OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moxostoma collapsum

Moxostoma collapsum és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Nord-amèrica: Estats Units.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1956: Studies of the catostomid fishes of the genus Moxostoma, with descriptions of two new species. Memoirs of the Cornell University Experimental Station Núm. 343: 1-56, Pls. 1-5.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1957: The systematic status of the suckers of the genus Moxostoma from Texas, New Mexico and Mexico. Tulane Studies in Zoology v. 5 (núm. 12): 291-318.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1957: Distributional and nomenclatural notes on the suckers of the genus Moxostoma. Copeia 1957 (núm. 2): 154-155.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mugilogobius littoralis

Mugilogobius littoralis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mugilogobius notospilus

Mugilogobius notospilus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Pacífic occidental central.

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mugilogobius platystomus

Mugilogobius platystomus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Singapur i Palau.

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 394 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Municipis de Qatar

Des del 2015, Qatar s'ha dividit en vuit municipis o baladiyyes. Un nou municipi, Al Daayen, va ser creat sota la Resolució núm. 13, format per parts d'Umm Salal i Al Khawr; al mateix temps, Al Ghuwariyah es va fusionar amb Al Khawr; Al Jumaliyah es va fusionar amb Al Rayyan; Jarayan al Batnah es va dividir entre Al Rayyan i Al Wakrah; i Mesaieed es va fusionar amb Al Wakrah. El 2014, la ciutat occidental d'Al-Shahaniya es va separar del municipi d'Al Rayyan per formar el seu propi municipi.
A efectes estadístics, els municipis se subdivideixen a més en 98 zones (a partir del 2015), que al seu torn se subdivideixen en districtes i blocs, sent aquests últims la subdivisió més baixa.

## Municipis

| clau | Municipi (baladiyya) | بلدية | Població (2015) | Àrea (km²) | Àrea (mi$^2$) |
| 1 | Al Shamal | الشمال | 8.794 | 859,8 | 331,9 |
| 2 | Al Khor | الخور | 202.031 | 1.613,3 | 622,8 |
| 3 | Al-Shahaniya | الشحانية | 187.571 | 3.309,0 | 1.277,6 |
| 4 | Umm Salal | أم صلال | 90.835 | 318.4 | 122,9 |
| 5 | Al Daayen | الضعاين | 54.339 | 290.2 | 112.0 |
| 6 | Ad Dawhah (Doha) | الدوحة | 956.457 | 202.7 | 78.3 |
| 7 | Al Rayyan | الريان | 605.712 | 2.450 | 946,0 |
| 8 | Al Wakrah | الوكرة | 299.037 | 2.577,7 | 995,2 |
| | Dawlat Qatar | دولة قطر | 2.404.776 | 11.621,1 | 4.486,7 |

## Antics municipis

* Al Jemailiya (fins al 2004)
* Al Ghuwariyah (fins al 2004)
* Jariyan al Batnah (fins al 2004)
* Mesaieed (Umm Sa'id) (fins al 2006)

## Referències

* ↑ «Qatar Municipalities». Qatar Ministry of Municipality and Environment. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ «AlDaayen Municipality». Arxivat de l'original el 2011-04-27. [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ «Qatar Census Geography & Administrative Boundary 1986-2015». Ministry of Development Planning and Statistics. [Consulta: 9 agost 2017].
* ↑ Hisham Yassin. «بلدية الشحانية تضم %35 من مساحة الريان الحالية» (en àrab). Al Arab, 16-01-2014. Arxivat de l'original el 7 d’agost 2018. [Consulta: 8 agost 2017].
* 1 2 «2015 Population census». Ministry of Development Planning and Statistics, 01-04-2015. Arxivat de l'original el 17 de juliol 2016. [Consulta: 8 agost 2017].
* 1 2 3 «Population By Gender, Municipality And Zone». Ministry of Development Planning and Statistics, 01-03-2004. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2019. [Consulta: 9 agost 2017].
* ↑ «anglès Law No. 12 of 2006 concerning the Cancelled Municipality of Mesaieed». almeezan.qa. [Consulta: 9 agost 2017].
# Muntanya del Pal

