OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Os zigomàtic

L'os zigomàtic o os malar, o simplement malar o zigma, dit popularment pòmul, mel o mel de la cara (en català antic i balear), és un os parell, curt i compacte, situat a la part més externa de la cara, en forma quadrilàtera que forma el pòmul de la cara i part de l'òrbita ocular i presenta un sortint o procés zigomàtic que s'uneix cap enrere amb el procés zigomàtic de l'os temporal. S'articula amb 4 ossos: A dalt amb l'os frontal, a baix i endavant amb el maxil·lar superior, enrere amb l'os temporal, enrere i endins amb l'ala major de l'esfenoide. Cinc músculs s'insereixen en el malar:
* Cara externa:
** Múscul zigomàtic major
** Múscul zigomàtic menor
** Múscul elevador del llavi superior
* Cara interna:
** Múscul temporal
* Vora posteroinferior:
** Múscul masseter

## Vegeu també

* Jugal

## Referències

* ↑ «malar». DIEC2. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ «os zigomàtic». Diccionari d'anatomia. TERMCAT, 2014. [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ Casas i Estivales, Xavier; Mateu i Martínez, Rosa Maria; Noró i Castells, Montserrat; Sánchez i Sáiz, Imma. «Z». A: Vocabulari d'odontologia: Equivalències català, castellà, anglès i francès. Barcelona: Doyma, 1991, p. 245. ISBN 84-7592-421-2 [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ «mel». DIEC2. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ Alcover, Antoni Maria. Diccionari català-valencià-balear. 2. ed.,. Palma: Editorial Moll, 1980. ISBN 84-273-0025-5.
* ↑ Colón Domènech, Germà «Les locucions» ( PDF). Vocabulari de la llengua catalana medieval, de Lluís Faraudo de Saint-Germain : una selecció. Institut d'Estudis Catalans [Barcelona], març 2022, pàg. 158. DOI: 10.2436/10.2500.07.1 [Consulta: 15 novembre 2024].
# Comarnic

Comarnic (pronunciat en romanès: [koˈmarnik]) és una ciutat del comtat de Prahova, Muntènia, Romania, amb una població de 13.500 habitants. La ciutat administra quatre pobles: Ghioșești, Podu Lung, Poiana i Posada.
La ciutat està situada al llarg del riu Prahova, a la part principal de la riba esquerra, però amb alguns dels pobles components a la riba dreta del riu.

## Clima

Comàrnic té un clima continental humit (Cfb a la classificació climàtica de Köppen).

## Etimologia

El seu nom d'origen és la paraula romanesa "comàrnic" per a una mena de cabana de pastor, d'origen eslau: komar = mosquit + -nik, literalment, "retir dels mosquits". S'utilitza per munyir ovelles i emmagatzemar llet i altres productes lactis.

## Fills il·lustres

* Corina Drăgan-Terecoasa (nascuda el 1971), corredor amb trineu
* Constantin Dragomir (nascut el 1927), corredor amb trineu
* Georgeta Năpăruș (1930–1997), pintora
* Ion Panțuru (1934-2016), corredor amb trineu
* David Popescu (1886–1955), general de la Segona Guerra Mundial i ministre de l'Interior

## Galeria d'imatges

* Estiu a Comarnic, des del pont de la carretera DN1
* Línia de ferrocarril a Comarnic direcció a Posada
* Castell de Bibescu a Posada

## Referències

* ↑ Romanian-English translation for "comarnic-coliba-de-pastor"
# Vălenii de Munte

Vălenii de Munte (pronunciació en romanès: [vəˈlenij de ˈmunte]) és una ciutat del comtat de Prahova, al sud de Romania (la regió històrica de Muntènia), amb una població d’uns 13.309 habitants. Es troba a la vall del riu Teleajen a 28 quilòmetres al nord de la seu del comtat de Ploiești.
Les ciutats germanes de la ciutat són Eaubonne, Cimișlia i Sarandë.
Segons el cens del 2011, la població de Vălenii de Munte ascendeix a 12.257 habitants, menys respecte al cens anterior del 2002, quan es registraven 13.309 habitants. La majoria dels habitants són romanesos (94,02%). Per al 4,97% de la població, es desconeix l’ètnia. Des del punt de vista confessional, la majoria dels habitants són ortodoxos (91,32%), amb una minoria de pentecostals (1,53%). Per al 5,27% de la població, no es coneix l’afiliació confessional.

