o Magentinus , en grec Λεών Μαγεντῆνος o Μαγεντῖνος) fou un escriptor romà d'Orient comentarista d'Aristòtil que va florir durant la primera meitat del segle xiv. El seu primer nom, Leo, no es menciona amb gaire freqüència als manuscrits. Fou monjo i més tard arquebisbe de Mitilene.
Va escriure:
* 1. Ἐξήγσις εἰς τὸ περὶ ἑρμηνείας Ἀριστοτέλους, Commentarius in Aristotelis De Interpretatione Librum.
* 2. Ἐξήγησις εἰς τὰ πρότερα ἀναλυτικὰ τοῦ Ἀριστοτέλους, Commentarius in Priora Analtica Aristotelis.
* 3. Commentarius in Categorias Aristotelis.
* 4. Ἀριστοτέλους σοφιστικῶν ἐλέγχων έρμηνεία, Expositio Aristotelis De Sophisticis Elenchis.
* 5. Ἀριστοτέλουσπερὶ εὐπορίας προτάσεων. Podria ser un fragment o una part del núm. 1
* 6. Commentarius in Isagogen. s. Quinque Voces Porphyrii. Aquest llibre potser no es pot atribuir a Magentí.
Els dos primers llibres han estat impresos. Els altres es conserven en manuscrit.
Es conserven a més uns Escolis a les Categories, a l'Òrganon, (els Primers Analítics i els Segons Analítics), i als Tòpics, d'Aristòtil, i uns altres a la Isagogè de Porfiri, signats per Magnentius. Alguns autors suposen, amb probabilitat, que Magnentius és una corrupció de Magentenus o Magentinus. Si és així, s'haurien d'afegir a les obres d'aquest autor. Nicolau Comnè Papadopoli parla de moltes altres obres de Lleó, però la seva autoritat és poc fiable.

## Referències

* ↑ 17.Leo Magentenus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 744
# Johann Henrich Mangold

Johann Henrich Mangold (Groß-Umstadt, 3 d'octubre de 1689 - 1773) fou un músic alemany.
Fundador de la nissaga de músics anomenats Mangold. Pare de Johann Wilhelm i Max i avi de Daniel August i Georg. Va ser director de l'orquestra municipal de la seva vila natal.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 824 (ISBN 84-239-4532-4)
# Franz Schalk

Franz Schalk (27 de maig de 1863 - 3 de setembre de 1931) fou un director d'orquestra austríac. Des de 1918 a 1929 fou el director de l'Òpera de l'Estat de Viena, un càrrec que ocupà conjuntament amb Richard Strauss de 1919 a 1924. Més tard, Schalk estigué implicat en l'establiment del Festival de Salzburg.

## Biografia

Schalk naixia a Viena, Àustria, on més tard estudià amb Anton Bruckner. Des de 1900 fou el primer kapellmeister de l'Òpera de l'Estat de Viena. Entre 1904 i 1921 fou el responsable del Gesellschaft der Musikfreunde de Viena, on va tenir alumnes com Massimo Freccia. El 1918 es convertí en director de l'Òpera Estatal de Viena; tanmateix des de 1919 fou codirector amb Richard Strauss, període durant el qual el conegut compositor va ser-ne, encara que no oficialment, el màxim responsable. i es generaren tensions durant aquesta divisió confusa de responsabilitat. Finalment Strauss va deixar el càrrec.
La citació més famosa de Schalk és "Tots els teatres són un insà asil, però un teatre d'òpera és la sala per als incurables."
Avui Schalk és sobretot famós pel seu treball popularitzant i revisant les simfonies del seu professor Bruckner. Va dirigir l'estrena de la Simfonia súm. 5 de Bruckner el 1894, però en una versió molt afectada per talls i canvis, de la majoria dels quals es creu que es van fer sense l'aprovació de Bruckner. El compositor estava massa malalt per assistir a l'estrena. La versió de Schalk fou l'única sentida per les audiències durant gairebé quaranta anys. Mentre que molts crítics han atacat Schalk per les seves alteracions de les versions originals dels treballs de Bruckner, altres han assenyalat que, sense el seu treball que el popularitzà, la música de Bruckner podria haver romàs desconeguda. El director Leon Botstein fou un defensor prominent de les versions de Schalk de la música de Bruckner.
Schalk també va estar implicat en la primera publicació de la Simfonia núm. 10 de Mahler. Schalk fou el responsable de l'estrena de l'òpera de Die Frau ohne Schatten de Richard Strauss el 1919.
Morí el 1931, a l'edat de 68 anys. Part del seu treball com a director s'ha conservat i està disponible en CD. El seu germà més gran, Joseph, fou també un director prominent i músic.

