OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut d'Avinyonet del Penedès

L'escut oficial d'Avinyonet del Penedès té el següent blasonament:
    Escut caironat quarterat: 1r i 4t d'argent; 2n i 3r de gules; ressaltant sobre la partició 2 claus passades en sautor amb les dents a dalt i mirant cap enfora, la d'or en banda per damunt de la d'argent en barra. Per timbre, una corona de poble.

## Història

Va ser aprovat l'11 d'abril del 2003 i publicat al DOGC el 9 de maig del mateix any amb el número 3380.
Les claus són l'atribut de sant Pere, patró del poble.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/1253/2003, d'11 d'abril, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi d'Avinyonet del Penedès» (HTML). DOGC núm. 3880. Generalitat de Catalunya, 09-05-2003. [Consulta: 20 juny 2010].
# Domingo Benages Sacristán

Domingo Benages Sacristán va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra civil espanyola.

## Biografia

Militar professional, al juliol de 1936 ostentava el rang de capità i es trobava destinat al Regiment d'Infanteria «Almansa» núm. 15 de Tarragona.
Després de l'esclat de la Guerra civil es va mantenir fidel a la República, integrant-se després en el nou Exèrcit Popular de la República. Es va posar al capdavant del batalló «Tarraco», amb el qual va marxar al capdavant del Centre i intervindria en la batalla del Jarama. En el transcurs de la contesa ascendiria al rang de comandant. El 27 de març de 1937 va ser nomenat cap de la 7a Brigada Mixta, comandament que va ostentar fins a juny, quan va ser substituït pel major de milícies Américo Brizuela Cuenca. Per aquestes dates també hauria ostentat el comandament de la 16a Divisió, desplegada en el front del Centre. Entre setembre i desembre de 1937 va manar la 69a Divisió, de nova creació.

## Referències

* 1 2 3 Engel, 1999, p. 15.
* ↑ Engel, 1999, p. 206.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 77.
* ↑ Engel, 1999, p. 230.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
# Codi ATC D03

El codi ATC D03, descrit com Preparats per al tractament de ferides i úlceres, és una subgrup terapèutic de l'Anatomical, Therapeutic, Chemical Classification System (ATC). La classificació ATC és un sistema de codis alfanumèric desenvolupat per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) per als fàrmacs i altres productes sanitaris. El subgrup D03 és part del grup anatòmic D Medicaments dermatològics.
Els codis per a ús veterinari (codis ATCvet) poden han estat creats afegint la lletra Q davant dels codis ATC humans: QD03...
Les adaptacions estatals de la classificació ATC poden incloure codis addicionals no presents en aquesta llista, que segueix la versió de l'OMS.

## D03A Cicatritzants

    D03A A Ungüents d'oli de fetge de bacallà
    D03A X Altres cicatritzants

## D03B Enzims

    D03B A Enzims proteolítics
       D03BA01 Tripsina
       D03BA02 Clostridiopeptidasa
       D03BA03 Bromelaïnes
       D03BA52 Col·lagenasa, combinacions

## Referències

* ↑ «ATC/DDD Index 2016: code D03». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
* ↑ «ATCvet Index 2016: code QD03». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
# Don Pelmazo

Don Pelmazo Bla, bla, bla ... i las mil latas que da, o simplement Don Pelmazo, és una sèrie d'historietes creada per Joan Rafart i Roldán, àlies Raf, per als setmanaris "Pulgarcito" i "Ven y Ven" el 1959.

## Trajectòria editorial

Es va publicar en dues etapes diferents de la carrera de l'autor. La representació gràfica del personatge va patir una evolució molt notable des de la seva primera aparició el 1959 fins que va passar a ser el protagonista de portades de DDT a finals dels anys seixanta i principis dels setanta. Al seu llibre Raf. Un artista en la fábrica, de fet, Jordi Canyissà afirma d'aquesta primera etapa: «Don Pelmazo és potser la creació gràfica més brillant de Raf en el seu primer pas per Bruguera. El dibuix angulós i executat amb nervi anuncia el millor Raf del futur.» I és que Raf va abandonar Bruguera precisament el 1959, poc després de crear Don Pelmazo, fet qual la seva estilitzada figura no va tornar a les vinyetes fins al 1968, quan feia dos anys que l'historietista català tornava a publicar en les revistes d'aquest segell.
Bruguera va llançar en 1971 un àlbum recopilatori d'historietes del personatge:
* Don Pelmazo: Rollos a porrillo (Olé!, núm. 42).
La sèrie es publicava llavors a "El DDT", "Super DDT" (1973), "Mortadelo Gigante" (1974) i "Mortadelo Especial" (1976), entre d'altres.
En 1985 va aparèixer també a la revista "Superlópez", de breu vida.

