OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Isbrueckerichthys epakmos

Isbrueckerichthys epakmos és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Derijst E., 1996. Note on the type species of the mailed catfish genus Pareiorhaphis Miranda-Ribeiro, 1918 (Pisces: Siluriformes: Loricariidae), with the introduction of Isbrueckerichthys nom. nov. Aquarium Wereld v. 49 (núm. 3). 62-64.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Pereira, E. H. L. & O. T. Oyakawa. 2003. Isbrueckerichthys epakmos, a new species of loricariid catfish from the rio Ribeira de Iguape basin, Brazil (Teleostei: Siluriformes). Neotropical Ichthyol. v. 1 (núm. 1): 3-9.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ishaq ibn Ibrahim al-Mawsilí

Ishaq ibn Ibrahim al-Mawsilí (Rey, 767-Bagdad, 850) fou un cantant persa, esmentat a Les mil i una nits.
El seu pare, Ibrahim al-Mawsili, també era cantant i poeta; tot i que procedia de Kufa, emigrà a Mossul, on el seu fill s'educava. Ishaq s'establí a Bagdad, on entrà al servei de la cort del califa Harun ar-Raixid, des de 786 a 809.
La seva meravellosa habilitat tocant el llaüt i la seva no menys prodigiosa memòria són mencionades ponderadament en nombroses cròniques àrabs antigues. Segons una d'aquestes, la veu d'Ishaq tenia un registre de quatre octaves. Un dels seus millors deixebles fou Ziryab, en qui Ishaq veié ben aviat un rival que podia fer-li ombra, per la qual cosa li aconsellà que s'allunyés de Bagdad i s'establís a l'Àndalus. Assolí col·leccionar en un llibre fins a 900 composicions del seu pare; però no es conserva cap d'aquests manuscrits.
Els contes àrabs en què apareix citat aquest artista, així com el Diccionari d'homes instruïts, de Yaqut, tenen interès des del punt de vista històric i musical, perquè donen llum a molts punts obscurs sobre l'afinació d'alguns instruments antics, així com el sistema de composició practicat en aquella època.

## Bibliografia

* Apèndix núm. 6, pàg. 443 de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84-239-4576-6)
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Isḥāḳ b. Ibrāhīm al-Mawṣīlī".
* A People Without a Country: The Kurds and Kurdistan, Gérard Chaliand
* The Kurds by Thomas Bois, 1966 (C'est à Ziriyab que l'on doit la cinquième corde du luth. L'Histoire a conservé encore le nom, au IXe siècle, de toute une dynastie de musiciens kurdes : Ibrahim ibn al-Mehdi, son fils Ishaq al-Mawsili (+ 850) et son petit-fils Hammâd.)
# Isidore de Lara

Isidore de Lara (Londres, Regne Unit, 9 d'agost de 1858 - París, Illa de França, 2 de setembre de 1935) fou un compositor anglès.
Estudia música a Milà, traslladant-se més tard a Londres, on es dedicà primer a l'ensenyança del cant i després a la composició de melodies. El 1892 feu executar a Londres l'oratori La llum d'Àsia, que fou transformada en òpera pel mateix autor. Va escriure a més les òperes següents:
* Amy Robsart, (Londres, 1893)
* Moina, estrenada a (Montecarlo, 1899).
* El despertar de Buda, (Gant, 1904).
* Sauga, (Niça, 1906),
* Solea,
* Le voilter blanc, estrenada a (Budapest el maig de 1933).
* Nail, París, 1911,
* Les trois Masques, (Marsella, Cannes, 1921),

## Anàlisi tècnica

La música d'aquest compositor està fortament influïda per l'estil de Massenet i Bizet. La idea melòdica és fàcil (a voltes en excés), el que li va assegurar el favor constant dels auditoris poc exigents, abundant en totes les òperes els efectes vocals i d'orquestra característics de l'època meyerberiana. Durant la Primera Guerra Mundial dirigí a Londres nombrosos concerts d'orquestra i de cambra, consagrats especialment als compositors anglesos.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, pàg. 807 (ISBN 84-239-4529-4)
* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 6, pàg. 1020 (ISBN 84-239-4575-8)
# Isidoro Piantanida

