OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hemistichodus lootensi

Hemistichodus lootensi és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ Pellegrin, J., 1900. Poissons nouveaux ou rares du Congo Français. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 1) v. 6 (núm. 7): 348-354.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Poll, M. & J. Dajet. 1968. Description d'Hemistichodus lootensi (Pisces, Citharinidae). Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 2) v. 39 (núm. 6) (1967): 1060-1065.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Henonemus punctatus

Henonemus punctatus és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward, 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1887. An account of the fishes collected by Mr. C. Buckley in eastern Ecuador. Proceedings of the Zoological Society of London. 1887 (pt 2): 274-283, Pls. 20-24.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ De Pínna, M.C.C. i W. Wosiacki, 2003. Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes). p. 270-290. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* DoNascimiento, C. i F. Provenzano, 2006: The genus Henonemus (Siluriformes: Trichomycteridae) with a description of a new species from Venezuela. Copeia 2006 (núm. 2): 198-205.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Henri Hirschmann

Henri Hirschmann, conegut pel pseudònim d'Henri Herblay, (Saint-Mandé, Illa de França, 30 d'abril de 1872 - París, 3 de novembre] de 1961) fou un compositor francès.
Originalment estudiant d'A. Gedalge al Conservatori de París, i després estudià sota J. Massenet durant dos anys. Fou autor de nombroses òperes, operetes, balls, pantomimes, etc. Entre les primeres cal mencionar:
* L'amour à la Bastille (París, 1897);
* Lovelace (París, 1898);
* Rolande (Niça, 1905);
* Hernani (París, 1909);
* La danseuse de Tanagra (Niça, 1911).
De les seves obres menys importants, es poden citar:
* Les hirondelles (1907);
* La petite Bohème (1909);
* La feuille de vigne (1909)
* Me. Don Juan (1909) aquestes 4 últimes totes estrenades a París;
* La Vie joyeuse (Brussel·les, 1910);
* Les deux princesses (1914).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 1762. (ISBN 84-239-4527-8)
# Henri Jean Rigel

Henri Jean Rigel (París, Illa de França, 11 de maig de 1772 - Abbeville, Picardia, 16 de desembre de 1852), fou un compositor francès.
Era fill del compositor Henri Joseph Rigel (1741-1768) i germà de Louis Rigel (1772-1852), el qual també fou músic. Fou considerat com un del millors professors de piano de París, també adquirí fama per les seves composicions, i el 1798 seguí a Napoleó Bonaparte a Egipte, on s'encarregà de la direcció de l'orquestra del Teatre francès del Caire. El 1800 retornà a París i l'emperador l'anomenà el seu pianista. Va compondre les òperes «Les deux meuniers» i «Le duel nocturne», tres cantates religioses, una simfonia i una obertura per a orquestra, quatre concerts per a piano, nombroses sonates per a piano i altres obres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 564 ISBN 84-239-4551-0
# Henri Pinta

Henri Pinta (Marsella, 15 de juny de 1856 - París, 1944) fou un pintor francès.
Es dedicà especialment al gènere històric i fou deixeble d'Alexandre Cabanel i Louis Nöel, havent aconseguit el 1884 el gran premi Prix de Rome pel seu llenç El jurament de Brutus després de la mort de Lucrècia. Es distingí com a colorista, i entre les seves obres cal mencionar: Santa Marta, Comiat de Sant Pere i Sant Pau (Museu de Marsella), Et Homo factus est (en l'Institut del Museu de Caen), un Sopar, que pintà pel Monestir de Lerins, etc.
A més, executà, grans mosaics per la Basílica del Sacré Cœur, a Montmartre, en els quals representà a Sant Lluís administrant justícia, a Joana d'Arc i a Santa Margarida Maria Alacoque.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 1085 (ISBN 84-239-4544-8)
# Henricus Liberti

Henricus Liberti Henry o Hendrik (ca 1610 - Anvers, 1669) fou un organista flamenc.
Va ser organista de la catedral d'Anvers i no menys avantatjat com a compositor que com a executant. Es conserva de Liberti una col·lecció de motets a quatre i cinc veus titulat Cantiones sacrae et suavissimae cum vocibus quator et quinqué compositae (Anvers, 1621).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 499 (ISBN 84-239-4530-8)
# Henrietta Ware