El Puig de l'Àliga més conegut com lo Putxet és un turó del terme de Castellvell del Camp. Al cim hi ha un pal de la línia telefònica que acompanya les torres d'alta tensió, i per això la gent de reus el coneix com la muntanya del Pal.
Té una altitud de 302 metres és la primeres elevació on mor laplana del Camp de Tarragona, i un punt conegut a la rodalia. A llevant desguassa cap a la riera del Roquís i a ponent cap a la riera de la Viladeta. Al primer esment escrit Alaliga data del cadastre de 1390.
El 1924, s'hi van trobar una gran quantitat de peces paleolítiques i romanes al puig, que era probablement un dels primer assentiments humans del futur poble de Castelvell.
Avui està declarat zona de protecció urbanística però alguns xalets ja estan construïts a part de la muntanya. Mirant a mar hi ha una cova on, a la vora, es van trobar objectes paleolítics, però que no sembla haver estat ben explorada. La cova ara és petita i serveix d'aixopluc als excursionistes o de distracció als caminants. La cova pertanyia a dos germans del poble coneguts com «els Melintxons» però quan van morir els terrenys van passar a altres mans i avui estan incloses en la part de terreny a cedir a l'Ajuntament per la construcció d'una urbanització.
Sembla que el nom prové d'una estaca o pal clavat al cim. Avui el que més es veu són les torres d'alta tensió que passen a la dreta de la muntanya mirant-la des del mar, i baixant cap a Reus.
Pel darrere de la muntanya discorre el Camí de Prades, i pel davant i a l'esquerra els vials de la Urbanització dels Pugets.

## Referències

* ↑ Amigó i Anglès, Ramon. Toponínima dels termes municipals i nuclis de població de Castellvell del Camp i d'Almoster. Reus: Rosa de Reus, 1968, p. 19.
* ↑ Amigó i Anglès, Ramon. Rat Amigó i Pere Navarro. Onomàstica de Castellvell del Camp i d’Almoster (pdf). Barcelona: Societat d’Onomàstica, 2021, p. 164 (L’Estralla núm. 7). ISBN 978-84-09-33713-2.
* ↑ Amigó i Anglès, 2021, p. 72.
* ↑ Amigó i Anglès, 2021, p. 31.
* ↑ «Castellvell del Camp». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Amigó i Anglès, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 161-162. ISBN 8486387655.
* ↑ Amigó i Anglès, 2021, p. 44.
* ↑ «Història». Ajuntament de Castellvell del Camp, 08-11-2019. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Presentació». Ajuntament de Castellvell del Camp, 29-04-2021. [Consulta: 7 abril 2024].

## Bibliografia

* Adseria i Sans, Maria; Massó i Carballido, Manuel Jaume. Memòria de l'excavació arqueològica realitzada en el puig de l'Àliga (pdf). Centre d'Informació i Documentació del Patrimoni Cultural, 1985 (Memòria núm. 298).
* «Vista i localització del jaciment» (jpeg). Calaix, 07-11-1985.
# Escut de Llíria

L'escut de Llíria és un símbol representatiu oficial de Llíria, municipi del País Valencià, a la comarca del Camp de Túria. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'atzur un castell amb tres torres d'or, maçonat de sable i aclarit de gules. En cap, sobre la torre principal, un lliri amb tres flors del seu color. Al tot, quatre torres d'or unides per un mur del mateix metall. Per timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

Antigament Llíria utilitzà un escut caironat, amb els quatre pals de gules en camp d'or o senyal reial, ressaltat d'un lliri. Aquest escut encara es pot observar al teginat mudèjar de l'Església de la Sang de Llíria (segle xiii) i a la clau de la volta situada sobre la Porta dels Hòmens de la mateixa església (segle XIV). També es pot observar, ja sense cairó i amb tres lliris, a les tapes de pergamí del Llibre de Juraderia de la vila de Llíria de l'any 1480, conservat a l'Arxiu del Regne de València. Els quatre pals indicaven que la Vila n'era una Vila Reial, és a dir, que depenia directament del Rei i no tenia cap altre senyor. El lliri era un senyal parlant al·lusiu al nom de la ciutat.
A partir del segle xvii aquest escut evolucionà, els lliris continuaren com a element principal, però hi apareixen sobre un castell envoltat d'una muralla, i tot sobre un camper d'atzur. Les primeres representacions d'aquest nou escut es poden trobar a l'església de l'Assumpció (segle XVII). El castell fa referència al caràcter defensiu de la ciutat.
Així doncs, es tracta d'un escut d'ús immemorial. Va ser rehabilitat per Resolució de 19 de febrer de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.209, de 13 de març de 2002.