## Argument i personatges

Don Pelmazo és espigat, calb i va vestit amb una gran gavardina i bufanda; la barba de les seves primeres historietes va acabar convertida en un simple bigoti. Li agrada donar consells als vianants, normalment amb pèssims resultats. En el seu caràcter i manera d'actuar, és per això molt semblant a Don Cloroform (1951) de Nadal i Don Polillo (1969) de Manuel Vázquez (1969), però de fet està inspirat en un familiar de l'autor.

## Referències

* 1 2 Guiral (12/2004), pp. 252-255.
* 1 2 «Don Pelmazo Bla, bla, bla... y las mil latas que da». Humoristan. [Consulta: 27 maig 2019].
* ↑ Cuadrado (2000), pp. 1045-1047.
* ↑ Martínez (2004), p. 50.

## Bibliografia

* Cuadrado, Jesús. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso, 1873-2000.. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000. ISBN 84-89384-23-1.
* GUIRAL, Antoni. Cuando los cómics se llamaban tebeos: La Escuela Bruguera (1945-1963). Colección Magnum nº 4. Barcelona: Ediciones El Jueves, S. A., 12/2004. Depósito Legal: B-45994-2004. ISBN 84-9741-555-8.
* Martínez Peñaranda, Enrique. Vázquez (El dibujante y su leyenda). Madrid: Ediciones Sinsentido, Colección Sin Palabras, Serie A nª 04., 2004. Depósito legal: M-39015-2004.ISBN 84-95634-49-X..
# Turó dels Tudons

El Turó dels Tudons és una muntanya de 579 metres que es troba al municipi d'Arbúcies, a la comarca catalana de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Gaildunningita

La gaildunningita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el nom de Gail E. Dunning (San Jose, Califòrnia, EUA, 13 de gener de 1937 - 26 de març de 2021), un destacat col·leccionista de minerals del districte miner de New Idria que ha estat responsable del descobriment de molts minerals nous.

## Característiques

La gaildunningita és un halur de fórmula química Hg²⁺₃[NHg²⁺₂]₁₈(Cl‚I‚OH‚Br‚S)₂₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional el 2018, sent publicada l'any 2019. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del departament d'història natural del Museu Reial d'Ontario, a Ontario (Canadà), amb el número de catàleg: m58523.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Clear Creek, situada al districte miner de New Idria, dins el comtat de San Benito (Califòrnia, Estats Units), on es troba en forma de cristalls aciculars associada a quars. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Gaildunningite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 setembre 2022].
# Draculo maugei

Draculo maugei és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Madagascar.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Snyder J. O., 1911. Descriptions of new genera and species of fishes from Japan and the Riu Kiu Islands. Proceedings of the United States National Museum v. 40 (núm. 1836). 525-549.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1982. Nominal genera and species of dragonets (Teleostei: Callionymidae, Draconettidae). Ann. Mus. Civ. Stor. Nat. Genova 84:53-92.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dret d'accés a la informació pública

El dret d'accés a la informació pública és el dret ciutadà a accedir a la informació pública en poder del Govern i les institucions públiques. Es tracta d'un dret públic subjectiu que articula i protegeix el dret fonamental a saber, a més de ser un instrument de control democràtic de les institucions públiques que fa efectiu el principi de transparència política.
A l'Estat espanyol aquest dret està regulat a nivell estatal per la Llei de transparència, accés a la informació pública i bon govern, la qual reconeix que totes les persones tenen dret a accedir a la informació pública, en els termes prevists a l'article 105.b) de la Constitució Espanyola, així com en la corresponent normativa autonòmica segons l'àmbit de les respectives competències.