Henrietta Ware, coneguda habitualment com a Harriet Ware o Harriet Ware Krumbhaar pel seu cognom de casada (26 d'agost de 1877, Waupun, Wisconsin - 9 de febrer de 1962 a Nova York) fou una pianista i compositora estatunidenca.
Feu els estudis al Pillsbury Conservatory de Owatonna, en el que aconseguí el títol de professora el 1896, ampliant després els seus coneixements a París i Berlín.
A part de cert nombre de melodies vocals, se li deuen:
* Sir Oluf, cantata,
* Song of the Sea, per a piano,
* Wind and Syre,
* Undine, òpera en un acte, (1915),
* In an Old Garden, cicle de lieder (1921),
* Trees, cor per a veus de dona (1924),
* The White Moth, ballet (1925).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 1603 (ISBN 84-239-4569-3)

## Enllaços externs

* Biografia (anglès)
# Henrik Hertz

Henrik Hertz (Copenhaguen, 25 d'agost de 1797 – Copenhaguen, 25 de febrer de 1870) fou un poeta danès.
Estudià Dret, però més tard es consagrà per complet a la literatura. El 1833 emprengué amb l'auxili de l'Estat un viatge a Alemanya, Itàlia, Suïssa i França, i al retornar aconseguí el títol de professor i el Parlament li concedí una pensió anual. Com a poeta Hertz pertany a l'escola d'Heiberg. Les seves opinions teòriques sobre la importància de la forma de l'art, enfront del material, les expressà amb el seu famós Gjengangerbreve (1830), una sèrie de cartes en vers, amb les quals prengué part en la polèmica entre Heiberg i Ohlenschläger, influint molt vers la tendència estètica de la seva època. Aquesta teoria la realitzà després en nombroses poesies pròpies. La seva especialitat fou la poesia dramàtica.

## Bibliografia
### Vodevils

* El senyor Burkardt i la seva família (1827)
* El debat en <L'amic del polícia> (diari local de Copenhaguen, 1835)
* El Jardí zoològic dels pobres

### Humor

* Les gestes del geni d'amor (1830)
* L'única mancança (1836)
* Emma (1832)
* La caixa d'estalvis (1838)
* Un mètode de guariment (1861)

### Drama

* Ninón de Lenclos (1848)
* Tonieta (1849)
* El més jove (1854)
* Yolanda, al que hi posà música per una òpera, el compositor espanyol Vicente Arregui Garay.

### Romàntic

* Filla del rei René (1845), que es presentà en quasi tots els teatres i que fou traduïda 10 vegades a l'alemany (14a edició, Leipzig, 1884)
* Svend Dyrings Haus (1837)
* Waldemar Atterdag (1839), peça basada en les cançons populars adaptades al teatre d'uan forma molt genial.

### Altres

* Digte, 1851-62) (poesies)
* Ambients i circumstàncies (1839)
* Johann Johnsen (1858-59)
* Dramatiske Varker (1854-73), 18 volums.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 1296 (ISBN 84-239-4527-8)
# Henry Fielding

Henry Fielding (Somerset, Anglaterra, 1707 - Lisboa, 1754) va ser un escriptor satíric anglès i el creador de la primera policia local de Londres. Va néixer en una família aristocràtica però pobra, fet que el va portar a escriure prolíficament per a diversos mitjans, sempre en un to crític cap als costums imperants en l'època. Com a magistrat, lluità per l'abolició de les execucions públiques i per reformes penals. Malalt d'asma, va emigrar a Portugal, on es va morir.

## Obres

* Love in Several Masques
* Shamela
* Tom Jones, traduïda per primera vegada a l'alemany (1786), per Johann Joachim Christoph Bode.
* The Modern Husband
* Joseph Andrews
* Tragedy of Tragedies

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1271. (ISBN 84-239-4508-1)
# Henry Gadsby

Henry Gadsby (Londres, Gran Bretanya, 1842 - 11 de novembre de 1907) fou un compositor anglès.
Fou deixeble de Bayly. El 1884 succeí a Hullah com a professor d'harmonia del Queen's College, i també fou professor de piano, harmonia i composició de la Guidhall, escola de música de Londres, on entre altres alumnes tingué a Hermann Finck i a Hubert S. Ryan.
Entre les seves composicions figuren nombrosa música religiosa; les cantates The Lord of the Isles; Columbus, i The Cyclops; intermezzos per a Alceste i Aminta; l'obertura Andromeda; The Forest of Arden, poema simfònic, música de camera; melodies vocals, cors i un Tractat d'harmonia.