## Imatges

* Clau de Volta, segle xiv.
* «Llibre de Juraderia», Vila de Llíria, 1480.
* Escut de Llíria al «Trofeo heroico», de Piferer, 1860.
* Segell de Llíria, AHN, 1871.
* Damunt de l'entrada de la piscina municipal.
* Font de la Plaça del Molí de l'Om.
* En un gual.
* Isotip de l'Ajuntament.
* Placa de carrer, amb l'escut.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Camp de Túria.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 146 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ Gandulf, Vicent. «Escut de Llíria (segle XIV)». Des de Llíria cap a Itaca, 30-03-2010. Arxivat de l'original el 8 desembre 2015. [Consulta: 3 desembre 2015].
* ↑ Grueso Torrent, Maria «La Iglesia de la Sangre de Líria» (pdf) (en castellà). mupart, pàg. 5, 15. Arxivat de l'original el 8 de desembre 2015 [Consulta: 3 desembre 2015].
* 1 2 Gandulf, Vicent. «Iconografia de Llíria». Des de Llíria cap a Itaca, 31-05-2007. Arxivat de l'original el 22 desembre 2015. [Consulta: 3 desembre 2015].
* ↑ «Resolució de 19 de febrer de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual se rehabilita l'escut de l'Ajuntament de Llíria (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.209, 13-03-2002, pàg. 7.044 [Consulta: 2 desembre 2015].
# Escut de Mareny de Barraquetes

L'escut de Mareny de Barraquetes és un símbol representatiu oficial de l'EATIM de Mareny de Barraquetes, al municipi valencià de Sueca (Ribera Baixa). Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. Truncat. Al primer quarter, en camp d'atzur, dues barraques d'argent. Al segon quarter, en camp d'argent, cinc roses de gules. | » |

## Història

Va ser aprovat per Resolució de 25 de juliol de 2001 del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada al DOGV núm. 4077 de 3 de setembre. Abans, per acord de 9 de novembre de 2000, la Comissió Gestora de l'entitat va informar i confirmar una proposta d'escut que a més incorporava una corona, que no està present en l'escut definitiu:
| « | [E]scut format, a la banda superior, per una corona que representa haver estat ubicada en aquest territori la casa i torre del rei (1577), la qual estava situada a la Gola de l'Albufera (avui, El Mareny de Barraquetes), format a continuació, i fins a la meitat d'aquest, per un fons blau amb dues barraques (el fons blau representa el mar i l'aigua que envolten el Mareny i les barraques per ser l'habitatge típic del poble en els inicis i formació (1848) i, d'ací, el nom del Mareny de Barraquetes), i des de la meitat fins a la banda inferior estarà format per un fons argentat amb cinc roses, que representa, així mateix, la vocació del poble per la patrona del Mareny de Barraquetes, la Mare de Déu del Roser. | » |
Les barraques del primer quarter representen les edificacions tradicionals típiques de l'entitat, que des del 2008 formen part del nom oficial de la població. Les roses del segon quarter són per la Mare de Déu del Roser, patrona del poble des de l'any 1850.

## Referències

* 1 2 «Resolució de 25 de juliol de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'entitat d'àmbit territorial inferior al municipal del Mareny (València)». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4077, 03-09-2001 [Consulta: 26 juliol 2020].
* 1 2 «El Mareny». A: Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana. ( PDF). Generalitat Valenciana, Conselleria de Justicia i Administracions Públiques, 2003, p. 151. ISBN 84-482-3450-2 [Consulta: 8 juliol 2020].
* 1 2 Ajuntament de Sueca. «Informació pública de l'aprovació de l'escut heràldic del Mareny de Barraquetes». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3902, 21-12-2000 [Consulta: 26 juliol 2020].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Ribera Baixa
* Llista d'escuts del País Valencià
# Escut de Massoteres

