OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de l'Estartit

L'escut oficial de l'Estartit té el blasonament següent:
    Escut caironat: d'atzur, una branca de corall de gules perfilada d'argent orlada de set rocs d'or ixent d'una faixa ondada abaixada d'argent.

## Història

La junta de veïns va iniciar l'expedient d'adopció de l'escut heràldic el 30 de març de 2022. Va ser aprovat el 9 de gener de 2023 i publicat al DOGC el 17 de gener del mateix any amb el número 8834.
L'escut incorpora set rocs, que simbolitzen les illes Medes, situades davant mateix de l'Estartit, i una branca de corall ixent d'una faixa ondada, que representen la relació del poble amb el mar.
Com és norma en tots els escuts de les entitats municipals descentralitzades, el de l'Estartit no porta corona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Empordà
* Escuts oficials de les entitats municipals descentralitzades de Catalunya

## Notes i referències

* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/46/2023, de 9 de gener, per la qual es dona conformitat a l'adopció de l'escut heràldic de l'entitat municipal descentralitzada de l'Estartit.» (pdf). DOGC núm. 8834. Generalitat de Catalunya, 17-01-2023. [Consulta: 4 abril 2023].
# Adrià Targa i Ramos

Adrià Targa i Ramos (Tarragona, 1987) és escriptor, llicenciat en Filologia Clàssica a la Universitat de Barcelona, actualment es dedica a la docència. La seva producció literària se centra en la poesia. L'any 2010 es va proclamar guanyador del Premi de poesia Sant Cugat a la memòria de Gabriel Ferrater amb Boques en calma; amb la mateixa obra va guanyar el premi El Temps de les Cireres de Seròs l'any 2011.

## Obra

* L'exili de Constança, Cossetània Edicions, 2008
* Boques en calma, Edicions 62, 2010
* Ícar, Edicions Poncianes, 2015
* Canviar de cel, Godall Edicions, 2021
* Acròpolis, Godall Edicions, 2024
* Arnau, Edicions Proa, 2024

## Enllaços externs

* Retrat d'Adrià Targa a El Singular Digital Arxivat 2013-06-28 at Archive.is
* Qui és qui. Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya
* Llista d'Escriptors del Camp de Tarragona Arxivat 2013-09-02 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Morera, Pius. «Aparador de poesia, 25 d'octubre de 2017». Aparador de poesia. Ràdio Santvi, 25-10-2017. [Consulta: 19 gener 2020].
# Mattheus Le Maistre

Mattheus Le Maistre també Mathieu Lemaître fou un compositor flamenc de la segona meitat del segle xvi. Va ser xantre o mestre de capella a Baviera, director de la música del gran duc de Mecklemburg - Schwerin i deixà les obres següents: Catechesis numeris inclusa et ad puerorum captum accommodata (Nuremberg, 1563), Geistliche und weltliche teutsche Gesang mitvier und fünf Stimmen (Wittenberg, 1566), i Sacrae cantiones, quisoque vocum (Dresden, 1570).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1550 ISBN 84 239-4529-4
* https://opacplus.bsb-muenchen.de/metaopac/search?View=default&db=100&id=BV007832957 Arxivat 2015-04-07 a Wayback Machine.
* http://imslp.org/wiki/Category:Le_Maistre,_Mattheus
# Polifem (fill d'Èlat)

Polifem (en grec antic Πολύφημος), d'acord amb la mitologia grega, fou un heroi grec, fill d'Èlat, rei dels làpites, i d'Higia. El seu pare "diví" era Posidó. Era germà de Ceneu.
Es va casar amb Laònome, que en una antiga tradició, passava per ser germana d'Hèracles. Polifem va participar en el combat entre els centaures i els làpites. També va participar en l'expedició dels argonautes, però juntament amb Hèracles se'n va separar, per participar en la recerca d'Hilas. Es va quedar a Mísia, on va fundar la ciutat de Cios.
Va morir en la guerra contra els Càlibes.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 181. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 449. ISBN 9788496061972.

## Vegeu també

* L'Odissea
# Henryk Pachulski

Henryk Pachulski (Łazy, Lublin Voivodeship, 16 d'octubre de 1859 - Moscou, 2 de març de 1921), rus: Генрих Альбертович Пахульский, Guénrikh Albértovitx Pakhulski, fou un pianista i compositor polonès, nacionalitzat rus. Va rebre la seva educació musical a Varsòvia i Moscou, on fou nomenat professor del conservatori el 1886. Entre les seves obres hi ha una Fantasie, per a piano i orquestra: diversos estudis de concert per a piano, melodies vocals, una Suite d'orchestre, diferents transcripcions per a piano a dues i quatre mans de les obres de Txaikovski, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 40, pàg. 1394 ISBN 84-239-4540-5
# Escut de la Jonquera

L'escut de la Jonquera té per simbologia uns joncs com a element parlant que indiquen l'origen del nom de la vila de la Jonquera, «lloc abundant en joncs».