## Història

La primera referència registrada sobre la ciutat es remunta al segle xvii.

## Gent
### Fills il·lustres

* Roberto Alecsandru (nascut el 1996), futbolista
* Sergiu Arnăutu (nascut el 1990), futbolista
* Mădălina Manole (1967–2010), cantant, actriu
* Gheorghe Pănculescu (1844-1924), enginyer
* Laurențiu Rebega (nascuda el 1976), política
* Horia Stamatu (1912–1989), poeta i assagista

### Residents notables

* Nicolae Iorga (1871-1940), historiador, polític, escriptor
* Nicolae Tonitza (1886-1940), pintor

## Museus

* Casa memorial Nicolae Iorga
* Museu etnogràfic de la vall de Teleajen
* Museu de ciències naturals que creix prunera
* Museu d’arts religioses Queen Mary i escola missionera nacional

## Clima

Vălenii de Munte té un clima continental humit (Cfb a la classificació climàtica de Köppen).

## Referències

* 1 2 Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Institutul Național de Statistică din România, 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 5 agost 2013].
* ↑ «Recensământul Populației și al Locuințelor 2002 - populația unităților administrative pe etnii». Kulturális Innovációs Alapítvány (KIA.hu - Fundația Culturală pentru Inovație). Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 6 agost 2013].
# Otomaco

L'otomaco és una llengua extingida ameríndia del grup de les llengües otomacoanes que s'havia parlat als Llanos de Veneçuela.

## Documentació

L’otomaco només es coneix a partir d’un manuscrit d’una llista de paraules escrit pel pare Gerónimo José de Luzena el desembre de 1788, que actualment es troba a la Biblioteca del Palau Reial de Madrid. La llista de paraules ha estat analitzada detalladament per Rosenblat (1936).

## Referències

* ↑ de Luzena, Gerónimo José. 1788. Traducion de la lengua española á la otomaca, taparita y yarura. Manuscrito II/2927 Biblioteca del Palacio Real de Madrid.
* ↑ Rosenblat, Angel. 1936. Los Otomacos y Taparitas de los llanos de Venezuela. Estudio etnográfico y lingüístico. Tierra Firme 1. 227-377.
# Otosclerosi

L'otosclerosi és una malaltia amb herència autosòmica dominant que cursa amb una formació d'os mineralitzat localitzat a la càpsula laberíntica, i en especial a la finestra oval, produint una anquilosi a la part anterior de la platina de l'estrep. S'inicia a partir dels 20 anys com una hipoacusia de conducció accelerada per canvis hormonals Afecta principalment a dones (2/1) i empitjora amb l'embaràs.

## Clínica

* Hipoacúsia de transmissió progressiva
* Acúfens (bilaterals en el 80% dels casos)
* Trastorns de l'equilibri
* Poden aparèixer paraacúsies com ara la paraacúsia de Willis: hi sent millor en ambients sorollosos o la paraacúsia de Weber: autofonia, hi sent pitjor al mastegar.

## Diagnòstic

* Rinne negatiu
* Weber lateralitzat a l'oïda més malalta
* Schwabach allargat: el pacient hi sent més per la via òssia que l'explorador.
* Gellé patològic: quan augmenta la pressió al conducte auditiu extern no disminueix la percepció del so)
* Reflex estapedial abolit
* A l'Otoscòpia, en un 10% dels casos apareix el signe de Schwartze, un envermelliment del promontori a causa d'un focus actiu d'otoespongiosi.

### Audiometria tonal

Gap ossi-aeri amb escotoma de Carhart (caiguda de la via òssia a 2000Hz).

### Diagnòstic diferencial

* Malaltia de Paget
* Osteogènesi imperfecta
* Osteopetrosi
* Fixacions ossiculars
* Luxacions ossiculars
* Hipoacúsia hereditària (cromosoma X, loci DFN3)

## Tractament

* Farmacològic (fluorur de sodi): inhibeix l'activitat osteoclàstica i la reabsorció òssia.
* Audiòfon, implant coclear.
* Quirúrgic (estapedectomia o estapedotomia): és el tractament d'elecció quan el gap ossi-aeri supera els 20-30 dB.

