OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moenkhausia intermedia

Moenkhausia intermedia és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de llargària total.

## Alimentació

És omnívor i menja, preferentment, crustacis petits.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical entre 23 °C - 27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones, Orinoco, de la Plata, Approuague, Maroni i Mana.

## Observacions

Pot saltar fora de l'aigua per a escapolir-se dels seus depredadors.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ «Moenkhausia intermedia». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
# Franz Andreas Holly

Franz Andreas Holly (Lübeck, 1747 - Wrocław, 1783) fou un compositor alemany.
Va ser mestre de capella de diverses cases nobles i va compondre una sèrie de comèdies líriques que tinguren gran acceptació. Cal citar entre elles:
* Der bassa von Tunis,
* Die Jaga,
* Das Gespenst,
* Der Waarenhändler von Smyrna,
* Der Lustige Schuster,

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg.165 (ISBN 84-239-4528-6)
# Leptobrycon jatuaranae

Leptobrycon jatuaranae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,9 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1915. The Cheirodontinae, a subfamily of minute characid fishes of South America. Mem. Carnegie Mus. v. 7 (núm. 1). 1-99.
* ↑ Eigenmann, C. H. 1915. The Cheirodontinae, a subfamily of minute characid fishes of South America. Mem. Carnegie Mus. v. 7 (núm. 1): 1-99, Pls. 1-17.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Johann Gottfried Vierling

Johann Gottfried Vierling (Metzels, Turíngia, 25 de gener de 1750 - Schmalkalden, Turíngia, 22 de novembre de 1813) fou un organista i compositor alemany.
Eminent organista també fou un considerable compositor, va ser deixeble a Hamburg de Carl Philipp Emanuel Bach i de Johann Philipp Kirnberger a Berlín. Publicà nombroses obres per a orgue, música de cambra, obres corals i del gènere religiós, tot aquesta feina amb una gran puresa d'escriptura. I a Marburg va tenir entre altres alumnes a Hans Adolph Friedrich von Eschstruth.

## Obres

* Achtundvierzig kurze und leichte Orgelstücke
* 48 leichte Choralvorspiele, Leipzig
* Sonata in C-major per a cembal / orgue
* Prelude in c-minor per a orgue
* Unes 160 cantatas
* Choralbuch auf vier Stimmen zum Gebrauch bey dem öffentlichen- und Privat-Gottesdienst: nebst e. Vorrede u. kurzen Vorbericht mit e. Haupt- u. Melodien-Register / hrsg. von Johann Gottfried Vierling, 1789
* Allgemein fasslicher Unterricht im Generalbass mit Rücksicht auf dem jetzt herrschenden Geschmack in der Composition durch treffende Beispiele erläutert, Leipzig, 1805
* Versuch einer Anleitung zum Präludiren für Ungeübtere, Leipzig, 1794 i traduïda a l'anglès per James Alexander Hamilton.
* Empfindung und Empfindelei oder Die Verwechslung der Geliebten (òpera)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàg. 1159 (ISBN 84-239-4520-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 623 (ISBN 84-239-4527-8)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom núm. 68, pàg. 1084 (ISBN 84-239-4568-5)

## Enllaços externs

* http://www.gmth.de/zeitschrift/artikel/313.aspx
* http://www.trueknowledge.com/.../biography_of_johann_gottfried_vierling
# Margarida Francesca d'Àustria

Margarida Francesca d'Àustria (Lerma, 24 de maig de 1610 - Madrid, 11 de març de 1617) va ser una infanta d'Espanya, filla de Felip III i Margarida d'Àustria, morta prematurament.
Va néixer el 24 de maig de 1610 a Lerma, on estaven els reis temporalment després d'haver estat a Valladolid. Era la setena i penúltima filla de Felip III de Castella i de la seva muller, Margarida d'Àustria. Va ser batejada el 10 de juny, dia de Corpus, a la mateixa localitat pel cardenal Bernardo de Sandoval y Rojas, arquebisbe de Toledo, al monestir de clarisses descalces, en una cerimònia de molta pompa i amb la presència d'importants prelats, com l'arquebisbe de Burgos o el bisbe de Tui, així com del duc de Lerma, privat del monarca, que va ser el padrí, mentre la padrina va ser la seva germana, la infanta Anna. La infanta va morir de forma prematura després de traslladar-se a la cort de Madrid, l'11 de març de 1617. Les seves despulles van ser traslladades al monestir de San Lorenzo de El Escorial, dipositades al Panteó d'Infants.
De la infanta es conserva un retrat pintat per Santiago Morán cap a 1610, actualment part de la col·lecció del Museu del Prado i dipositat al Museu de Pontevedra. Sobre la seva indumentària, destaquen tota mena de guarniments i amulets de caràcter supersticiós per guardar-la del mal d'ull i dels mals esperits, supersticions d'origen popular molt habituals, i que van ser representats al quadre per petició expressa de la reina. No obstant això, la cort espanyola no va ser lloc de superstició, sinó que, malgrat la seva mort prematura, i la d'altres infants, els fills dels monarques sempre van estar atesos pels millors metges del moment.