## Referències

* Tom núm. 25, pàg. 377 de l'Enciclopèdia Espasa. (ISBN 84-239-4525-1)
* ↑ http://www.historyorb.com/deaths/date/1907
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 9, pàg. 377 (ISBN 84-239-4579-0)
# Henry Holmes

Henry Holmes (Londres, 1839 – San Francisco, Califòrnia, EUA, 9 de desembre de 1905) fou un compositor i violinista anglès.
Al principi acompanyà al seu germà Alfred en gires per tot Europa, i en la mort d'aquell s'establí a Londres on fou professor de violí del Royal College of Music, i on entre els seus alumnes hi tingué a Arthur Elwell Fisher. Compongué cinc simfonies, una obertura de concert, dos quintets, per a instruments d'arc, Praise ye the lord (cantata), Christmas (cantata), un concert per a violí, i diverses melodies vocals i solos per a violí. Va morir durant una gira pels Estats Units.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28 primera part, pàg. 138 ISBN 84-239-4528-6
# Henry Leslie

Henry Leslie (Londres, Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda, 18 de juny de 1822 - Shropshire, País de Gal·les, 5 de febrer de 1896) fou un compositor anglès. Fou secretari honorari i director d'orquestra de la societat musical d'aficionats londinencs (1855 - 61), i fundà un cor del qual en fou així mateix director. Com a compositor se li deuen diverses obres, com quintets, simfonies, oratoris, etc., devent-se fer especial menció de l'obertura dramàtica The Templar; Emmanuel, oratori; Judith, oratori; Jubilate, oratori; Romanina, opereta; Dick Turpin, opereta; Olyrood, cantata; un Te Deum; Ida, òpera, que tingué un escàs èxit, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 30, pàg. 188, ISBN 84-239-4530-8
# Henry Raymont

Henry Raymont fou un músic francès del segle xviii. Fou répetiteur de música en el teatre de Beaujolais, al que donà les peces següents: L'amateur de musique, L'amant écho, Anacréon, L'ramoire, Le chevalier de Lerigny i Le braconnier, de les que n'és autor de la lletra i la música.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 49, pàg. 923 ISBN 84 239-4549-9
* (francès) François-Joseph Fétis Biographie universelle des musiciens et bibliographie générale de la musique, Meline, 1841.
# Henry Reimann

Henry Reimann (Regensdorf, Silèsia, 1850 - Berlín, Alemanya, 1906) fou un compositor i musicòleg alemany.
El seu pare Ignaz Reimann (1820-1885), li ensenyà tots els secrets de l'art de la música, però volgué dedicar-se a la carrera literària, pel que estudià filologia a Breslau, doctorant-se el 1875. Després fou successivament professor dels Instituts de segona ensenyança de Strehlen (1876), Wohlau (1878), Berlín (1879), Ratibor (1880), i Glatz (1884), sent nomenat l'any següent director del de Gleiwitz, però després, a conseqüència de certes diferències amb els seus superiors, abandonà aquell càrrec i es dedicà per complet a la música, per la que havia sentit gran afició des d'infant.
Després d'haver fundat una Acadèmia de cant a Ratibor, el 1887 es traslladà a Berlin, sent anomenat el 1889 professor del Conservatori Klindworth on tingué alumnes destacats com Karl Straube i Clarence Dickinson entre d'altres, i des del 1895 organista de la Kaiser Wilhelm Gedächtniskirche, fundant el 1898 la Societat Bach.
Reimann es donà a conèixer principalment com historiador i crític musical, i col·laborà en algunes revistes, particularment en la Schelesische Zeitung, Allgemeine Deutsche Musikzeitung i Vürtelsjarschrift für Müsik wissenschaft. A part publicà: Questiones metrieac (1875); Nomos (1882); Studien zur griechischen Musikgeschichte (1882); Prosodien (1885); Robert Schumann's Leben und Werke (Leipzig, 1887); Zur Geschichte und Theorie der byzantinischen Musik (1889); Johan Brahms, primer volum de la col·lecció Berühmte Musiker, que es publicava sota la seva direcció (1897; 3ª ed. 1903); Wagneriana Lisztiana, i Hans von Bülow, publicada després de la seva mort (1909).
A més publicà, algunes composicions originals, així com diverses col·leccions de cants antics arranjats per a una veu i piano, com Das deutsche Lied (4 vol.); Internationales Voelksliederbuch (3 vol.), i Das deutsche geistliche Lied (6 vol.).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa tom núm. 50 pàgs. 356-57 (ISBN 84-239-4550-2)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. IV, pàg. 215-16 (ISBN 84-239-4574-X)
# Henry Torrès