## Escut heràldic

L'escut té el següent blasonament oficial:
| « | Escut caironat: d'argent, un feix de joncs de sinople lligat d'or. Per timbre, una corona mural de vila. | » |
L'escut actual va ser aprovat el 17 de desembre del 1990 i publicat al DOGC el 16 de gener de l'any següent amb el número 1394.
Anteriorment el municipi havia adoptat un escut amb algunes diferències en el blasonament: «En camp d'or, quatre pals de gules, espetegats d'un grapat de joncs de sinople. Al timbre corona reial oberta.»

## Bandera de la Jonquera

La bandera de la Jonquera incorpora els símbols heràldics. La bandera oficial té la següent descripció:
| « | Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, blanca, amb el feix de joncs verd lligat de groc de l'escut al mig i d'una altura de 7/9 parts de l'ample del drap. | » |
Va ser aprovada en el ple de l'ajuntament del 21 de novembre de 2002, i publicada en el DOGC el 22 de gener de 2003 amb el número 3805.

## Referències

* ↑ Generalitat de Catalunya «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de la Jonquera.» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 1394, 16-01-1991 [Consulta: 28 juny 2010].
* ↑ Boletin de la Real Academia de la Historia., TOMO CLXXII., Número I, 1975.
* ↑ Generalitat de Catalunya «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de la Jonquera» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 1408, 18-02-1991 [Consulta: 12 maig 2010].
# Maude Valérie White

Maude Valérie White (Dieppe, Normandia, França, 23 de juny de 1855 - Gran Londres, Regne Unit, 2 de novembre de 1937) fou una compositora anglesa.
Estudià composició en la Royal Academy of Music, de Londres, guanyant el 1879 el premi Mendelssohn. Completà els estudis musicals a Viena, el 1883. Gaudí d'un merescut renom en tots els països de llengua anglesa com a compositora de cançons, algunes de les quals han estat publicades en alemany i francès.
També va escriure el quintet vocal Dus bist wie eine Blume, diversa música per a piano i l'òpera Jocelyn.
Llista no exhaustiva de les cançons més conegudes:
* Songs absent, yet present;
* A widow bird sate mourning;
* Home thoughts from abroad;
* I prithee send me back my hearth;
* It isna. Jean thy bonnie face;
* Loving and True;
* Montrose's LOve Song;
* My ain kind Dearie;
* Ol My Nannie;
* Prayer for Mary;
* To Blossoms;
* To Daffodils;
* To Electra;
* To music to becalm his fever;
* When Delia on the Plain appears;
* When June;
* Adieu Suzon;
* Amour fidèle, Au bord del cau;
* Chantez, chantez, jeune inspirèe;
* Espoir en Dieu;
* Heureux qui peut aimer;
* Ici bas;
* Prière;
* Addio Lucia;
* Das Meer hat seine Perlen;
* Er war en König in Thule;
* Frithjof's Gesang;
* Ich fühle deinen Odem;
* Benear me when my light is low;
* The bonny curl;
* Come to me in my dreams;
* Did one but know;
* I have lived and loved;
* Love is and was my lord and king;
* Mary Morison;
* Since I am hers;
* Soft Lesbian airs;
* Song and Music;
* The Throstle;
* To Corinna singing;
* Victorious Charm;
* What I do and what I dream;
* Ye Cupids, droop each little head;
* My Indian Summer (1923).

## Referències

* ↑ «Maude Valérie White». Donne 365. [Consulta: 1r maig 2021].
* ↑ «Maude Valerie White (1855-1937) - Find A Grave...» (en anglès). [Consulta: 1r maig 2021].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 179 (ISBN 84-239-4570-7)
* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 10, pàg. 1248 (ISBN 84-239-4580-4)
# Polydactylus siamensis

Polydactylus siamensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels polinèmids.

## Descripció

* El mascle pot arribar a fer 27,4 cm de llargària màxima i la femella 25,2.
* Cos amb 7 o 8 ratlles fosques al llarg de les fileres d'escates que té sobre la línia lateral.
* 5 filaments pectorals moderadament llargs.
* Mandíbula superior de grans dimensions.
* La línia lateral no es ramifica i s'estén a l'extrem superior del lòbul inferior de l'aleta caudal.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical (18°N-6°N, 92°E-102°E).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: Bangkok, Songkhla i Província de Phuket (Tailàndia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Motomura, H., Y. Iwatsuki & T. Yoshino, 2001. A new species, Polydactylus siamensis, from Thailand and redescription of Polydactylus plebeius (Broussonet, 1782) with designation of a neotype (Perciformes: Polynemidae). Ichth. Research v. 48 (núm. 2): 117-126.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Polydactylus siamensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Motomura, H., Y. Iwatsuki & T. Yoshino, 2001.
* ↑ Motomura, H., S. Kimura i Y. Iwatsuki, 2001. Polydactylus bifurcus, a new species of threadfin from Lombok Island, Indonesia (Perciformes: Polynemidae). Ichthyol Res. 48(3):229-305.
* ↑ Motomura, H., 2004. Threadfins of the world (Family Polynemidae). An annotated and illustrated catalogue of polynemid species known to date. FAO Species Catalogue for Fishery Purposes. Núm. 3. Roma, FAO, 117 p.

