OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mylochromis ensatus

Mylochromis ensatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 15-23 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Malawi.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Turner, G.F. i J.D. Howarth, 2001. Description of two new species of Mylochromis (Teleostei: Cichlidae) from Lake Malawi, Africa. Ichthyol. Explor. Freshwat, 12(3):205-212.
* ↑ Snoeks, J. i M. Hanssens, 2004. Identification guidelines to other non-mbuna. p.266-310. A: Snoeks, J. (ed.) The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Estats Units, 360p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Derijst, E. i J. Snoeks, 1992: Maravichromis Eccles & Trewavas, 1989, a junior synonym of Mylochromis Regan, 1920 (Teleostei, Cichlidae). Cybium v. 16 (núm. 2): 173.
* Eccles, D.H. i E. Trewavas, 1989. Malawian cichlid fishes: the classification of some haplochromine genera. Lake Fish Movies, Alemanya Occidental.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nsiku, E., 1999. Changes in the fisheries of Lake Malawi, 1976-1996: ecosystem-based analysis. University of British Columbia, Vancouver, Canadà. 217 p.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Máximo Merlo

Máximo Merlo fou un compositor espanyol que vivia les últimes dècades del segle xviii vivia a Madrid, on cultivava la composició de peces de gènere espanyol més en voga llavors per a guitarra i clave, apareixent anunciat diverses vegades en la Gaceta de Madrid. Seis contradanzas per a guitarra i baixos, les Seguidillas, i el Ay de la Habana i altres diverses obres ho testifiquen. L'època del seu floriment llisca entre 1784 i 1800.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 963 ISBN 84 239-4534-0

## Referències

* ↑ https://books.google.cat/books?id=YmCYb-KddqYC&pg=PA108&lpg=PA108&dq=M%C3%A1ximo+Merlo&source=bl&ots=pQXWhSbNTa&sig=Qnxm5n736a8Jnu9X3iUAbWrdj40&hl=ca&sa=X&ei=B9oRVeDwFMzsaMafgOgN&ved=0CHYQ6AEwEA#v=onepage&q=M%C3%A1ximo%20Merlo&f=false
* ↑ https://books.google.cat/books?id=B4WL5GfpT6IC&pg=PA1081&lpg=PA1081&dq=M%C3%A1ximo+Merlo&source=bl&ots=nUo3_rL0Gw&sig=FVZBhIork3_Syv8knUbGzZPEbOc&hl=ca&sa=X&ei=B9oRVeDwFMzsaMafgOgN&ved=0CIgBEOgBMBM#v=onepage&q=M%C3%A1ximo%20Merlo&f=false
# Mèlia (nimfa)

Segons la mitologia grega, Mèlia (en grec antic Μελία), va ser una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis.
De les seues relacions amb Apol·lo nasqueren Ismeni i Tèner. Rebia culte al temple d'Apol·lo Ismenos, prop de Tebes. Donà nom a una font que hi havia en aquella ciutat. La mateixa Mèlia, o potser una altra també filla d'Oceà, estava casada amb el riu Ínac i li donà tres fills, Egialeu, Fegeu i Foroneu.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 352. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 146. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# The Farewell (pel·lícula de 2019)

The Farewell és una comèdia dramàtica estatunidenca de 2019 escrita i dirigida per Lulu Wang. És protagonitzada per Awkwafina, Tzi Ma, Diana Lin, Zhao Shuzhen, Lu Hong, i Jiang Yongbo. El film segueix la història d'una família que descobreix que a la seua àvia li queda poc temps de vida, llavors aquesta decideix celebrar una reunió familiar sense dir-li a l'àvia que es morirà. S'ha doblat al català.
La pel·lícula es basa en part de les experiències vitals de la directora Wang, que ja havia fet públiques primer per ràdio a What You Don't Know, i que van aparèixer com a part d'un episodi de This American Life. La pel·lícula es va projectar a la secció dramàtica i competitiva dels Estats Units del Festival de Cinema de Sundance de 2019 i va ser estrenada als Estats Units el 12 de juliol de 2019, gràcies a A24. Va rebre crítiques positives dels crítics, amb uns elogis per al guió i la direcció de Wang i per a les actuacions d'Awwwafina i Zhao Shuzhen.