## Referències

* ↑ Albert Einstein, ja el 1929 va intentar dissenyar una protesi per a la seva amiga, la mezzosoprano Olga Mauksch. El concepte de la patent era complex i feia menester una implantació d'una peça metal·lica sota la pell del crani. Va abandonar la idea en veure que altres havien concebut ginys més pràctics. Költzsch, Peter «Albert Einstein und die Akustik» (en alemany). 42. Deutsche Jahrestagung für Akustik, 2016. DOI: 10.13140/RG.2.1.2074.4082.
# Ourthe

L'Ourthe (en való Aiwe d'Oûte) és un riu de Bèlgica de 165 km que neix al lloc dit Engreux del municipi d'Houffalize de la confluència de l'Ourthe Occidental que neix a Ourt, un nucli de Libramont, i de l'Ourthe Oriental que neix a Ourthe, un nucli de Gouvy a la província de Luxemburg. Desguassa al Mosa a Lieja.

## El canal Mosa-Mosel·la

El canal de l'Ourthe entre Lieja i Comblain-au-Pont és una resta del projecte gegantí de connectar el Mosel·la i el Mosa mitjançant d'un canal a l'inici del segle xix. Els treballs van començar l'any 1827, quan el territori formava part del Regne Unit dels Països Baixos. La manca de recursos financers, la incertesa política i la vinguda del ferrocarril van contribuir a l'abandonament del projecte. La independència de Luxemburg després del 1839 en significava la fi definitiva. En romanen uns altres vestigis impressionants: a Bernistap, una entitat del municipi de Houffalize, hi ha un túnel transfronterer de 2,5 kilòmetres que mai no va utilitzar-se. El 1998, va ser catalogat com monument històric. Aquest túnel hauria sigut el punt culminant del canal.

## Afluents

Principals afluents i el nom de la localitat de l'aiguabarreig
* L'Aisne a Bomal
* El Lembrée a Logne
* El Néblon a Hamoir
* El Ruisseau du Fond Martin o el Magrée a Esneux
* L'Amblève/Amel a Rivage
* El Lembrée a Vieuxville (Ferrières)
* L'Eau Rouge
* El Vesdre/Weser a Chênée (Lieja).

## Referències

* ↑ El Saeid Mustafa, Ahmed Mohamed; Saadi, Ismaïl; Cools, Mario; Teller, Jacques «Modelling Uncertainties in Long-Term Predictions of Urban Growth: A Coupled Cellular Automata and Agent-Based Approach» (en english). Proceedings of CUPUM 2015, 07-07-2015.
* ↑ King, Martin. The Battle of the Bulge: The Allies' Greatest Conflict on the Western Front (en anglès). Arcturus Publishing, 2019-06-20, p. 154. ISBN 978-1-78950-738-6.
* ↑ Ureña, José María de. River design and enviromental protection in Europe (en castellà). Ed. Universidad de Cantabria, 1999-01-20, p. 408.
* ↑ Philippart, Jean-Claude «Restauration de la Biodiversité : le cas des poissons migrateurs dans la Meuse.» (en french). Actes du Symposium. Dix années après Rio. Quel avenir pour la biodiversité en Belgique. IRSNB, Bruxelles, Belgium, 2003.

## Vegeu també

Departament de l'Ourthe
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Ourthe
* Afluents del Mosa en orde davall->damunt
Dieze - Niers - Swalm - Roer - Geleenbeek- Geul - Jeker - Voer - Berwijn - Julienne - Llègia - Ourthe - Hoyoux - Mehaigne - Samson -Sambre - Bocq - Burnot - Molignée - Lesse - Viroin - Semois - Bar - Kuer (Chiers) :
Vegeu també : • Mosa • França • Bèlgica • Països Baixos :
# Diferenciació entre majúscules i minúscules

En informàtica, la diferenciació entre majúscules i minúscules (sovint usat en anglès case sensitivity) defineix si les lletres majúscules i minúscules es tracten com a lletres diferents o com a lletres equivalents. Quan hi ha activada la diferenciació entre majúscules i minúscules una mateixa lletra majúscula i minúscula es tracta com dos lletres diferents. En canvi, quan no hi ha entre majúscules i minúscules no es distingeix entre si la lletra es majúscula o minúscula. El context i les necessitats dels usuaris definiran si es necessària la diferenciació de majúscules i minúscules o no.