Henry Torrès (Les Andelys, 17 d'octubre de 1891 – París, 4 de gener de 1966) va ser un advocat i polític francès que es destacà arran de diversos judicis, entre els quals el d'en Francesc Macià.
Henry Torrès va nàixer el 1891 a les Andelys; el seu pare, un occità de Bordeus treballava a l'administració prefectoral. La seva mare, d'origen suís i alsacià era la filla d'Isaiah Levaillant, el fundador de la Lliga per la Defensa dels Drets Humans i Civils durant el cas Dreyfus.
Després dels seus estudis primaris a l'escola laica, Henry Torrès acabà els seus estudis secundaris al liceu de Bordeus. Després del batxillerat s'inscrigué a la Facultat de dret de París i alhora preparà "Normale supérieure" a Louis le Grand tot i que no hi romangué gaire temps. Obtingué la seva llicència de dret el 1911 i se n'anà després a Sant Rafael per a dirigir-hi un setmanari.
Durant la Primera Guerra Mundial, la seva conducta i contribució exemplars feren que rebé la Creu de guerra amb palmes. El 18 d'octubre 1917, fou ferit durant l'atac del Moulin de Laffaux. Li fou atorgada aleshores la Medalla militar. Tornà a la vida civil a conseqüència de les seves ferides i començà a participar en diversos diaris populars com ara la Vérité i el Journal du Peuple.
Fou advocat de Francesc Macià en el judici que tingué lloc a París a conseqüència dels Fets de Prats de Molló; així mateix, també defensà diversos anarquistes, com Francisco Ascaso, Buenaventura Durruti i Gregorio Jover, i a l'independentista Josep Dencàs detingut per les autoritats feixistes a Gènova. Va ser diputat de l'esquerra independent pel departament dels Alps Marítims de 1932 a 1936, i senador pel departament del Sena del 1948 al 1958.

## Referències

* ↑ Renyer, Jaume. «Henry Torrès, l'advocat de les causes justes». Llibertat.cat, 04-01-2023. [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ «Biographie Henry Torrès» (en francès). Assemblee-Nationale.fr. [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ Esculies, Joan «El cavaller de l'ideal». Sàpiens [Barcelona], núm. 121, 10-2012, p.22-28. ISSN: 1695-2014.
# Henryk Melcer-Szczawiński

Henryk Melcer-Szczawiński (Kalisch, 21 de setembre de 1869 – Varsòvia, 18 d'abril de 1928 fou un pianista i compositor polonès del Romanticisme. Estudià en el Conservatori de Varsòvia i de Viena i el 1895 i 1898 assolí els premis Rubinstein i Paderewski pels seus concerts en mi menor i do menor, respectivament. Després donà concerts en les principals capitals d'Europa, fou professor dels conservatoris de Hèlsinki, - llavors Helsingsfors - i de Lemberg, director de la Filharmònica de Lemberg, professor del Conservatori de Viena de 1903 a 1906 i director de la Filharmònica de Varsòvia. A més dels seus concerts per a piano, va compondre un trio per a piano i instruments de corda, una sonata per a violí, les òperes Maria (Varsòvia, 1906), i Protesilao i Laodamia, una obra per a cor i orquestra, lieder, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 34, pàg. 925, ISBN 84 239-4534-0
# Herman Severin Løvenskiold

Herman Severin Løvenskiold (Hollensjärnbruk, 30 de juliol de 1815 – Copenhaguen, 5 de desembre de 1870) fou un compositor noruec del Romanticisme.
Fou músic del rei de Dinamarca Cristià VIII des de 1841, i el 1851 desenvolupà les funcions d'organista en el Palau de Christiansborg (Copenhaguen).
A més de petites obres per a cant, i altres, va compondre: La Sylphide (1836) ball; l'òpera Sara (1836); el ball La primavera en Atenes posada per primera vegada en escena en el Teatre Reial de Copenhaguen el (1849); l'òpera Turandot (1851); Marxa de festa, Tres fulles d'àlbum, per a piano, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 1397 (ISBN 84 239-4530-8)
# Hermann Francke

Hermann Francke (Neusalz, 1834 - Sorau, 1919) fou un compositor alemany del Romanticisme.
Deixeble d'Adolf-Bernhard Marx, fou cantor a Crossen i des de 1869 de la catedral de Sorau; el 1883 fou nomenat reial director de música. Va compondre nombroses obres vocals, tant en el gènere religiós com profà, entre aquelles l'oratori Isaaks Opferung; i en el gènere instrumental diverses per a orquestra de cordes, dos trios amb piano i una sonata per a violoncel: com a tractadista, publicà un Handbuch der Musik (1867) i Der Vortrag des liturgischen Gesanges (1891).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 1081 (ISBN 84-239-4524-3)
# Hermann Suter