## Referències

* ↑ «Legislació consolidada: Llei 19/2013, de 9 de desembre, de transparència, accés a la informació pública i bon govern». Butlletí Oficial de l'Estat, núm. 295, 10-12-2013, p. 97922.

## Bibliografia

* «El dret d'accés a la informació pública» (PDF). Informe del Síndic de Greuges de Catalunya, març 2012 [Consulta: 13 març 2014].
* «Dret d'accés a la informació pública i transparència» (PDF). Col·lecció Estudis IntegriCat. Oficina Antifrau de Catalunya, núm. 4, febrer 2013. Arxivat de l'original el 13 de març 2014 [Consulta: 13 març 2014].

## Enllaços externs

* Acces Info Europe: ONG dedicada a la promoció i protecció del dret d'accés a la informació en Europa
# Dret de la bolla

El dret de la bolla era un impost que gravava la producció de teixits, cobrat per la Diputació del General d'ençà de les Corts generals de Montsó de 1362-1363.
En algunes poblacions es creà la Casa de la Bolla, on es cobrava aquest impost.
L'impost de la bolla estava constituït per tres tipus d'imposicions:
* Dret de bolla de plom, que gravava la fabricació de draps i teixits de llana i es pagava quan les peces sortien de mans del teixidor i passaven a mans del paraire;
* Dret de segell de cera, que requeia sobre la venda de teixits de llana, seda i alguns cotons destinats a la confecció de robes,
* Dret de joies, que es carregava sobre els fils d'or o plata o sobre les joies que adornaven els teixits o els vestits.
Les teles de lli i cànem estaven exemptes del pagament dels drets de bolla des de l'inici del segle xvi.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi. Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Barcelona: Edicions 62, abril 2000, p. 47-48 (Col·lecció El Cangur / Diccionaris; núm. 284). ISBN 84-297-4706-0.
* ↑ Duran i Pujol, Montserrat «Els arrendaments dels drets de bolla: un indicador vàlid per a mesurar la producció i el consum de teixits?». Butlletí de la Societat Catalana d'Estudis Històrics, XIV, 2003.

## Vegeu també

* Cadastre reial
# Dreta

La dreta és un conjunt de filosofies i ideologies polítiques, que poden anar de l'extrema dreta al centredreta, que s'oposen a l'esquerra política i que tenen en comú defendre la llibertat de mercat amb la mínima intervenció del govern i de l'Estat, ja que, per a ells, el mercat sol s'organitza de la millor manera possible. Solen reivindicar majors llibertats, drets i beneficis econòmics per als propietaris d'empreses i terratinents, ja que des d'un punt de vista de dretes són els que creen la riquesa per a la resta dels ciutadans. Les persones de dretes solen estar convençudes que el sector públic ha de gestionar-se amb l'objectiu del màxim benefici econòmic, i no social, i que això només ho saben fer bé els empresaris.
Aquesta accepció es deu al fet que, en l'Assemblea Constituent que es va formar a França després de la Revolució Francesa, els constituents més radicals, els jacobins, que propugnaven la transformació de la monarquia constitucional en una república, ocupaven el cantó esquerre de l'hemicicle legislatiu, els altres, el cantó dret. Els termes dreta i esquerra, utilitzats en la pràctica parlamentària, passarien a considerar-se categories primordials de la identitat política a inicis del segle xx.
Tradicionalment són contraris als impostos i favorables a reduir-los al màxim, en especial els proporcionals i els progressius, com l'impost sobre la renda. També s'oposen als bonus, mallus, i polítiques d'igualtat de qualsevol mena. Solen, en canvi, promoure les privatitzacions i defensar, i ser defensats, per les patronals. A Europa tradicionalment la dreta política està associada a una mentalitat conservadora pel que fa a la família (s'oposa a l'avortament, a les relacions homosexuals, a les famílies monoparentals, etc.), la religió i les qüestions socials en general. També a Europa, i sobretot les dretes més extremes, sovint estan associades al nacionalisme (tot i que també existeix nacionalisme d'esquerres) i al centralisme (l'esquerra sol ser en canvi més localista, i algunes vegades poden ser titllades de regionalistes).
Políticament, al món occidental, els partits o grups de pressió es poden dividir en dues branques: dreta i esquerra. Aquesta concepció és molt etnocèntrica, ja que es refereix a la situació europea i no és traslladable a altres zones del món. S'associa la dreta als partis conservadors, defensors del neoliberalisme i democristians. Acostuma a defensar una moral tradicional de base judeocristiana i mínim intervencionisme econòmic de l'Estat.