## Referències

* 1 2 Flórez, Enrique. Memorias de las reynas catholicas (en castellà). vol. 2. Madrid: Antonio Marín, 1761, p. 914-915.
* 1 2 Quevedo, José. Historia del Real Monasterio de San Lorenzo... del Escorial... (en castellà). Madrid: Establecimiento Tipográfico de Mellado, 1849, p. 367.
* ↑ Guzmán, Diego de. Reyna Catolica. Vida y muerte de D. Margarita de Austria Reyna de Espanna... (en castellà). Madrid: Luis Sánchez, 1617, p. 199-201.
* ↑ «La infanta Margarita Francisca, hija de Felipe III» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 7 juliol 2021].
* ↑ Álvarez, Gonzalo; Ceballos, Francisco C. «El hechizo genético de los Austrias». Nova Acta Científica Compostelana, vol. 23, núm. 1-8, 2016, pàg. 5-6.
# Parabathymyrus oregoni

Parabathymyrus oregoni és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central: la Guaiana Francesa.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kamohara T., 1938. On the offshore bottom-fishes of Prov. Tosa, Shikoku, Japan. Maruzen Kobushiki Kaisha, Tòquio. Fishes Prov. Tosa . 1-86.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Smith, D. G. & Kanazawa, R. H., 1977. Eight new species and a new genus of congrid eels from the western north Atlantic with redescriptions of Ariosoma analis, Hildebrandia guppyi, and Rhechias vicinalis. Bulletin of Marine Science v. 27 (núm. 3): 530-543.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ramjohn, D.D. 1999. Checklist of coastal and marine fishes of Trinidad and Tobago. Marine Fishery Analysis Unit, Fisheries Division, Ministry of Agriculture, Land and Marine Resources, Trinitat i Tobago. Fisheries Information Series 8, 151 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Moenkhausia melogramma

Moenkhausia melogramma és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ «Moenkhausia melogramma». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Baensch, H.A. i R. Riehl 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Fausto Zonaro

Fausto Zonaro (Masi prop de Pàdua, 18 de setembre de 1854 – Sanremo, Riviera, 19 de juliol de 1929) fou un pintor italià. Des de la seva infància mostrà les seves aptituds per la pintura, dedicant-se en un principi a l'art decoratiu. Els primers estudis el va fer a Verona, passant més tard a Roma, Nàpols i Venècia on anà perfeccionant-lo. El 1888 passà a París, on assolí un bon èxit amb diversos quadres, entre ells el titulat Concert familiar. Al seu retorn a Itàlia, s'establí a Venècia i el 1891 partí vers Constantinoble, on pintà diverses obres que acabaren de consolidar la seva excel·lent fama de pintor, valguen-li una d'aquestes, El regiment d'Ertogrul en el pont, la protecció del sultà, que l'anomenà pintor de la cort.

## Obra

Els seus primers quadres foren inspirats en escenes de la vida popular napolitana mereixen citar-se entre ells: Les modistetes», «Primers trons', Tempesta», «Antics amics, (1883).
De la seva estada a Venècia s'han de recordar destaquen «Festa popular del Redemptor», «En el pont de les agulles», «Roses i espines», «Flor del camp», «La cua del diable».
Entre les seves nombres teles pintades a Turquia destaquen: Jove esclau», «L'embarcament, (1892), Interior d'una mesquita», «Cap d'imam, (1893),Escrivents públics», «Berbers ambulants», «El malebidgi», «A la porta del mercat de la droga», «En el pont», «Impressions del pont de la Galata», «Àngel del cementiri, «La mesquita de la sultana Velidé» (1896), «Bairam», (1897). «L'atac» (1898). Iangem Var,el tríptic «El Hammam», «Els dervís Ruffai».
Fou així mateix, bon aquarel·lista, mereixent citar-se entre les obres d'aquest gènere: «La bohèmia», «Oriental», Jove circassià», «Harmonia oriental», «Odalisca.
I entre els seus retrats, també notables, destaquen: els de les seves filles Yolanda i Mafalda,El de la senyora «Baroggi Ciapelli», El de la senyora «Zonaro», el del príncep de Samos, «Madroieni Bei», un d'un religiós i el seu autoretrat.
* Dona circassiàna
* Soldat Turc
* Desfilada de la Cavalleria
* Entrada de Mehmed II a Constantinoble
* Estanbul a l'hivern
* Batalla de Domokos (1897)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 1372 ISBN 84-239-4570-7
# Franz Espagne

