OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hyphessobrycon uruguayensis

Hyphessobrycon uruguayensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Uruguai.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fowler, H. W. 1943. Notes and descriptions of new or little known fishes from Uruguay. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 95: 311-334.
* ↑ «Hyphessobrycon uruguayensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, S.H. i L. Palmer 1997. A new species of Hyphessobrycon (Teleostei: Characidae) from Neblina region of Venezuela and Brazil, with comments on the putative 'rosy tetra clade'. Ichthyol. Explor. Freshwat. 7(3):209-242.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Nion, H., C. Rios i P. Meneses 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, DINARA, Infopesca.
* Weitzman, S.H. i L. Palmer 1998. Phantom tetras: a brief account of their ichthyological and aquarium history. Trop. Fish Hobbyist 46(11):124-132.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Mylossoma

Mylossoma és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Mylossoma acanthogaster (Valenciennes, 1850)
* Mylossoma aureum (Spix & Agassiz, 1829)
* Mylossoma duriventre (Cuvier, 1817)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ Spix, J. B. von & Agassiz, L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix....: Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48;, Part 2: 83-138, Pls. 49-101.
* ↑ Myers, G. S. 1932: Stethaprion innesi and Mylossoma aureum from the Amazon. The Aquarium v. 1 (núm. 6): 149-150.
* ↑ Cuvier, G. 1818. Sur les poissons du sous-genre Mylètes. Memoires du Museum National d'Histoire Naturelle (N. S.) (Série A) Zoologie v. 4: 444-456, Pls. 21-22.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
# Jacques Gregoir

Jacques Mathieu Joseph Gregoir (Anvers, 1817 - Brussel·les, 1876) fou un compositor i pianista belga, germà del també músic Édouard Georges Jacques Gregoir (1822-1890).
Debutà com a solista a l'edat de 8 anys, amb el Concert en si menor de Dussek. Estudià a París amb Henri Herz, i a Beberich, amb Rummel, fins al 1837, després donà concerts arreu d'alemanya i Suïssa.
Per espai de molts anys es dedicà a l'ensenyança i publicà un gran nombre de composicions per a piano, la cantata Laude Sion, Faust, per a cor i orquestra, Le gondolier de v4nise (1847) i el Concert per a piano. Així com fantasies i duets per a violí o violoncel amb acompanyament de piano, aquestes últimes en col·laboració amb Vieuxtemps, Leonard i Gervais.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 1249 (ISBN 84-239-4526-X)
* Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 536. (ISBN 84-7291-226-4)
# Filippo Sangiorgi

Filippo Sangiorgi (Roma, 16 d'abril de 1831 - ibídem 4 de febrer de 1901) fou un compositor italià.
Després de fer un sòlids estudis, fou nomenat director de la banda de la Guàrdia nacional de Roma i després del Conservatori de Ferrar, càrrec que deixà per establir-se a Roma com a professor particular.
Estrenà diverses òperes, entre les quals assoliren més èxit foren les titulades:
* La Mendicante (1861);
* Iginia d'Asti (1862);
* Guisemberga da Spoleto (1864);
* Giuseppe Balsamo (1873);
* Diana di Chaverny (1875);
* Amazilia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 53, pàg. 1329 (ISBN 84-239-4553-7)
# Delomys collinus

Delomys collinus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del Brasil, on viu a altituds d'entre 1.000 i 2.700 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos de diferents tipus situats a mitjanes i grans altituds. Està amenaçat per la destrucció del seu medi i els incendis forestals. El seu nom específic, collinus, significa ‘dels turons' en llatí.

## Referències

* ↑ Geise, L.; Percequillo, A.; Bergallo, H. Delomys collinus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 6 setembre 2016.
* ↑ Entrada «Delomys» d'Animalia (en anglès).
# Otto Klauwell

Otto Klauwell (Langensalza, Turíngia, 7 d'abril de 1851 - 11 de maig de 1917) fou un compositor i musicògraf alemany.
Prengué part en la guerra de 1870 i després entrà en la Universitat de Leipzig, on, el 1874 aconseguí el grau de doctor en Filosofia, seguint ensems els cursos en el Conservatori.
Fou professor i vice-director del Conservatori de Colònia, on entre els seus alumnes tingué a Ludwig Wüllner.