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 459. (ISBN 84-7291-227-2)
* 1 2 Gilliam, Bryan. The Life of Richard Strauss. Cambridge University Press, 1999, p. 112. ISBN 0-521-57895-7.
* ↑ Bouwman, Frans. «Mahler's Tenth Symphony: Rediscovered Manuscript Pages, Chronology, Influences and 'Performing Versions'». A: Barham, Jeremy. Perspectives on Gustav Mahler. Ashgate: Ashgate, 2005, p. 459. ISBN 0-7546-0709-7.

## Enllaços externs

* Franz Schalk a l'aeiou Encyclopedia
* Un article sobre Bruckner, escrit des d'un punt de vista pro-Schalk Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
* Enregistraments disponibles Arxivat 2020-03-23 a Wayback Machine.
# Federació Espanyola d'Esports de Muntanya i Escalada

La Federació Espanyola d'Esports de Muntanya i Escalada (FEEME) (en castellà: Federación Española de Deportes de Montaña y Escalada, FEDME) és una entitat privada sense ànim de lucre que agrupa les entitats espanyoles dedicades a la pràctica d'esports de muntanyisme. Es fundà l'1 de juliol de 1922 amb el nom de Federació Espanyola d'Alpinisme (Federación Española de Alpinismo), per posteriorment ser rebatejada com a Federació de Muntanyisme (Federación de Montañismo). La seva seu social es troba al carrer de Floridablanca, núm. 84, de Barcelona.
El propòsit de la FEDME és la protecció de les muntanyes i el foment dels seus refugis, visites alpines, i senders de gran recorregut (GR), així com la supervisió d'esports d'hivern i de muntanya com l'alpinisme, l'excursionisme, les curses de muntanya, l'esquí de muntanya o el senderisme amb raquetes de neu. La federació també dona suport a l'equip estatal espanyol d'esquí de muntanya, anomenat Equipo PNTD Esquí de Montaña.

## Referències

* 1 2 3 «¿Quiénes somos?» (en castellà). FEDME.es. [Consulta: 30 agost 2011].

## Enllaços externs

* Web oficial de la FEEME (castellà)
# Margarita Uria Etxebarria

Margarita Uria Etxebarria (Bilbao, País Basc, Espanya 28 d'abril de 1953) és una advocada i política espanyola, d'orientació nacionalista basca. Pertany al PNB. Va ser Diputada del Congrés (1996-2008) i va ser vocal del Consell General del Poder Judicial, des de setembre del 2008 fins a desembre del 2013.

## Biografia

Margarita Uria va néixer en Bilbao en 1953. Es va llicenciar en Dret per la Universitat de Deusto.
Entre 1975 i 1980 va exercir l'advocacia com a professió liberal. En 1980 obté un lloc com a funcionària de lletrada dels Serveis Jurídics del Govern Basc. En 1985 va ser nomenada Directora del Contenciós del Govern Basc. Romandrà en aquest càrrec fins a 1996. Paral·lelament a la seva carrera en l'administració basca ha estat professora de Dret Administratiu en la Facultat de Dret de Deusto i a l'Escola de Pràctica Jurídica (Col·legi d'Advocats).

### Diputada del Congrés

Va ser elegida diputada en les eleccions generals de 1996 per la circumscripció de Biscaia. Ha romàs en el Congrés dels Diputats durant 12 anys, sent reelegida en dues altres ocasions. Durant aquests anys ha format part de les comissions de Justícia i Interior, Constitucional, Règim de les Administracions Públiques i Sanitat i Consum.
A les eleccions generals de 2008 Uria es va presentar com a candidata al Senat per Biscaia. Per primera vegada el PNB va ser la segona força més votada a Biscaia, per darrere del PSOE, per la qual cosa només va obtenir una de les tres actes de senador a les quals optava. Iñaki Anasagasti va deixar a Uría sense escó en obtenir uns pocs milers de vots més.
Després d'aquest inesperat resultat Uria es va incorporar al maig de 2008 als serveis jurídics de la Secretaria General de la Presidència del Govern Basc, encara que aquest solo va ser un càrrec temporal.
El PNB va proposar a Margarita Uria com a candidata de la seva confiança al lloc de vocal del Consell General del Poder Judicial (CGPJ), òrgan que portava dos anys sense renovar-se per desacord entre els partits polítics majoritaris. Finalment el PNB va aconseguir que Uria fos inclosa en la llista de consens que van acordar els partits majoritaris per a renovar el CGPJ i així al setembre de 2008 va ser nomenada vocal del màxim òrgan del poder judicial.