## Àrees d'importància

L'ús o no de la diferenciació entre majúscules i minúscules varia segons la situació:
* Cercadors: Quan els usuaris utilitzen un sistema de recuperació d'informació, com per exemple un motor de cerca, esperen que aquest diferenciï entre majúscules o no en funció del tipus de cerca que realitzin. Els usuaris que cerquin la paraula "gos" en un diari en línia probablement no vulguin diferenciar entre "Gos" o "gos", ja que es tracta d'una distinció escrita, no de sentit i, per tant, la paraula hauria de ser un resultat de la cerca tant si apareix al començament d'una frase com si no, en aquest sol·liciten una cerca sense diferenciació entre majúscules i minúscules. D'altra banda, els usuaris que cerquin informació sobre una marca, un nom humà o un nom de ciutat poden estar interessats a realitzar una operació en que es diferenciïn les majúscules de les minúscules per filtrar resultats irrellevants. Per exemple, algú que cerqui el nom "Mar" no voldria trobar referències al mar.
* Noms d'usuari: Els sistemes d'autenticació no solen entre majúscules i minúscules al interpretar un nom d'usuari, solen tractar a les majúscules i les minúscules com la mateixa lletra per fer que els noms d'usuari siguin més fàcils de recordar. A més així redueixen la complexitat d'escriptura i eliminen la possibilitat d'errors i fraus que es podrien donar en el cas que dos noms d'usuari fossin idèntics en tots els aspectes excepte en una de les seves lletres. Tanmateix alguns d'aquests sistemes preserven les majúscules i minúscules a l'hora de mostrar els caràcters del nom d'usuari perquè els usuaris puguin triar un nom estèticament agradable.
* Contrasenyes: Els sistemes d'autenticació si solen diferenciar entre les majúscules i les minúscules a l'hora de tractar les contrasenyes. Això permet als usuaris augmentar la complexitat de les seves contrasenyes.
* Noms de fitxers : Tradicionalment, els sistemes operatius semblants a Unix diferencien entre majúscules i minúscules quan tracten els noms de fitxers, mentre que Microsoft Windows no distingeix entre majúscules i minúscules, però, per a la majoria dels sistemes de fitxers, recorda les majúscules i minúscules .
* Noms de variables: Alguns llenguatges de programació distingeixen entre majúscules i minúscules per als seus noms de variables, mentre que altres no.

## Referències

* ↑ «Terminology Search - Microsoft | Language Portal» (en espanyol europeu). [Consulta: 14 desembre 2022].
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 14 desembre 2022].
# Ovella guirra

L'ovella guirra, roja o suada és l'ovella autòctona de la comunitat valenciana, i està inclosa en el catàleg de races protegides d'Espanya. És d'ascendència africana a conseqüència de les relacions amb el Magreb. L'any 2013 no hi havia més de 4.500 femelles i 200 mascles, cosa que la situava en perill de desaparèixer, a causa de l'edat dels pastors i la competitivitat d'altres races. Se'n comercialitzen formatges frescos i curats, i carn.
Pel que fa a la morfologia té un cap amb un perfil característic, les orelles horitzontals i lleugerament inclinades i cap dels sexes té banyes. Coll llarg i cilíndric i potes fines, fortes i llargues.
La llana de color roig obscur, roja, es recobrix d'abundant suarda (substància greixosa i cerosa excretada per la pell dels moltons i que impregna la llana, protegint-ne els brins), d'on ve el nom de sudat.
És un animal amb capacitat d'adaptació a circumstàncies adverses, ja que quan no hi ha herba per pasturar s'ajuda de les potes de darrere per obtindre menjar que es troba més elevat. És molt resistent al sol i a la calor, amb gran agilitat i capacitat de desplaçament.

## Referències

* ↑ Amorocho Cruz, Claudia Milena. Caracterización y potencial probiótico de bacterias lácticas aisladas de leche de oveja Guirra (en castellà). Universitat Politècnica de València, 2011, p. 22.
* ↑ «Guirra, la oveja roja valenciana» (en castellà). Universitas Miguel Hernández, 04-10-2013. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Escolar Saval, Elena. Producción, composición y características de la leche y del queso en la oveja Guirra (en castellà). Universitat Politècnica de València, 2016 [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Jaramillo Bustos, Diana Pamela. Aptitud quesera de la leche de oveja guirra y efecto de la dieta sobre las características de la leches y del madurado del queso (en castellà). Universitat Autònoma de Barcelona, 2008 [Consulta: 23 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Associació Nacional de Criadors de Raça Guirra (en castellà).
# Vilis Olavs

Vilis Olavs (Nascut Vilis Plute; 18 de maig de 1867 – 29 de març de 1917) fou un teòric, escriptor i humanista letó que va participar en la Primera Renaixença Letona del segle xix.