## Bibliografia

* Motomura, H., 2004. Family Polynemidae (Rafinesque, 1815) threadfins. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (32):18.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Escut de la Mancomunitat del Racó d'Ademús

L'escut de la Mancomunitat del Racó d'Ademús és el símbol representatiu oficial de la Mancomunitat del Racó d'Ademús. Té el següent blasonament:
| « | Escut ogival. En camp de gules, un castell d'or, maçonat i aclarit de sable, sobre ones d'argent i atzur, i somat, en cap, d'un escudet d'or amb quatre pals de gules. Al tot, bordura de gules, carregada de set torres d'or, maçonades i aclarides de sable. | » |
L'escut s'aprovà per Resolució de 12 de febrer de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada al DOGV núm. 4.718, de 24 de març de 2004.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2
# Nannocharax altus

Nannocharax altus és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Kouilou (República del Congo).

## Referències

* ↑ Günther, A., 1867. New fishes from the Gaboon and Gold Coast. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 3) v. 20 (núm. 116): 110-117, Pls. 2-3.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Pellegrin, J., 1930. Poissons de l'Ogôoué, du Kouilou, de l'Alima et de la Sangha recueillis par M. A. Bandon. Description de cinq espèces et cinq variétés nouvelles. Bulletin de la Société Zoologique de France v. 55: 196-210.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Maurice Henri Decourcelle

Maurice Henri Decourcelle (París, 11 d'octubre de 1815 - [...?], 13 de setembre de 1888) fou un pianista i compositor francès.
Fou deixeble d'Henri Herz, el qual li agafà molt d'afecte després d'escoltar-lo en un concert. Estudià harmonia i composició amb el professor Barbereau. Durant molts anys fou l'acompanyant de tots els artistes que arribaren a París. Des de 1848 es dedicà a l'ensenyança, sense deixar de compondre per al piano, formant la seva obra un total d'un centenar de composicions, que foren editades per diverses editores.
Entre les seves composicions figuren en primer lloc la Sèrie de seize ouvertures célebres, transcrites pour deux pianos à huit mains, Etudes mélodiques (op. 6), Exercices progresifs (op. 11), Exercices et preludes dans le tons majeurs et mineurs (op, 41), Nocturnes (op. 8 i 10), Le couvre-feu, Villanelle (op. 38), melodia; L'Automne (op. 46), melodia; Chant du matin (op. 46), Dix Melodies de Mozart (op. 51), transcrites per a piano, i algunes altres molt notables.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 17, pàg. 1237. (ISBN 84-239-4517-0)
# Polyipnus bruuni

Polyipnus bruuni és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Fa 2 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i tropical que viu entre 0-240 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: Kenya.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Harold, A. S., 1994. A taxonomic revision of the sternoptychid genus Polyipnus (Teleostei: Stomiiformes) with an analysis of phylogenetic relationships. Bulletin of Marine Science v. 54 (núm. 2): 428-534.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Palau dels Comtes de Barcelos

El Palau dels Comtes de Barcelos, també anomenat Palau dels Ducs de Bragança, es troba a la freguesia de Barcelos, ciutat i municipi del mateix nom, districte de Braga, a Portugal.

## Història

S'alçà en la primera meitat del segle xv per iniciativa d'Alfons I, duc de Bragança, i es constituí com a castell palatí. Era l'edificació més rica de Barcelos en l'època en què fou construït.
La decadència d'aquest palau començà a finals del segle xviii.
En les ruïnes, hui, ja no es veu la primitiva torre, que se situava entre el pont de Barcelos i les quatre xemeneies. Es va danyar a conseqüència del terratrèmol de 1755, i s'arruïnà definitivament el 1801. El 1872, el municipi de Barcelos va decidir demolir-ne el que restava dempeus. Aquesta demolició mai va arribar a la totalitat, a causa de les protestes populars. El que ens n'ha restat —poc més d'algunes parets i una xemeneia tubular—, no ens dona idea de la seua grandesa original.
Està classificat com a Monument Nacional per decret de 16 de juny de 1910, publicat en el DG núm. 136, de 23 de juny de 1910.
A la primeria del segle xx, les seues ruïnes albergaren el Museu Arqueològic de Barcelos.