L'escut oficial de Massoteres té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, una salamandra de sable tacada d'or, lampassada de gules, dins el seu braser d'or i de gules. Per timbre una corona mural de poble.
Va ser aprovat el 28 de setembre del 1984 i publicat en el DOGC el 16 de novembre del mateix any amb el número 486.
Les armes mostren tradicionalment una salamandra heràldica, cremant dins el seu braser sense arribar a consumir-se mai (pot ser una al·lusió a sant Salvador, el patró del poble). Massoteres va pertànyer al castell de Talteüll, del comtat d'Urgell.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Segarra

## Referències

* ↑ «DECRET 321/1984, de 28 de setembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Massoteres per adoptar el seu escut heràldic municipal (Correcció d'errada en el DOGC n. 487, p. 3255, de 21.12.1984).» (pdf). DOGC núm. 486. Generalitat de Catalunya, 16-11-1984. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Mont-ras

L'escut oficial de Mont-ras té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un món de gules creuat i cintrat d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 7 d'octubre de 1991 i publicat al DOGC el 18 del mateix mes amb el número 1507.
El món és un senyal parlant referent al nom del poble. Els esmalts, gules i or, són els de les armes de Palafrugell, municipi al qual va pertànyer Mont-ras fins al 1858.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Empordà

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Mont-ras.» (pdf). DOGC núm. 1507. Generalitat de Catalunya, 18-10-1991. [Consulta: 7 juny 2009].
# Escut de Montaverner

L'escut de Montaverner és un símbol representatiu oficial de Montaverner, municipi del País Valencià a la comarca de la Vall d'Albaida. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'or, quatre pals de gules ressaltats amb una mata de vinya de sinople, fruitada d'or. Per timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 4 d'abril de 2002, publicada en el DOGV núm. 4.238 de 29 d'abril de 2002.
Es tracta de l'escut tradicional de Montaverner, amb les armes del Regne de València, ja que el poble pertanyia a la Corona; i la vinya com a representació d'un dels conreus principals de la localitat i també com a armes parlants, en al·lusió al taverner de la segona part del topònim.

## Referències

* ↑ «Resolució de 4 d'abril de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament del Montaverner (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.238, 29-04-2002, pàg. 11.994.
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 159 [Consulta: 12 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de la Vall d'Albaida.
# Escut de Montroi

L'escut de Montroi és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de Montroi (Ribera Alta). Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'argent, un castell de gules, maçonat i aclarit de sable. Sota el castell, cadenes d'or; als costats, dues creus flordelisades de sable. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Aprovat per Resolució del 7 d'abril de 2006, del conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques. Publicada en el DOGV núm. 5.251, del 4 de maig de 2006.
S'hi representa l'antic castell de Montroi, del qual només en resta la torre mestra i alguns trams de muralla. Les creus al·ludeixen a l'orde de Montesa, al qual va pertànyer el poble des del segle xv. Les cadenes són el senyal de sant Bartomeu, patró de la localitat.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 «Resolució de 7 d'abril de 2006, del conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Montroy (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 5.251, 04-05-2006, pàg. 18.444 [Consulta: 23 desembre 2015].
# Escut de Mura

L'escut oficial de Mura té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una faixa merletada a la catalana d'or, acompanyada al cap d'una creu grega patent corbada d'or. Per timbre, una corona de marquès.

## Història

Va ser aprovat el 12 d'abril de 2019 i publicat al DOGC el 17 d'abril del mateix any amb el número 7856.
Fins aquell moment, l'Ajuntament havia fet servir aquest altre escut:
    D'atzur, una creu patent d'or, el cap d'or amb el text MURA de sable.
El nou escut incorpora una creu grega patent corbada, el senyal més antic emprat per la localitat, i una faixa merletada a la catalana, inspirada en el nom del municipi, el qual prové del llatí muricinus, que significa “mur petit”.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Bages

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/978/2019, de 12 d'abril, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Mura.» (pdf). DOGC núm. 7856. Generalitat de Catalunya, 17-04-2019. [Consulta: 18 juny 2019].