## Obres

* Obertures
* Música de cambra
* Lieder's
* Peces per a piano
* Abendfreide: per a cors mixtes

## Òperes

* Das Maedchen vom See: Colònia (1889)
* Die heimlidchen Richter: Elberfelt (1904)

## Literatura musical

* Die historische Enlwickelung des musikalischen Kanons, (1874)
* Musikalische Gesichtspunke, (1881)
* Der Vortrag in der Musik, (1883)
* Der Fingersatz der Klavierspieles, (1885)
* Die Formen der Instrumental Musik, (1894)
* Geschichte der Sonate, (1899)
* Studien und Erinnerungen, (1904)

## Referències

* Apendix núm. 6, pàg. 784, de l'Enciclopèdia ESPASA (ISBN 84-239-4576-6)
# Quartet de corda núm. 4 (Xostakóvitx)

El Quartet de corda núm. 4 en re major, op. 83, va ser compost per Dmitri Xostakóvitx el 1949. Va ser estrenat pel Quartet Beethoven (Dmitri Tsiganov, Vassili Xirinski, Vadim Borissovski, Serguei Xirinski) el 3 de desembre de 1953 a la Sala Gran del Conservatori de Moscou. El va dedicar al pintor Piotr Viliams.

## Estructura

L'obra té quatre moviments amb una durada aproximada de 22 minuts:
* Allegretto
* Andantino
* Allegretto (attacca)
* Allegretto

## Referències

* ↑ «Catàleg d'obres de Dmitri Xostakóvitx» (en anglès). Sikorski Musikverlage Hamburg. Arxivat de l'original el 2 d’agost 2020. [Consulta: 8 novembre 2020].
# Coanegra (grup musical)

Coanegra és un grup musical mallorquí, creat a Santa Maria del Camí l'any 1984.
Els fundadors del grups varen ser Teodor Salvà, Gregori Negre, Magdalena Canyelles, Emili Contreras i Rafel Ramis). El grup va voler actualitzar la musica tradicional mallorquina, incorporant altres influències musicals, fins a definir-se com un grup de música mediterrània experimental. Han combinat la instrumentació tradicional i la moderna. L'estiu de 1985 actuaren a la Mostra Musical Illenca del Palau de la Premsa. El 1986 varen ser els representants mallorquins a les Trobades de Música Mediterrània celebrades a Palma. El primer disc, "Coanegra", es va presentar a Santa Maria l'estiu de 1987.Obtingueren el primer premi a la millor recuperació folklòrica a Santiago de Compostel·la el 1988. Altres discs es varen editar el 1989 i 1990. Ha participat al Centre Artesà Tradicionarius (1995,1996). El 2015 va presentar el seu espectacle "Fora botiflers, fora galls'' dedicat a la celebració del tricentenari de la Guerra de Successió. Recentment han editat el seu darrer treball discogràfic Coanegra Alè (2016) a on es demostra com un grup ric en influències d'arreu de les illes i ple de musicalitat mediterrània.

## Components

* Rafel Bauçà (xeremies)
* Magdalena Canyelles (mandolina i veu)
* Emili Contreras (percussions)
* Gori Negre (bouzouki, saxo, guitarra i veu)
* Rafel Ramis (guitarró i bouzouki)
* Teodor Salvà (flauta travessera, flauta dolça i flabiol)
* Miquel Ferrer (bateria i percussions)
* Pau Mir (baix elèctric)
* Pere Mesquida (baix elèctric)
* Josep Rotger ( Xeremies i Saxo soprano)
Formació actual
* Gori Negre
* Carles Seguí (guitarra i bouzouki)
* Miquel Jaume (Baix elèctric i acústic)
* Sebastià Simonet (Bateria)
* Jaume Sastre (violí)
* Bartomeu Vaquer (guitarra clàssica)
* Miquel Perelló "Canta" (flabiol i flauta barroca)

## Discografia

* Coanegra (1987)
* Coanegra (1989)
* Talaia (1990)
* Alè (2016)

## Referències

* ↑ CALAFAT, Bernat i NEGRE, Gori. Coanegra, la música mediterrània. "Lluc" 732(setembre de 1986) 20-23
* ↑ «Coanegra». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 329. ISBN 84-8661702-2. }
* ↑ "Coanegra" presenta el seu disc. "Coanegra" 42 (1987) 4.
* ↑ Coanegra. El grup mallorquí de música popular presenta el seu nou treball discogràfic, Coanegra Alè (2016)
# Filosofia del dret

La filosofia del dret és una branca de la filosofia que reflexiona els fonaments regeixen la creació i aplicació del dret, la teoria de la justícia i la teoria de la ciència jurídica. Estudia problemes com la natura de la llei positiva, les relacions entre el dret i les altres branques de la filosofia, en particular la lògica, l'epistemologia, l'ontologia i l'ètica.