Isidoro Piantanida (Milà primera meitat del segle xviii se sap que el 1812 encara era viu) fou un compositor i sacerdot que abraçà la carrera eclesiàstica i cursà música sota la direcció del mestre de capella Fiorini. Va compondre moltes obres religioses, entre elles una missa i un miserere, considerat aquest últim com una obra mestra. A Milà s'imprimí una Salve Regina d'aquest compositor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 44, pàg. 469, ISBN 84-239-4544-8
# Isidoro Tomás Blanco Fernández

Isidoro Tomás Blanco Fernández (Lugo, Galícia, 1824 - idm. 1893) fou un compositor i organista gallec.
Acabats els seus estudis a la capital d'Espanya, ocupà la plaça d'organista de la catedral de Lugo.
Se li deuen: Ària a San Agustín, un Santo Rosario, i uns Goigs a la Verge i a Nostre Senyor de la Sang, i diverses obres de música profana.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1085. (ISBN 84-239-4508-1)
# Simone Pétrement

Simone Pétrement (Ghazaouet, 6 de juny de 1907 - Margency, 15 de desembre de 1992) va ser una filòsofa francesa especialitzada en els orígens cristians del gnosticisme.
Estudiant al Liceu Henri IV va ser companya de classe de Simone Weil. Va formar-se a l'École Normale Supérieure i va ser una de les tres primeres dones en graduar-se en humanitats juntament amb Clémence Ramnoux i Suzanne Roubaud. Llicenciada en filosofia (1931) i després doctora en humanitats (1947), va treballar com a conservadora a la Biblioteca Nacional de França. L'Acadèmia Francesa li va concedir el premi Broquette-Gonin el 1974 per la seva biografia La vie de Simone Weil.

## Referències

* ↑ Massimiliano Marianelli. La metafora ritrovata. Miti e simboli nella filosofia di Simone Weil. Città Nuova, 2004, p. 20 et suiv.. ISBN 88-311-3355-1.
* ↑ «L'annuaire / a-Ulm». ens.fr. [Consulta: 22 octubre 2021]..
* ↑ Efthymiou, Loukia «Le genre des concours». Clio. Femmes, Genre, Histoire. Éditions Belin, 18, 01-11-2003, pàg. 91–112. ISSN: 1252-7017 [Consulta: 20 setembre 2020]..
* ↑ «Simone PETREMENT». Bibliothèque Nationale de France. [Consulta: 26 març 2014].
* ↑ «Simone PETREMENT». Académie française. [Consulta: 5 gener 2014].
# Isoperla oxylepis

Isoperla oxylepis és una espècie de plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids present a Àustria, Bèlgica, Bulgària, Txèquia, Eslovàquia, França Alemanya, Hongria, Itàlia, Polònia, Romania, Ucraïna i els territoris de l'antiga República Federal Socialista de Iugoslàvia. En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a imago és terrestre i volador.

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Despax, 1936. Bull. Soc. Hist. nat. Toulouse 69(3):357.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Helešic, J. i Sedlaak, E., 1995. Downstream effect of impoundments on stoneflies: Case study of an epipotamal reach of the Jihlava river, Czech Republic. Regulated Rivers: Research & Management, 10: 39–49. «Enllaç».
* ↑ Il'ja Krno. (Plecoptera) of the Gidra River Basin (Malé Karpaty Mts. Slovakia). Acta Zoologica Universitatis Comenianae. Vol. 45: 53-67, 2003
* ↑ A new model estimating stonefly species production in the West Carpathian torrents (anglès)
* ↑ C. Berthélemy, 1965. Note faunistique sur les plécoptères du massif central. Annales de Limnologie, 1, pàgs. 221-237. «Enllaç».
* ↑ Plecoptera response to acidification in several headwater streams in the Vosges Mountains (northeastern France) (anglès)
* ↑ Despax, 1951. Faune de France, 55:213.
* ↑ Rainer Rupprecht, 2009. Attempts to re-colonise water insects in German brooks. Aquatic Insects. Vol. 31, núm. sup1
* ↑ Barcoding Fauna Bavarica (alemany)
* ↑ Ignac Sivec, 1980. Notes on stoneflies (Plecoptera) from south west Yugoslavia, with description of a new Nemoura. Aquatic Insects. Vol. 2, núm. 2. «Enllaç».
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:204.
* Illies, 1952. Beitr. Entomol. 2:369-424.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:392, 414.
* Kimmins, 1970. Bull. Br. Mus. Nat. Hist. Ent. 24(8):347
* Peter Zwick|Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:249.
* Marten, 1997. A: Landolt & Sartori (Ed.). Ephemeroptera & Plecoptera. Biology-Ecology-Systematics. Actes de la Vuitena Conferència Internacional sobre efemeròpter i del Dotzè Simposi Internacional sobre plecòpters celebrats a Lausana l'agost del 1995, 167-174