## Repartiment

* Awkwafina com a Billi Wang (王比莉)
* Tzi Ma com a Haiyan Wang (王海燕), el pare de Billi
* Diana Lin com a Lu Jian (陆建), la mare de Billi
* Zhao Shuzhen com l'àvia per part paterna de Billi, dita "Nai Nai" (奶奶)
* Lu Hong com a Little Nai Nai, la germana menor de l'àvia de Billi
* Jiang Yongbo com a Haibin (海滨), el germà gran de Haiyan
* Chen Han com a Hao Hao (浩浩), el fill de Haibin
* Aoi Mizuhara com a Aiko (爱子), la xicota de Hao Hao
* Zhang Jing com a Yuping, la germana de Haiyan
* Li Xiang com la tia Ling, l'esposa de Haibin
* Yang Xuejian com a Mr. Li
* Jim Liu com el Dr. Song

## Referències

* ↑ «Programación La 2 Catalunya hoy» (en castellà), 24-08-2023. [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ Siegel, Tatiana. «Sundance Unveils Politics-Heavy Lineup Featuring Ocasio-Cortez Doc, Feinstein Drama». The Hollywood Reporter, 28-11-2018. [Consulta: 28 novembre 2018].
# El ángel en el reloj

El ángel en el reloj és una pel·lícula mexicana de 2017 pertanyent al gènere d'animació i aventures, produït per l'estudi Fotosíntesis Media i dirigit per Miguel Ángel Uriegas i escrit per Rosana Curiel.

## Argument

En el Mèxic contemporani Amelia és una petita nena, alegre i múrria, però el major desig de la qual en la vida és poder detenir el temps. El seu desig es deu al fet que la petita ha estat diagnosticada amb leucèmia, per la qual cosa desitja prolongar la seva vida.
En la cerca per aconseguir la seva meta, Amelia coneixerà a Malachi, un àngel que viu dins del seu rellotge de cucut. Malachi portarà a Amelia a recórrer els Camps del Temps en una aventura sense igual, on la petita serà acompanyada per les fades 'Aquí' i 'Ara'. Amelia per accident avaria el rellotge àngel, danyant greument la naturalesa del seu temps; llavors busca l'ajuda del mestre rellotger, l'os Balzac. A través de la seva aventura Amelia és enganyada pel Capità Maneta i s'enfronten al terrible vilà anomenat No temps, i només a través de grans sacrificis Amelia finalment descobrirà que el veritablement valuós són les coses meravelloses que tenim en el present, que moltes vegades no ens detenim a admirar i a agrair.

## Repartiment de veu

* Zoe Mora com Amelia.
* Erick Elías com Alejandro (papà d'Amelia).
* Laura Flores com Ana (mamà d'Amelia).
* Leonardo de Lozanne com Malachi, l'àngel del rellotge.
* Camila Sodi com fada Martina.
* Sebastián Llapur com Senyor del passat.
* Mireya Mendoza com Aquí.
* Moisés Iván Mora com Ara.
* Gerardo Velázquez com Capità Manecilla.
* Mario Arvizu com Balzac.
* Daniel del Roble com No tiempo.
* Héctor Lee com Torque.
* Eduardo Tejedo com Señor rellotger.
* Héctor Lee Jr. com Engrane.

## Desenvolupament

El desenvolupament de l'àngel en el rellotge es va iniciar l'any 2017 per a una estrena a la fi del mateix any. La pel·lícula va ser creada amb la intenció de servir a la causa per als nens amb càncer.

## Llançament

Es va estrenar als cinemes de Mèxic el dia 25 de maig de l'any 2018 després de ser projectada al Festival Internacional de Cinema de Morelia el 22 d'octubre de 2017.

## Referències

* ↑ El ángel en el reloj a Fotogramas
* ↑ 'El ángel en el reloj': La vocación educativa y solidaria en el cine, ecartelera, 9 de novembre de 2018
* ↑ Se estrena la mexicana "El Ángel en el reloj", película infantil sobre el cáncer, noticine.com, 24 de maig de 2018

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Nalbantichthys elongatus

Nalbantichthys elongatus és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 300-520 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Mar de Bering.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Schultz L. P., 1967. A new genus and new species of zoarcid fish from the North Pacific Ocean. Proceedings of the United States National Museum v. 122 (núm. 3598). 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Schultz, L. P., 1967. A new genus and new species of zoarcid fish from the North Pacific Ocean. Proceedings of the United States National Museum v. 122 (núm. 3598): 1-5.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Nangra carcharhinoides