## Biografia

Vilis Olavs va néixer com a Vilis Plute el 18 de maig de 1867 a Bauska, Letònia, que llavors era part de l'Imperi Rus, fill de pagesos locals. El seu cognom va ser canviat a Olavs el 1890. Olavs es va graduar a la Universitat de Tartu el 1892 amb un grau en teologia, i de 1895 a 1897 va treballar com a professor a Riga, però va ser destituït després d'expressar les seves opinions liberals. Mentrestant, va continuar els seus estudis durant diversos anys a la Universitat Tècnica de Riga, fins que va fundar la seva pròpia escola privada de comerç per dones joves a Riga el 1904.
Olavs era molt actiu en política letona, especialment conegut per les seves escriptures i comentaris sobre la societat letona i la Renaixença letona, quan va començar a sorgir el desig d'autodeterminació del país. En contra de la influència germana, qui hi havia controlat tots afers socials i econòmics en el Bàltic des del segle xiii. Com a estudiant, Olavs va publicar un assaig premiat on demanava una oposició pacífica contra el poder alemany. Durant la dècada de 1890, Olavs era un membre actiu de la Societat letona de Riga, i el 1896 va organitzar la primera exposició etnogràfica letona. Fou també editor de diverses revistes, com "Baltija" (publicada a St Petersburg), els seus comentaris eren àmpliament llegits per la població letona.
Pel seu suport a la Revolució russa de 1905, el govern Imperial rus va acusar Olavs i el va sentenciar a un any de presó. Olavs Va escriure "Galvenos virzienus ētikā" mentre era a la presó (1908–1909), un agut treball contra els responsables del seu encarcerament.
Durant la Primera Guerra Mundial Olavs va ajudar la nació letona. Mentre la guerra tenia lloc a l'Europa Oriental, Olavs va organitzar i liderar el Comité central de refugiats letons, donant ajut a centenars de refugiats letons dins Rússia. Olavs va morir en un sanatori a Vyborg (Finlàndia) el 1917, i va ser reenterrat al Cementiri del Bosc de Riga el 1921, on un monument va ser construït en el seu honor el 1927.

## Referències

* 1 2 Rožkalne, Anita; LU literatūras; folkloras un mākslas institūts. Latviešu rakstniecība biogrāfijās. (en latvian). Riga: Zinātne, 2003. ISBN 9984-698-48-3. OCLC 54799673.
# Ovella xisqueta

L'ovella xisqueta o pallaresa és una raça d'ovella pròpia del Pirineu català, especialment de la vall Fosca i la vall de Manyanet, en el Pallars Jussà, on es pensa que es va originar aquesta raça. També es troba en el Pallars Sobirà i a l'Alta Ribagorça. La seva distribució comprèn una zona entre els rius Noguera Pallaresa i Éssera.

## Història

La raça deriva del tronc Ovis aries ibericus, que alhora és descendent d'ovelles asiàtiques. Va estar catalogada com a raça en perill d'extinció, però la seva situació va millorar i el seu cens es considera estabilitzat. L'any 2010 hi havia registrades 16.981 xisquetes reproductores, de les quals, 332 eren marrans i la resta, femelles. L'Associació de Criadors d'Ovella Xisqueta (ACOXI) treballa per la promoció de la xisqueta. Una altra associació sense ànim de lucre, anomenada Obrador Xisqueta, treballa perquè els pastors rebin un preu just per la llana i per a lla seva transformació per a la seva comercialització.

## Característiques

L'ovella xisqueta té el cap petit, però no és desproporcionat amb la grandària del cos, i sense banyes, tot i que de vegades presenta unes banyes rudimentàries, especialment en les femelles. Té les orelles horitzontals una mica aixecades i de mida petita-mitjana. La pell no fa plecs. La cua és mitjanament llarga, acostuma a arribar pel cap baix fins a la meitat del metatars. Les potes són relativament curtes en relació al cos i les ungles són fortes. Té les mucoses pigmentades. El velló és blanc de manera uniforme. Els mascles pesen entre 60 i 55 quilos i les femelles entre 45 i 50 quilos. Tenen un fort instint maternal i, a diferència d'altres races, no hi ha rebuig de les criatures per les mares.