## Enllaços externs

* PESI (anglès)
# Israel Lovy

Israel Lovy (Dantzig, 1773 - París, 1832) fou un músic i rabí alemany. Es va distingir com a hazan o cantor en les sinagogues per la seva bella i sonora veu. Després d'haver recorregut Silèsia, Saxònia, Bohèmia i Moràvia, s'establí a Furth (Baviera), d'on passà a Magúncia, a Estrasburg i altres ciutats, fins que el 1818 fixà la seva residència definitivament a París, on els jueus el reberen entusiasmats.
Era tal la fama que com a cantor gaudí en la capital de França que fou convidat a cantar en salons aristocràtics, i es tractà de transformar-lo de ministre oficiant del culte jueu en artista de l'Òpera, a el que Lovy sempre es resistí.
Va compondre diversos cants religiosos-jueus, que col·leccionà el seu fill el periodista Julius, premiats en un concurs de l'Institut de França i publicats a París.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 375-76 (ISBN 84-239-4531-6)

## Enllaços externs

* Biografia a la Jewish Encyclopedia
# Istigobius diadema

Istigobius diadema és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia, Malàisia, Indonèsia i Austràlia.

## Referències

* ↑ Whitley G. P. 1932. Fishes. Sci. Rep. Great Barrier Reef Exped. v. 4 (núm. 9). 267-316.
* ↑ «Istigobius diadema». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Murdy, E.O. i D.F. Hoese 1985. Revision of the gobiid fish genus Istigobius. Indo-Pacific Fishes (4):41 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Iu Alavedra i Ferrer

Iu Alavedra i Ferrer (Vallbona d'Anoia, Anoia, 11 de gener de 1895 - 1 de novembre de 1972) fou un trompetista i compositor de sardanes.

## Biografia

Tocà com a clarinet segon (1909) a la cobla-orquestra Moderna Monnés, d'Esparreguera. El 1920 va ser nomenat professor auxiliar de l'Escola Municipal de Música de Sabadell, i al mateix any també va entrar a la Banda Municipal de la població vallesana; encara romania a ambdós llocs el 1939, quan fou expedientat pels franquistes, vencedors a la guerra. Va ser fundador, instrumentista i representant de la cobla Molins des del 1940 fins al 1951, quan es redenominà (1952) Cobla Sabadell.
Tingué d'alumnes els (futurs) músics Josep Auferil (el 1926) i Josep Martínez i Vinaròs. Compongué sardanes, moltes de les quals oblidades en l'actualitat (2013).

## Sardanes

selecció
* Adéu companys (1962), enregistrada
* L'amic Padró (1962)
* L'avi bo (1950)
* Bellaterra (1957)
* Cala Go-Gó (1964), dedicada al càmping del mateix nom
* Canyamars, enregistrada
* Cecília (1944), dedicada a la seva filla, enregistrada
* Creu Alta (1955)
* La font del Torrentmal (1963)
* Jaume i Esteve (1955)
* El Llot (1967)
* Lola de març (1947)
* Lola i Esteve (1953)
* Mari-Siri (1947), als seus germans Maria i Siridi
* Menuda Maria Antònia (1958)
* La meva Maria (1953)
* Monasor (1959), al seu professor d'acordió Frederic Monasor Segovia
* Montflorit (1947)
* La nostra mare (1963)
* Olga (arranj. 1953), dedicada a la seva filla, enregistrada
* La nostra mare
* La pedreta (1966)
* Torrebonica (1957)
* Vallbona (1951)
* Xamosa Maria Dolors (1957)

### Enregistraments

* ↑ DCCobla Sabadell. LX (1952-2012). Barcelona: Audiovisuals de Sarrià, 2013.
* ↑ LP Els Montgrins. Records de Canyamars. Barcelona: DCD, 1989.
* ↑ LP Cobla Combo-Gili. Les plus célèbres sardanes. France: Bel-air, 1963.
* ↑ DC Sabadell Sardanista 1947-1997. 17 sardanes d'autors sabadellencs. Alternativa, 1997.