Nangra carcharhinoides és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,2 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 35-37.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Ganges a prop de Patna (l'Índia).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Day F., 1877. The fishes of India; being a natural history of the fishes known to inhabit the seas and fresh waters of India, Burma, and Ceylon. Fishes India Part 3. 369-552.
* ↑ «Nangra carcharhinoides». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Roberts, T. R. i C. J., Jr. Ferraris, 1998: Review of South Asian sisorid catfish genera Gagata and Nangra, with descriptions of a new genus and five new species. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 50 (núm. 14): 315-345.
* ↑ Jayaram, K.C., 1999. The freshwater fishes of the Indian region. Narendra Publishing House, Delhi - 110006, Índia. 551 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hora, S. L. i N. C. Law, 1941: Siluroid fishes of India, Burma and Ceylon. IX. Fishes of the genera Gagata Bleeker and Nangra Day. X. Fishes of the genus Batasio Blyth. Records of the Indian Museum (Calcutta) v. 43 (pt 1): 9-42, 2 pls.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sen, N. i B. K. Biswas, 1994: On a new species of Nangra Day (Pisces: Siluriformes: Sisoridae) from Assam, north east India with a note on comparative studies of other known species. Records of the Zoological Survey of India v. 94 (núms. 2-4): 441-446.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Villà

Can Villà és una masia de Vilassar de Dalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil, es tracta d'una masia formada per una planta baixa i un pis. Està coberta per una teulada de dos vessants i el carener perpendicular a la façana, que no coincideix amb l'eix de simetria de la casa, de manera que el vessant dret és molt més llarg. La construcció ha patit transformacions però el portal rodó adovellat i totes les finestres amb les llindes, brancals i ampits treballats amb carreus de pedra, així com els angles de la casa.

## Referències

* ↑ «Can Villà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Lucien Dautresme

Lucien Dautresme (Elbeuf sur Seine, 21 de maig de 1826 - París, 18 de febrer de 1892) fou un polític i compositor musical francès. Estudià a l'Escola Politècnica i de 1846 a 1848 fou enginyer de la marina, ofici que abandonà ben aviat per a dedicar-se a la música. Estrenà amb èxit diverses obres i feu crítica musical al París-Magazine.
Quan era força conegut com a compositor, presentà candidatura a diputat (1871), però no fou elegit fins al 1876 i reelegit el 1877, 1881 i 1885. Políticament independent, votava tan aviat amb el partit oportunista com amb l'esquerra radical. El 1885 fou ministre de Comerç amb Brisson, el 1887 tingué la mateixa cartera en el gabinet de Rouvier i s'ocupà activament d'organitzar l'Exposició Universal. Per acabar, fou novament diputat el 1889 i senador el 1891.
A més de les nombroses melodies vocals, va escriure les obres següents:
* Sous les charmilles (1862);
* Le bon temps (1863);
* Cardillac, que fou representada amb extraordinari èxit l'11 de desembre de 1867, el mateix dia que el seu autor entrava a la presó per haver bufetejat en M. Carvalho, director del teatre Líric, al qual feia responsable de l'endarreriment sofert en la representació de l'obra.
L'incident, que costà a Dautresme sis mesos de presó, degué decidir-lo a deixar la música, perquè Cardillac fou l'última obra que va escriure.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 17, pàg. 1089-90 (ISBN 84-239-4517-0)
# Josquin Des Prés

Josquin Des Prés, Josquin Desprez, o simplement Josquin (Beaurevoir (Picardia) cap al 1450 - Condé-sur-l'Escaut, 27 d'agost de 1521) va ser un compositor francès del Renaixement. Fou un artista cèlebre durant i després de la seva vida, considerat un dels millors músics del Renaixement. Va compondre en diversos gèneres, incloent-hi motets, misses i cançons franceses i italianes. L'àmplia divulgació de la seva música fou possible gràcies a la invenció de la música impresa a principis del segle xvi, i avui se sap més de la seva música que de la seva vida.

## Biografia

Va ser cantor de la col·legiata de Saint-Quentin (Aisne) i després, de 1459 a 1472, a la catedral de Milà. L'any 1474 va entrar al servei de Galeàs Maria Sforza com a cantant de capella. Entre 1476 i 1504 va estar al servei del cardenal duc Ascani Maria Sforza. Entre 1486 i 1494, va treballar a la capella pontifícia, però va viatjar molt: Milà, Mòdena, Nancy, París, Piacenza... Durant un temps va ser músic de la cort del rei Lluís XII de França. Vers el 1503, havia deixat Roma per a posar-se al servei del duc de Ferrara Hèrcules d'Este, amb qui va romandre fins al 1504. Llavors va ser nomenat prebost de la col·legiata de Condé-sur-l'Escaut, població on va residir fins a la mort. Fou mestre de Cor de la col·legiata de Sant Quintí l'any 1509. Entre els seus deixebles s'hi compten els compositors belgues Benedictus Ducis i Jean Richafort, el francès Jean Mouton i el flamenc Nicolas Gombert, el també flamenc Appenzeller, fou un gran admirador seu, però no es té constància que fos alumne seu.
La seva obra va gaudir d'una gran difusió arreu d'Europa, principalment gràcies a la incipient impremta musical, ja que va ser un dels compositors més editats per l'editor venecià Ottaviano Petrucci. Mestre del contrapunt, va ser el primer gran músic del Renaixement i un dels creadors de la cançó polifònica. Fins a l'any 1485, va utilitzar sobretot el contrapunt melismàtic a la manera de Johannes Ockeghem.Els seus laudes Victimae paschali (1502), constitueixen un bon exemple del seu art de joventut. Entre 1485 i 1505, va intentar fer una síntesi entre la tradició polifònica de Guillaume Dufay o Johannes Ockeghem i l'harmonia italiana; els motets Planxit David o Absalon, fili mi mostren una major maduresa. Els seus motets posteriors, com ara In principio erat verbum, generalment arranjaments a quatre parts de texts bíblics, són més melodiosos.