Franz Espagne (Münster, 21 d'abril de 1828 — Berlín, 24 de maig de 1878 fou un musicògraf alemany.
Fou deixeble de Dehn a Berlín, i durant algun temps director de Música a Bielefeld, succeint el 1858 al seu mestre Dehn en el càrrec de conservador de la secció de Música de la Reial Biblioteca de Berlín i de mestre de cor de la Hedwigskirche d'aquesta ciutat.
Participà de forma molt activa en l'edició d'obres clàssiques realitzades per la casa Breitkopf i Härtel de Leipzig, especialment en les de Beethoven i Palestrina.

## Llista no exhaustiva de les obres editades per Espagne

* Hymni (Giovanni Pierluigi da Palestrina)
* Ludwig van Beethovens Werke (Ludwig van Beethoven)
* Mass in C major, K.66 (Wolfgang Amadeus Mozart)
* Mass in C major, K.167 (Mozart)
* Mass in C major, K.257 (Mozart)
* Mass in C major, K.262/246a (Mozart)
* Missa brevis in C major, K.220/196b (Mozart)
* Missa brevis in C major, K.258 (Mozart)
* Missa brevis in C major, K.259 (Mozart)
* Missa brevis in D minor, K.65/61a (Mozart)
* Missa brevis in G major, K.49/47d (Mozart)
* Missa solemnis in C minor, K.139/47a (Mozart)
* Motecta Festorum (Palestrina)
* Motettorum I (Palestrina)
* Motettorum II (Palestrina)
* Opera omnia Ioannis Petraloysii Praenestini (Palestrina)
* Symphony in D major, H.663 (Carl Philipp Emanuel Bach)
* Symphony in F major, H.665 (Bach, Carl Philipp Emanuel)
* Wolfgang Amadeus Mozarts Werke: (Mozart)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 1271 (ISBN 84-239-4574-X)
# Les Sagramentàries

les Sagramentàries és un conjunt d'edificis a la ciutat de Vic (Osona) protegits com a Bé Cultural d'Interès Local i organitzats al voltant d'un claustre, de planta baixa, dos pisos superiors i sotacoberta, format pel convent i l'església amb planta de creu llatina i d'una sola nau. La façana del carrer de l'Escola núm. 11, és d'una ampliació de 1961, de planta baixa i tres pisos.

## Referències

* ↑ «Església i Convent de les Sagramentàries». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Les Vinyes (Marfà)

Les Vinyes és una masia del terme municipal de Castellcir, a la comarca catalana del Moianès. Pertany a l'enclavament de la Vall de Marfà, antiga parròquia de Sant Pere de Marfà, que tingué ajuntament propi entre el 1812 i el 1827, abans d'unir-se en primera instància amb Santa Coloma Sasserra i després, el 1847, amb Castellcir.
Està situada en el sector oriental de l'enclavament de la Vall de Marfà, prop del límit amb Moià, al nord de la masia del Saiolic i a llevant de la casa de Marfà. És a l'interior d'una península formada pels meandres del Torrent de la Fàbrega i de la Riera de Castellnou just abans que s'uneixin per formar la Riera de Marfà. És l'únic indret on el terme de la Vall de Marfà -Castellcir- passa al marge dret del Torrent de la Fàbrega i a l'esquerre de la Riera de Castellnou.
L'accés més practicable per a aquesta masia és des de la Coma de Sant Jaume, masia del terme municipal de Moià situada a ponent de la Carretera de Castellterçol a Moià (C-59), aproximadament a mig camí entre aquestes dues poblacions.
Està documentada des del 1497.

## Referències

* ↑ Rodríguez, 2009.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* Les Vinyes en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les molt riques hores del Duc de Berry

Les molt riques hores del duc de Berry (Les Très Riches Heures du duc de Berry, a l'original francès), o simplement el Très Riches Heures, és un llibre d'hores que el duc Joan I de Berry va encarregar als "Germans de Limburg", Herman, Paul i Johan. El llibre no pogué ser acabat perquè van morir de la pesta tant els seus creadors com el mateix Duc de Berry, el 1416. Actualment, el manuscrit es conserva al museu Condé, a Chantilly.

## Origen de l'obra

Es tracta probablement del manuscrit il·luminat més important del segle xv, se l'anomena "el rei dels manuscrits il·luminats" i les seves miniatures gòtiques són de les més apreciades per la qualitat del dibuix, la precisió dels detalls i la preciositat dels colors. El manuscrit conté també una il·lustració destacable de l'Ascensió de Crist.
Va ser pintat entre el 1412 i el 1416 pels germans de Limburg, que el van deixar inacabat. Jean Colombe va acabar les miniatures entre el 1485 i el 1489 per a Carles I de Savoia.
Va ser descobert per a la Història de l'Art el 1855 per Enric d'Orleans (duc d'Aumale), en un pensionat de noies prop de Ginebra, on l'adquirí en competència amb un banquer italià.