Hermann Suter (Kaisersthul, Suïssa, 28 d'abril de 1870 - Basilea, 22 de juny de 1926) fou un compositor suís.
Fill d'un distingit organista, rebé les primeres lliçons de música; després estudià amb diversos mestres particulars a Zúric i a Basilea i, finalment, assistí durant tres anys als cursos dels Conservatoris de Stuttgart i de Leipzig. De 1892 a 1902 fou professor de música, organista i director de societats corals de Zuric, succeint el 1900 a Friedrich Hegar com a director del Cor mixt d'aquella ciutat. El 1902 a Basilea, succeí a Volkland com a director dels Concerts simfònics, del Gesangverein (cor mixt), de la Liedertafel (cor mixt) i del Festival anual de Basilea.
Com a compositor es donà a conèixer per dos quartets per a instruments de corda: el poema simfònic Walpurgisnacht, amb cors; una Simfonia; St. Jakob an der Birs, música per la llegenda de Daniel Bernoulli; Die Schmiede im Walde, cor per a homes amb acompanyament d'orquestra; cors mixts i melodies vocals amb acompanyament o sense. Des de 1918 era director del Conservatori de Basilea.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 58, pàg. 1137 (ISBN 84-239-4558-8)
# Hermann Vetter

Hermann Vetter (Grossdrebnitz, 9 de juliol de 1859 - 21 de maig de 1928) fou un pianista, compositor i musicògraf alemany.
Estudià al Conservatori de Dresden, del que en fou professor de piano des de 1883, entrant el 1906 a formar part del Comitè de direcció.
A part d'excel·lents edicions de Liszt, Cramer, Duvernoy, Kirchner, etc., va publicar Technische Studien; Elementarstudien, diverses composicions i el tractat Zur Technik des Klavierspiels (1908)

## Referències

* ↑ «Dades a musicsack.com». Arxivat de l'original el 2012-02-29. [Consulta: 27 agost 2013].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 68, pàg. 243 (ISBN 84-239-4568-5)
# Hermann Zopff

Hermann Zopff (Glogau, 1826 - Leipzig, 1883) fou un compositor alemany.
Va prendre part molt activa en la vida musical alemanya com a musicòleg, teòric, editor, director d'orquestra i professor de cant.
Fecund compositor, el llarg catàleg de les seves obres compren des del petit lied fins a les més vastes composicions polifòniques i dramàtiques, figurant entre aquestes últimes les òperes:
* Carloman
* Muhammed
* Judes Macabeus
* Constantin
En les seva època foren molt celebrats:
* Tell, poema simfònic,
* Un Idil·li, per a petita orquestra.
* Traum am Rhein, poema,

## Obres teòriques

* Ratschläge für angehende Dirigenten,
* Grundzüge einer Theorie der Oper,
També publicà un excel·lent mètode de cant amb consells pràctics per a la conservació de la veu.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70. pàg. 1426 (ISBN 84-239-4570-7)
# Hero

Hero (en grec antic: Ἡρώ) va ser una sacerdotessa d'Afrodita en la mitologia grega. Vivia a Sestos, a la costa de l'Hel·lespont, i s'enamorà del jove Leandre, que vivia a l'altra banda del mar. Cada nit Leandre passava nedant l'estret per visitar-la i ella encenia una torxa a dalt d'una torre per guiar-lo. Però una nit el vent apagà la torxa i Leandre s'ofegà. Quan Hero descobrí l'endemà el seu cos a la platja se suïcidà saltant de dalt de la torre.
El poema Hero i Leandre, atribuït al poeta Museu, recull aquest mite. El poeta anglès Christopher Marlowe va tractar també el tema.

## Òpera

El compositor alemany Ernst Frank (1847-1889) va escriure una òpera dedicada a aquest personatge que fou estrenada a Berlín l'any 1884.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 112. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 1114 (ISBN 84-239-4524-3)

## Enllaços externs

* http://www.classic-literature.co.uk/british-authors/16th-century/christopher-marlowe/hero-and-leander/
* http://personal.rhul.ac.uk/uhle/001/hero%20and%20leander.htm Arxivat 2021-05-01 a Wayback Machine.