### Directora de l'Agència Basca de Protecció de Dades

Nomenada per Decret 16/2016, de 2 de febrer, de la Presidència del Govern Basc (BOPB núm. 24 de 5 de febrer de 2016), substituint en el càrrec a Iñaki Pariente de Prada (2012-2016). És per tant des de febrer de 2016 la nova Directora de l'Agència Basca de Protecció de Dades. L'Agència Basca de Protecció de Dades és l'òrgan de control en matèria de protecció de dades de caràcter personal a Euskadi.

## Referències

* ↑ Margarita Uría se incorpora a la Secretaría General de Presidencia
* ↑ Margarita Uria nombrada Directora de la Agencia Vasca de Protección de Datos
* ↑ Margarita Uria nueva Directora de la Agencia Vasca de Protección de Datos

## Enllaços externs

* Margarita Uria - Web del Congrés amb la fitxa.
* Margarita Uria a Euskomedia
* Margarita Uria BOPV
* Margarita Uria AVPD
# Paracanthopoma parva

Paracanthopoma parva és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Essequibo i Amazones.

## Referències

* 1 2 3 Giltay, L., 1935. Notes ichthyologiques. X.--Description d'une espèce nouvelle de Trichomycteridae. Bull. Mus. R. Hist. Nat. Belg. v. 11 (núm. 27): 1-3.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ De Pínna, M.C.C. i W. Wosiacki, 2003. Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes). p. 270-290. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Moires

Les moires (en grec antic: Μοῖραι) van ser, segons la mitologia grega, unes divinitats, filles de Nix, la Nit, segons Hesíode, que pertanyien a la primera generació divina. Hi ha altres genealogies: una d'elles les fa filles de Zeus i de Temis, i germanes de les Hores, i segons Plató eren filles d'Anance, la 'Necessitat'. També es troben acompanyant Tique (la sort, la fortuna), que representa una idea semblant.
Són la personificació del destí de cada persona i de la sort que li correspon en aquest món, i cada mortal té la seva «moira», la seva part de vida, de felicitat i de desgràcia. Eren imaginades com tres germanes, tres ancianes filadores, anomenades Cloto, Làquesis i Àtropos, que trenen els fils de les vides humanes i després els tallen, segons explica Apol·lodor. A la tradició grega, s'apareixien a l'infant al cap de tres dies del seu naixement, i fixen el seu destí. Són inflexibles amb el que teixeixen de cada persona, ja que encarnen una llei que ni els mateixos déus poden desobeir sense posar en perill l'ordre de l'univers. Fins i tot Zeus ha de seguir els seus designis, i impedeixen que tal déu o tal altre puguin afavorir els seus protegits quan els hi arriba la seva hora.
Sovint es representen com les que teixeixen el fil de la vida. Cloto, la germana petita i la que presencia els naixements, en el moment que neix una persona, comença a teixir el seu fil de la vida. Làquesis és l'encarregada de decidir la durada de la vida de l'individu i teixeix el fil fins als anys que ha de viure la persona. I finalment, Àtropos, la germana gran, en el moment de la mort talla el fil de la vida amb les seves tisores d'or.
Les parques són les divinitats romanes equivalents, encarregades de decidir el destí de les persones. Pels romans tenien uns altres noms: Nona (la menor), Dècima (la mitjana) i Morta (la major).

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 217
* 1 2 3 Apol·lodor. Biblioteca, I, 3, 1
* ↑ Sechi Mestica, Giuseppina. Diccionario Akal de Mitología Universal (en castellà). Akal, 1993, p. 189. ISBN 9788446002185.
* 1 2 3 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 371-372. ISBN 9788496061972.

## Vegeu també

* Les Cers, esperits germans de les moires, de les que en parla la Ilíada.
* Les nornes, un referent escandinau.
* Les parques, éssers homòlegs en la mitologia romana.
* Les ursitoare, també homòlegs en la mitologia romanesa.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 152. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461