## Referències

* ↑ Alavedra i Subiranas, Joan «La Banda Municipal de Música de Sabadell, una història de la música oficial del municipi (1856-1981)». Arraona, núm. 4, 3a. època, Primavera 1989, pàg. 35-54.
* ↑ «Iu Alavedra i Ferrer, al web de la Cobla Sabadell». [Consulta: 14 novembre 2013].
* ↑ «Iu Alavedra, al web "Boig per la sardana"». [Consulta: 1r gener 2014].
* ↑ «Cala Gogó - Historia» (en català i espanyol). [Consulta: 1r gener 2014].

## Bibliografia

* Sanahuja i Capella, Daniel «Recordant... Iu Alavedra Ferrer». Quadern: Amics de les Arts i de les Lletres de Sabadell, núm. 10, setembre-octubre 1979, pàg. 227-228.
# Istigobius hoshinonis

Istigobius hoshinonis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del Japó, sud de Corea i Hong Kong.

## Referències

* ↑ Whitley G. P. 1932. Fishes. Sci. Rep. Great Barrier Reef Exped. v. 4 (núm. 9). 267-316.
* ↑ «Istigobius hoshinonis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Murdy, E.O. i D.F. Hoese 1985. Revision of the gobiid fish genus Istigobius. Indo-Pacific Fishes (4):41 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Istituto poligràfic i Zecca dello Stato

L'Institut Poligràfic i de la Casa de la Moneda de l'Estat (IPZS) és una societat anònima propietat del Ministeri d'Economia i Finances.
Exerceix la funció de garant de la confiança del públic mitjançant el disseny i desenvolupament de solucions integrades en els camps de la seguretat, protecció de la salut, antifalsificació i traçabilitat. La seu social es troba a Roma, al carrer Via Salaria 691, mentre que la seva estructura productiva està distribuïda per tot el territori nacional amb les plantes a Roma, entre les quals es troben l'Officina Carte Valori e Produzioni Tradizionali i l'Establiment Salari, l'Establiment de la Casa de la Moneda al carrer Via Gino Capponi, i la fàbrica de Foggia on es troba la fàbrica de paper, així com la fàbrica de Verrès al Valle d'Aosta.

## Història

Fundada el 1928 com a Impremta de l'Estat amb la llei núm. 2744, del 6 de desembre de 1928, l'Institut Estatal d'Impremta i Casa de la Moneda va assumir la seva denominació actual el 1978, quan va adquirir la Casa de la Moneda segons la llei núm. 154, del 20 d'abril de 1978. Amb la resolució CIPE núm. 59/2002, el Poligrafico es va transformar en una societat anònima amb el Ministeri d'Economia i Finances com a únic accionista el 2002. Reprenent el llegat de l'Officina Governativa delle Carte Valori de Torí, fundada pel llavors ministre d'Economia Quintino Sella amb la llei núm. 2265, del 11 de maig de 1865, el Poligrafico continua sent el proveïdor oficial de documents de seguretat de l'Estat italià, desenvolupant tecnologies cada vegada més sofisticades i solucions integrades.

## Activitats

L'activitat de la companyia es divideix en quatre grans àrees:
* Documents identificatius;
* Lluita contra la falsificació i traçabilitat;
* Acuñació i cadena d'aprovisionament artístic;
* Cadena d'aprovisionament jurídic-administratiu i productes basats en web.
La companyia també es dedica a la impressió de les publicacions oficials de l'Estat, incloent-hi el Butlletí Oficial, i als títols valors de l'Estat, incloent-hi els segells, que són produïts pel Taller de Títols Valors i Producció Tradicional.
# North Haledon

North Haledon és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 8.940 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Haledon tenia 7.920 habitants, 2.626 habitatges, i 2.077 famílies. La densitat de població era de 888,9 habitants/km².
Dels 2.626 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,2% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 20,9% no eren unitats familiars. En el 17,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 10,6% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 19,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 74.700 $ i la renda mediana per família de 80.936 $. Els homes tenien una renda mediana de 52.006 $ mentre que les dones 34.854 $. La renda per capita de la població era de 30.322 $. Aproximadament el 2,4% de les famílies i el 4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Haledon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Haledon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.