## Obres

* Obres religioses:
    Ave Maria
    Miserere
    Stabat Mater
    Una vintena de misses, entre les quals cal destacar la Missa de beata virgine, la Missa Pange Lingua i la Missa Hercules Dux Ferrarie
    Més de 100 motets, himnes o salms
* Obres profanes :
    Al voltant de 80 cançons, entre les quals cal destacar Mille Regrets i Si j'ay perdu mon ami.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part, pàg. 2331 (ISBN 84-239-4581-2)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 537 (ISBN 84-239-4526-X)
* ↑ Edita SARPE Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 50 (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Rebatet, Lucien. Una historia de la música (en castellà). Barcelona: Omega, 2012, p. 86. ISBN 9788428215770.
# Escut de Ventalló

L'escut oficial de Ventalló té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, un lleó coronat d'or que agafa amb la mà dreta un ventall amb les armes dels Caramany (d'or, una losange de gules i bordura de vuit peces del mateix color), manegat i franjat d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 25 de juliol de 2013 i publicat al DOGC el 8 d'agost del mateix any amb el número 6435.
En aquestes armes parlants, el lleó fa referència a l'última síl·laba del topònim del municipi i el ventall, evidentment, es refereix a la resta del nom. El lleó i el ventall han estat els senyals tradicionals del poble. El ventall porta les armes dels Caramany: entre tots els senyors jurisdiccionals que va tenir Ventalló al llarg de la història, els Caramany van ser els qui més temps ho van ser.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Notes i referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1735/2013, de 25 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Ventalló.» (pdf). DOGC núm. 6435. Generalitat de Catalunya, 08-08-2013. [Consulta: 28 agost 2013].
# Escultura portes del Montseny 2

Escultura portes del Montseny 2 és el nom provisional d'una escultura en acer corten rovellat situada a Parets del Vallès de l'escultor Josep Plandiura, també coneguda amb el nom del "Pito del sereno", segons declaracions del propi artista.

## Descripció

L'estructura és d'acer corten, compta amb tres grans peus de 4x3 mts amb bases corbades. Té una alçada de 15 metres d'alçada i un pes de 950 Kg, construït l'any 2017, es va inaugurar el 30 d'abril del 2017, amb un cost de 38.000 €. L'escultura està ubicada a la rotonda d'entrada al nucli urbà, a l'avinguda Francesc Macià, de manera que es pot veure des de l'autovia C-17. El nom està pendent de ser escollit per l'ajuntament entre les propostes dels joves de Parets.
Segons l'Ajuntament, la peça forma part d'un conveni que va formalitzar-se amb el teixit industrial de Parets, amb la voluntat de col·laborar en projectes culturals, artístics i educatius. L'aportació econòmica està assumida íntegrament per ells i, per tant, no té cost per a les paretanes i els paretans perquè no s'ha requerit l'assumpció de cap partida extra de l'Ajuntament.
El conveni amb l'artista internacionalment reconegut, conté dues parts. La primera part tracta l'elaboració de diferents escultures que puguin ubicar-se a diversos indrets del municipi i per a potenciar la cultura, l'art i la identitat de la localitat. La segona part consisteix en un procés participatiu i educatiu amb alumnes d'instituts i escoles del poble, que aprenguin i col·laborin en la confecció de cada obra, i coneguin les tècniques escultòriques de feina.

## Referències

* ↑ «Inaugurada l'escultura de Plandiura a l'entrada de Parets». Diari Contrapunt, 30-04-2017 [Consulta: 1r maig 2017]. Arxivat 11 de juliol 2017 a Wayback Machine.
* ↑ «Parets tindrà una nova escultura de Josep Plandiura». El Periodico de Catalunya, 27-04-2017 [Consulta: 1r maig 2017].