## Característiques

Alçat en estil gòtic, tenia una planta rectangular de prop de 32 m per 16 m. Hi destacaven quatre fumerals de molta altura.
# Escut de la Pobla de Benifassà

L'escut de la Pobla de Benifassà és el símbol representatiu oficial de la Pobla de Benifassà, municipi del País Valencià, a la comarca del Baix Maestrat. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp de gules, una mitra abacial d'or, amb flor de lis, acoblada en barra d'un bàcul del mateix metall, mirant a l'interior. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució del 8 de març de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques. Publicat en el DOGV núm. 3.977, del 10 d'abril de 2001.
Es tracta de l'escut tradicional del poble, si més no des del segle xix, i mostren la insígnia dels abats de Santa Maria de Benifassà, senyors del poble i de tota la Tinença.

## Referències

* 1 2 «Resolució de 8 de març de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de la Pobla de Benifassà (Castelló)». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3977, 10-04-2001 [Consulta: 26 juliol 2020].
* 1 2 «La Pobla de Benifassà». A: Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana. ( PDF). Generalitat Valenciana, Conselleria de Justicia i Administracions Públiques, 2003, p. 185. ISBN 84-482-3450-2 [Consulta: 26 juliol 2020].

## Vegeu també

* Escut del Bellestar
* Escuts i banderes del Baix Maestrat
* Llista d'escuts del País Valencià
# Nannocharax micros

Nannocharax micros és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: el Camerun.

## Referències

* ↑ Günther, A., 1867. New fishes from the Gaboon and Gold Coast. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 3) v. 20 (núm. 116): 110-117, Pls. 2-3.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fowler, H. W., 1936. Zoological results of the George Vanderbilt African Expedition of 1934. Part III,--The fresh water fishes. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 88: 243-335.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Mautey, baró de Dittmer

Mautey, baró de Dittmer fou un compositor alemany de principis del segle xix.
Estudià amb Peter Winter i fou mestre de capella del duc de Meclemburg-Strelitz.
La seva millor òpera és la titulada Ludwig de Baviera, deixant, a més, diverses peces per a piano i algunes composicions religioses que es distingeixen per la puresa del seu estil i caràcter pietós.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2.ª part, pàg. 1630. (ISBN 84-239-4581-2)
# Polyipnus danae

Polyipnus danae és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Fa 2,8 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 0-700 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: les illes Filipines i el mar de la Xina Meridional.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Harold, A. S., 1990. Polyipnus danae n. sp. (Stomiiformes: Sternoptychidae): a new hatchetfish species from the South China Sea. Canadian Journal of Zoology v. 68 (núm. 6): 1112-1114.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Harold, A. S., 1994. A taxonomic revision of the sternoptychid genus Polyipnus (Teleostei: Stomiiformes) with an analysis of phylogenetic relationships. Bull. Mar. Sci. 54(2):428-534.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* Catalogue of Life Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* AQUATAB
# Herbert Oakeley

Sir Herbert Stanley Oakeley (Ealing, barri de Londres, 22 de juliol de 1830 – Eastbourne, 26 d'octubre de 1903) fou un organista i compositor del Regne Unit.
Fou deixeble d'Elvey en harmonia, i de Schneider de Dresden en orgue; també cursà estudis en el Conservatori de Leipzig. El 1856 fou nomenat professor de música en la Universitat d'Edimburg, càrrec que conservà fins al 1891, i posteriorment se'l va fer objecte de moltes distincions honorífiques.
De la seva composició publicà: Marxes solemnes i Marxa fúnebre, per a orgue: Oda del jubileu (1887), cants amb acompanyament de piano i d'orquestra, cors, transcripcions de 12 melodies populars escoceses, composicions per a piano sol, i música vocal religiosa, com antífones, himnes, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 39, pàg. 237 (ISBN 84-239-4539-1)
# Escut de la Pobla de Montornès

L'escut oficial de la Pobla de Montornès té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un mont movent de la punta de sinople, carregat d'un poble d'argent i somat d'un castell obert de porpra. Per timbre, una corona de poble.

## Història

Va ser aprovat el 26 d'abril de 2013 i publicat al DOGC el 15 de maig del mateix any amb el número 6376.
El senyal heràldic tradicional del municipi, si més no des del segle xix, mostrava el castell dalt d'un turó, al peu del qual hi ha el poble, tot dibuixat de manera naturalista, que en el nou escut oficialitzat s'ha estilitzat segons les normes heràldiques actuals. El castell de Montornès, del segle xi, es troba a l'origen de la localitat, que fou propietat del monestir de Santes Creus fins a l'època moderna.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Tarragonès

## Notes i referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1025/2013, de 26 d'abril, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Pobla de Montornès.» (pdf). DOGC núm. 6376. Generalitat de Catalunya, 15-05-2013. [Consulta: 25 novembre 2013].