## Aspectes tècnics

* L'obra té 206 pàgines, de les quals més de la meitat són il·lustrades a tota plana, amb un format de 21 cm d'amplada llarg per 29 cm de llargada; es tracta d'una vitel·la particularment fina.
* La paleta de colors utilitzada pels autors és particularment rica: els germans Limburg van emprar matèries minerals o químiques, així com plantes (per exemple, la goma aràbiga que els servia de lligant. El color verd fou obtingut de la malaquita, el blau atzur del lapislàtzuli, importats de l'Orient Mitjà, molts i dissolts, cosa que dona idea del cost de l'obra per la seva època.

## Estructura

El llibre comença per un calendari amb il·lustracions dels dotze mesos i les activitats quotidianes que s'hi associaven. Li segueix una figura humana amb els signes del zodíac col·locats de manera que equivalguin a parts del cos. Posteriorment inclou fragments bíblics i pregàries pròpies dels llibres d'hores amb miniatures il·luminades, entre elles set folis complets. Manquen algunes hores canòniques que fan pensar en una obra inacabada, fet coherent amb la varietat d'autors de les pintures.

## Galeria d'imatges

* El gener
* El febrer
* El març
* L'abril
* El maig
* El juny
* El juliol
* L'agost
* El setembre
* L'octubre
* El novembre
* El desembre

## Referències

* ↑ Botanch, Eduard. «Germans Limbourg, units per la miniatura», 13-07-2017. [Consulta: 6 desembre 2018].
* ↑ «Hermanos Limbourg, “Las muy ricas horas del duque de Berry, mayo”. Manuscrito iluminado, 1412 - Departamento de Educación Departamento de Educación» (en anglès), 13-05-2016. [Consulta: 6 desembre 2018].
* ↑ Morales, Joan «El llibre més bonic del món». Sàpiens [Barcelona], núm. 69, 7-2008, p. 18. ISSN: 1695-2014.

## Enllaços externs

* Le Très Riches Heures del Duca di Berry (italià)
# Lesa humanitat (pel·lícula)

Lesa humanitat és un documental espanyol del 2017 sobre la memòria històrica i la justícia universal escrit i dirigit per Héctor Fáver i produït per Ramon Térmens amb Aureal Theorem i Vargtimmen Films. Ha estat rodat en català.

## Sinopsi

Aquest documental és una reflexió sobre la necessitat urgent d'una actuació sobre la jurisdicció universal que permeti actuar on altres iniciatives fallen, quan es produeixen situacions on els drets humans s'han violat de manera sistemàtica i on s'han produït delictes de genocidi en un passat recent i les lleis d'un estat democràtic emparen la imputat i exoneren els genocides. Així té com a objectius donar veu i visibilitat a les víctimes oblidades del franquisme, recollir els seus testimonis, acabar amb la indiferència social i restituir el seu dret a la memòria i a la justícia.
Amb la veu en off de l'actor Eduard Fernández i Serrano també es mostren un munt de dades, de diferents llocs en els quals s'han viscut dictadures o diferents guerres i se'ns dona a conèixer que Cambodja és el lloc amb mes fosses comunes en el món, seguit d'Espanya. També es parla el cas dels nens suposadament morts en néixer, que segurament van acabar en mans d'altres pares, més rics i poderosos que els biològics. Després hi ha testimonis i entrevistes a personatges com el jutge Baltasar Garzón, Joan Tardà i Coma, Gerardo Pisarello, Soledad Luque o Carlos Slepoy.

## Producció

El documental fou produït gairebé simultàniament a El silencio de otros, però a diferència d'aquest només es va projectar a dos cinemes comercials de Barcelona i Madrid, i va tenir un recorregut limitat a instituts de batxillerat i universitats.

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula documental.

## Referències

* ↑ Lesa humanitat a catalanfilms.cat
* ↑ La fosa nacional, El País, 21 de desembre de 2017
* ↑ "El silencio de otros" ante los crímenes de "Lesa humanitat" del franquismo: Dos miradas recientes, per Jacqueline Cruz, FILMHISTORIA Online Vol.30, núm. 1(2020)· ISSN: 2014-668X
* ↑ "Lesa humanitat", el documental que reclama la fi de la impunitat del franquisme, ccma.cat, 19 de desembre de 2017
* ↑ Lesa humanitat a l'Acadèmia del Cinema