## Les grans qüestions de la filosofia del dret

* Epistemologia jurídica: entra en la reflexió sobre el coneixement del dret. Es tracta de dilucidar si aquest coneixement és possible; quina forma o estructura ha de tenir; quines són les seves maneres de presentar-se a les societats, etc.
* L'ontologia jurídica: parla de fixar l'ésser del dret, és a dir quin serà l'objecte sobre el qual es va a filosofar; aquest objecte és anterior al coneixement que se li aplica, és a dir, té una realitat pròpia abans de ser estudiat. L'ontologia jurídica obtindrà un concepte del dret que servirà com base per a una reflexió filosòfica posterior.
* L'axiologia jurídica: tracta el problema dels valors jurídics, és a dir, dilucida sobre quins siguin els valors que faran correcte un model de dret o que prevaldran a l'hora d'elaborar o aplicar el dret. Així, als ordenaments europeus no existeix la pena de mort; el valor consistent que «l'estat no mata» és fonamental. De tots els valors del dret el més important és el de justícia; té tanta importància que alguns autors designen a l'axiologia jurídica com a Teoria de la Justícia.

## Referències

* ↑ «Dret, filosofia del - Wikisofia». Wikisofia: Enciclopèdia de filosofia. Associació per a la difusió de la Filosofia, s.d. [Consulta: 8 agost 2018].
* ↑ Mario, Bunge. Diccionari filosòfic. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2017-12, p. 108. ISBN 9788499653884.
* ↑ Ruiz Rodríguez, Virgilio «Filosofía del Derecho, 2ª ed.». Revista el Mundo del Abogado, núm. 167, 3-2013, pàg. 62.

## Bibliografia

* Coing, Helmut. Grundzüge der Rechtsphilosophie (en alemany). 5. Aufl. Berlín: De Gruyter, 1993, p. 329. ISBN 3110138107. (traduït al castella com Fundamentos de filosofía del derecho. Barcelona: Ariel. )
* Figueras i Pàmies, Montserrat. Filosofia del dret o nova teoria del dret?. Lleida: Universitat de Lleida, 2004, p. 223 (Francesc Molí volum 8). ISBN 9788484094524.
* Moreso, José Juan; Navarro, Pablo Eugenio; Redondo, María Cristina. Lliçons de filosofia del dret. Barcelona: Edicions de la Universitat Oberta de Catalunya, 2000, p. 166. ISBN 9788484291046.
# Otto Neitzel

Otto Neitzel (Falkenburg, Pomerània, 6 de juliol de 1852 - Colònia, 10 de març de 1920) fou un compositor alemany del Romanticisme.
Educat a Berlín, es doctorà en filosofia el 1875; el 1878 fou director de l'Associació musical d'Estrasburg i el 1879 també director d'orquestra del teatre Municipal i professor del Conservatori. El 1881 passà amb el mateix càrrec al Conservatori de Moscou i el 1885 al de Colònia, on també fou crític musical de la Kölnische Zeitung.
Va compondre diverses òperes, entre elles: Angela (Halle, 1887); Dido, Weimar, 1888); Der Alte Dessaner, (Wiesbaden, 1889); Berberini (Wiesbaden, 1904), i el drama satíric Walhalia in Not (Bremen, 1905), i va escriure: Beethoven Synphonien nach ihrem Stimmugsgehalt erläutert (Colònia, 1891), Führer durch die Oper des Theaters der Gegenwart (Leipzig, 1890); la biografia de Saint-Saëns a Berühmte Musiker (Berlín, 1899), i Erläuterungen des Inhalts klassicher Kompositionen des Phonola-und-Des-Künstlerrollen-Repertoirs (Leipzig, 1909).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 38, pàg. 107 (ISBN 84-239-4538-3)
# Quartet de corda núm. 5 (Weinberg)

El Quartet de corda núm. 5 en si bemoll major, op. 27, va ser compost per Mieczysław Weinberg entre l'octubre i novembre de 1945 i dedicada al Quartet de corda Beethoven, que el va estrenar posteriorment el 17 de maig de 1947 a Moscou.
El Quartet núm. 5 op. 27 (que el 1991 va rehabilitar i orquestrar en la Simfonia de cambra núm. 3) aposta per la claredat, l'ús eficient de pocs recursos i la limitació en les capes de textures, pràctica que el seu amic Xostakóvitx no utilitzaria fins al 1952 en el seu també Cinquè Quartet.
Dels cinc moviments en què s'estructura, el breu Scherzo central representa una veritable proesa magistral per als seus intèrprets, amb una frenètica cursa a la vora del precipici fins a arribar al clímax.