## Referències

* 1 2 Jordana, J.; Jordana, J. «La raza ovina Xisqueta: Descripción, situación actual y perspectivas» (pdf) (en castellà). Avances en Alimentación y Mejora Animal, 35, 2, 1995, pàg. 11-18 [Consulta: 1r maig 2022].
* 1 2 Cardona, Aleix «Obrador Xisqueta. El Pallars, 100% natural» (pdf). Caramella, 25, 2018, pàg. 118-121 [Consulta: 2 maig 2022].
* ↑ «El conseller Llena visita la Fira de Tardor de Sort i VI Mostra de l'Ovella Xisqueta». infoAgricultura, 08-11-2010. [Consulta: 2 maig 2022].

## Enllaços externs

* Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya Arxivat 2006-07-28 a Wayback Machine.
* Les races domèstiques autòctones de Catalunya Arxivat 2019-12-07 a Wayback Machine.
* La Raça Xisqueta. Ovelles Martes
# Ovovegetarianisme

L'ovovegetarianisme és una pràctica alimentària, variant de la dieta vegetariana, en què només es consumeixen ous com a aliment d'origen animal.
La llet animal és relativament fàcil de substituir per llet d'ametlla, de soia, de coco o altres llets vegetals. De fet a la cuina catalana, per exemple, la seva introducció ha estat molt tardana, el baró de Maldà només la prenia literalment com una medecina quan no tenia més remei i els iogurts no varen popularitzar-se fins ben entrar el segle xx, per a introduir-los en aquest mercat es van haver d'ensucrar, afegir gustos de fruites i vendre's primer com a medecina després com a suposat producte saludable indispensable. Les receptes catalanes anteriors al segle XX es feien totes amb llet d'ametlla.
Actualment és fàcil trobar "preparats làctics" que substitueixen la llet de vaca, de vegades venuts com a enriquits amb omega 3 i omega 6, productes fets amb llet de soia i altres alternatives no només pera vegetarians sinó per a intolerància a la lactosa o que, sense ser vegetarians, no volen menjar llet materna d'animals.

## Vegeu també

* Ovolactovegetarià: menja ous, làctics i vegetals
* Lactovegetarià: menja productes làctics i vegetals

## Referències

* ↑ «Ovovegetarianisme».
# Oxford Centre for Animal Ethics

L'Oxford Centre for Animal Ethics és un centre d'estudis independent que té per objectiu promoure les perspectives de l'ètica animal en la investigació, la docència i les publicacions. Fou fundat el 2006 per Andrew Linzey i va ser el primer centre al món en centrar-se a desenvolupar perspectives sobre l'ètica animal. El centre està dedicat a la memòria del filòsof català Josep Ferrater Mora, que s'oposà a la tauromàquia a Espanya.
Els seus projectes principals són la revista acadèmica Journal of Animal Ethics, que edita juntament amb la Universitat d'Illinois i que va ser la primera revista de pensament progressista sobre els animals. També el curs anual d'estiu Oxford Summer School in Animal Ethics i la sèrie de llibres sobre ètica animal The Palgrave Macmillan Series on Animal Ethics amb la col·laboració de l'editorial Palgrave Macmillan.

## Vegeu també

* UPF-Centre for Animal Ethics

## Referències

* ↑ «Aims and Vision» (en anglès). The Oxford Centre for Animal Ethics, 2018. [Consulta: 27 abril 2020].
* 1 2 Smith, Alexandra «Thinktank launched to debate animal ethics». The Guardian, 27-11-2006. ISSN: 0261-3077 [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ Linzey, 2014, p. 1467.
* ↑ Linzey, 2014, p. 1469.
* ↑ Linzey, 2014, p. 1468.

## Bibliografia

* Linzey, Andrew; Linzey, Clair «Oxford Centre for Animal Ethics» (en anglès). Encyclopedia of Food and Agricultural Ethics. Springer, Dordrecht, 21-11-2014. DOI: 10.1007/978-94-007-0929-4.