## Vegeu també

* Dreta alternativa

## Referències

* ↑ Costa, Roger «Per què es diu que els partits polítics són de dreta o d'esquerra». Sàpiens [Barcelona], núm. 66, 4-2008, p. 5. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Sapiro, G. «Sobre l'ús de les categories de “dreta” i “esquerra” en el camp literari». Debats. Revista de cultura, poder i societat, vol. 130 (2), 2016, pàg. 100. Arxivat de l'original el 2017-02-11. ISSN: 0212-0585 [Consulta: 8 febrer 2017]. Arxivat 2017-02-11 a Wayback Machine.
Viccionari
# Drogueria Roca

La Drogueria Roca o cal Codina és un bloc de pisos d'estil modernista de Reus (Baix Camp) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya situat al carrer de Monterols, núm. 30. L'arquitecte Pere Caselles la va construir el 1905.

## Arquitectura

És un senzill edifici d'habitatges entre mitgeres, que consta de planta baixa i quatre pisos, amb dues obertures per planta. L'interès de l'edifici el trobem en la decoració de la façana, que combina pintura i esgrafiats, i no tant en la seva concepció arquitectònica. A cada una de les plantes, des de terra fins a la línia d'imposta, hi ha una decoració esgrafiada amb reproducció de formes florals que, en estar retallades sobre un fons vermellós, semblen escampar-se per la superfície. L'esgrafiat, que acaba amb un perfil irregular, encaixa a nivell d'imposta amb la pintura mural que reprodueix estilitzades formes vegetals amb valor lineal de coup de fouet. Les mènsules de pedra que sostenen els balcons tenen flors i fulles decorades, en paral·lelisme amb els dibuixos de l'esgrafiat. A les plantes primera i segona els balcons són correguts. A la tercera i la quarta hi ha dos balcons. Cal destacar també al cornisa superior de la façana.

## Història

L'edifici el va fer construir el 1905 Ernest Codina Roig, propietari d'un negoci majorista d'importació i fabricació de puntes de Brussel·les, brodats suïssos i altres manufactures tèxtils, amb magatzems que donaven al carrer de Galió i una fàbrica a la ciutat suïssa de Sankt Gallen. La forma de les decoracions de la façana, que semblen penjar de cadascun dels pisos, podria estar inspirada en les blondes i puntes de coixí que Ernest Codina comercialitzava des d'aquesta casa.
El divendres 27 d'abril de 2018 es va ensorrar la part interior de l'edifici, començant pel terrat i emportant-se tots els forjats de l'interior. De moment, la façana ha quedat intacta.

## Notes

* ↑ Segons l'inventari del Patrimoni, per la botiga que hi havia als baixos
* ↑ Tal com s'anomena la casa a la ciutat.

## Referències

* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus". A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 96. ISBN 8493315125
* 1 2 «HABITATGE AL CARRER MONTEROLS, 30». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2024].
* 1 2 March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus". A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 96. ISBN 8493315125
* ↑ «S'ensorra l'interior d'una casa al carrer de Monterols». Reusdigital. [Consulta: 28-IV-2018].
# Drombus halei

Drombus halei és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Seale A., 1905. List of fishes collected by Dr. Bashford Dean on the island of Negros, Philippines. Proceedings of the United States National Museum v. 28 (núm. 1407). 769-803.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Drombus simulus

Drombus simulus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Moçambic i el Pacífic occidental central.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Seale A., 1905. List of fishes collected by Dr. Bashford Dean on the island of Negros, Philippines. Proceedings of the United States National Museum v. 28 (núm. 1407). 769-803.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* ↑ Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.