## Moviments

* I.Melodia. Andante sostenuto
* II.Humoreska. Andantino
* III.Scherzo. Allegro molto
* IV.Improvisation. Lento
* V.Serenata. Moderato con moto

## Referències

* ↑ Elphick, Daniel. «The String Quartets of Mieczysław Weinberg: A Critical Study» (en anglès). University of Manchester. [Consulta: 28 abril 2020].
* ↑ Hakobian, Levon. Music of the Soviet Era: 1917-1991. Taylor & Francis, 2016, p. 371. ISBN 978-1-317-09187-5.
* 1 2 Viana, Juan Manuel «La isla del tesoro camerístico: los cuartetos de Weinberg». Scherzo, 357, 12-2019.
# Mystus castaneus

Mystus castaneus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia i Malàisia, incloent-hi Borneo.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Ng, H.H. 2003. Mystus impluviatus: a new species of bagrid catfish (Teleostei: Bagridae) from Eastern Borneo. Copeia (2):373-378.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ng, H. H. 2002. The identity of Mystus nigriceps (Valenciennes a Cuvier & Valenciennes, 1840), with the description of a new bagrid catfish (Teleostei: Siluriformes) from Southeast Asia. Raffles Bull. Zool. v. 50 (núm. 1): 161-168.
* Roberts, T.R. 1994. Systematic revision of Asian bagrid catfishes of the genus Mystus sensu stricto, with a new species from Thailand and Cambodia. Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(3):241-256.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jaime de Palafox i Cardona

Jaime de Palafox i Cardona (Saragossa, Aragó, 13 de desembre de 1642 - Sevilla, Andalusia, 3 de desembre de 1701) fou un prelat espanyol.
Era fill del marquès d'Ariza i de Maria Felipa Cardona, filla dels prínceps de Ligni, i s'educà amb el seu oncle Juan de Palafox.
Estudià a la Universitat de Salamanca i en va ser rector, càrrec que desenvolupà igualment a la de Saragossa.
El 1669 prengué possessió del priorat de Santa Cristina, dignitat de la metropolitana de la mencionada ciutat, i el 1677 fou nomenat arquebisbe de Palerm, seu de la qual va prendre possessió per poders el 3 de gener de 1678. Més tard va ser promogut a la cadira arquebisbal de Sevilla.
Aquest prelat havia estat, a més, diputat del regne d'Aragó en dues diferents ocasions, i fou, a més, enviat com ambaixador pel consistori d'Aragó al rei Carles II.
Fou molt celebèrrim per haver entaulat contra el Capítol multitud de plets relatius a l'exercici de la jurisdicció i a matèries litúrgiques i també per posar en dubte algunes formes d'interpretació dels seises sevillans.
Deixà alguns escrits els quals resten mancats d'importància.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). Volum núm. 41, p. 66. ISBN 84-239-4541-3.
# Lobulogobius

Lobulogobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Lobulogobius morrigu (Larson, 1983)
* Lobulogobius omanensis (Koumans, 1944)

## Referències

* ↑ Blegvad H. & Løppenthin B., 1944. Fishes of the Iranian Gulf. Danish Scient. Invest. Iran, Einar Munksgaard, Copenhaguen. 1-247.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Larson, H. K., 1983. A new species of Lobulogobius (Teleostei: Gobiidae) from the Arafura Sea. Japanese Journal of Ichthyology v. 30 (núm. 2): 146-149.
* ↑ Blegvad, H. & Løppenthin, B., 1944. Fishes of the Iranian Gulf. Danish Scient. Invest. Iran, Einar Munksgaard, Copenhaguen. Fishes of the Iranian Gulf.: 1-247, Pl. 1-12.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Delomys sublineatus

Delomys sublineatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la costa atlàntic del sud-est del Brasil, on viu a altituds de fins a 500 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos. Està amenaçat per la destrucció i fragmentació del seu medi. El seu nom específic, sublineatus, significa ‘subratllat’ en llatí.

## Referències

* ↑ Geise, L.; Percequillo, A.; Bergallo, H. Delomys sublineatus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 8 setembre 2016.
* ↑ Entrada «Delomys» d'Animalia (en anglès).
# Otto Singer (violinista)

Otto Singer (Dresden, Saxònia, 14 de setembre de 1863 - Leipzig, 1931) fou un violinista alemany, fill del pianista del mateix nom Otto Singer. Per aquest motiu de vegades se'ls distingeix com a Otto Singer pare i Otto Singer fill o també amb l'afegitó sènior i júnior respectivament.
Estudià el violí a París i la composició a Berlín i Múnic. El 1888 aconseguí la direcció del Liederkraus, de Heidelberg; el 1890 succeí a Erik Zollner com a professor del Conservatori i director del cor d'homes de Colònia, i el 1900 fixà la seva residència a Berlín.
Va compondre nombrosos cors per a veus d'homes, peces de concert per a violí amb acompanyament d'orquestra i transcripcions, per a piano, d'òperes, especialment de Richard Strauss.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 632 (ISBN 84 239-4556-1)
# Hypoptopoma psilogaster

Hypoptopoma psilogaster és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Günther A., 1868. Diagnoses of some new freshwater fishes from Surinam and Brazil, in the collection of the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 1 (núm. 6). 475-481.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fowler, H. W., 1915. Notes on nematognathous fishes. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 67: 203-243.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Fish collection database of the National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB