OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mahle GmbH

Mahle GmbH és un fabricant alemany de peces d'automòbil amb seu a Stuttgart, Alemanya. És un dels proveïdors d'automoció més grans del món. Com a fabricant de components i sistemes per al motor de combustió, l'empresa és un dels tres proveïdors més grans del món per a sistemes de motor, filtració, electricitat, mecatrònica i gestió tèrmica. El 2018, les vendes de Mahle van superar els 12.500 milions d'euros.
L'any 2022, els seus aproximadament 72.000 empleats treballen en 152 plantes de producció i 12 grans centres d'investigació i desenvolupament a Alemanya, Gran Bretanya, Estats Units, Brasil, Japó, Xina, Índia, Polònia, Espanya i Eslovènia. A tot el món, més de 6.000 enginyers i tècnics de desenvolupament treballen com a socis dels clients de Mahle en nous productes i sistemes.

## Història
### Formació

El 1920, l'enginyer i pilot Hellmuth Hirth va establir un petit taller a Cannstadt amb altres, on va desenvolupar i construir un motor de dos temps. Hermann Mahle, de 26 anys, va començar a treballar a Hirth l'1 de desembre de 1920 com el seu setè empleat. Aleshores el taller es va anomenar Versuchsbau Hellmuth Hirth. L'1 de desembre de 1920 es reconeix com la data de naixement de l'actual Grup Mahle.
Aviat es va fer evident que el taller no sobreviuria només fent proves de motors, per la qual cosa va sorgir la necessitat de construir una línia de producció rendible per poder finançar les proves de motors en curs. En aquella època, els pistons dels motors d'automòbil eren generalment de ferro colat, però Versuchsbau Hellmuth Hirth va experimentar amb pistons d'aliatge lleuger.
Mahle s'ha convertit en un proveïdor de sistemes predominant per a components de sistemes de pistons, components de cilindres, sistemes de tren de vàlvules, sistemes de gestió d'aire i sistemes de gestió de líquids. El grup Mahle va generar vendes superiors als 5.200 milions d'euros el 2010 i més de 12.800 milions d'euros el 2017.

### Organització

A partir del 2022, Mahle GmbH consta de cinc unitats de negoci i quatre centres de beneficis.
Les cinc unitats de negoci són:
* Sistemes i components del motor: produeix pistons, cilindres i peces relacionades.
* Filtració i perifèrics del motor: produeix filtres, refrigeradors d'oli i bombes.
* Gestió tèrmica: produeix sistemes de refrigeració per a bateries i components del tren motriu dels cotxes elèctrics.
* Electrònica i mecatrònica: produeix accionaments elèctrics, actuadors i auxiliars, i productes d'electrònica de control i potència.
* Aftermarket: com el seu nom indica, produeix recanvis i accessoris per al mercat de recanvi d'automoció.

## Referències

* ↑ «Automotive News Top Suppliers» (en anglès).
* ↑ «MAHLE Group - About MAHLE» (en anglès). www.mahle.com.
* ↑ «MAHLE | LinkedIn» (en anglès), 30-09-2022. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «MAHLE Newsroom» (en anglès). [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «MAHLE Group - Business segments» (en anglès). www.mahle.com.
# Hoverboard

Un hoverboard, o monopatí volador, és un monopatí levitador utilitzat per al transport personal, semblant a un monopatí, però sense rodes. Apareix en les pel·lícules de Back to the Future Part II i Back to the Future Part III.A través dels efectes especials del cinema les taules apareixen sobre el sòl. Durant la dècada de 1990 va haver-hi rumors, alimentats pel director Robert Zemeckis, que els hoverboards eren una realitat, però que no havien estat comercialitzats per ser considerats massa perillosos per un grups de pares. Aquests rumors han estat concloentment desacreditats.

## Merchandising

Algunes empreses amb l'esperança d'aprofitar l'èxit comercial de les pel·lícules, han comercialitzat aerolliscadors com patinets voladors, però aquests productes no han demostrat que repliquin l'experiència representada en les pel·lícules. Amb posterioritat al cinema, el concepte hoverboard ha estat reutilitzat per molts autors en diversos mitjans de comunicació, en universos de ficció que no estan directament relacionats amb Back to the Future.

## Récords reals

Guinness World Records reconeix el terme hoverboard per incloure levitadors personals amb autonomia. El maig de 2015, l'inventor canadenc nascut a Romania, Cătălin Alexandru Duru, va establir un rècord mundial Guinness viatjant a una distància de 279,9 metres (302 m) a una alçada de fins a 5 m (16 peus) sobre un llac, en un hoverboard autònom de disseny propi.
El 30 d'abril de 2016, Guinness World Records va reconèixer un nou rècord de 2.252,4 m. El Flyboard Air alimentat per propulsió per motors de reacció, va permetre a Franky Zapata, a Sausset-les-Pins, França, vèncer el rècord anterior de gairebé 2 km. Un altre mètode per aconseguir l'auto-levitació és la superconductivitat, utilitzada pel hoverboard de Slide.
El 22 de març de 2023, un francès anomenat Damien Dolata va presentar a YouTube la primera versió funcional d'un "hoverboard" anomenat Ripulse. De moment, aquest "hoverboard" és capaç de fer aixecar una persona amb un pes d'aproximadament 30 kg per sobre del terra. Està compost per 4 propulsors magneto-rotatius que creen una corrent de Foucault en un sòl conductor.

## Referències

* 1 2 Shea, Ammon. «Hoverboard». Merriam-Webster. [Consulta: 16 febrer 2016].
* ↑ snopes. «Back to the Future Hoverboard : snopes.com». Snopes, 04-11-2015.
* ↑ Canadian Develops Futuristic Hoverboard. 2015-10-13 – via YouTube.
* ↑ «Farthest flight by hoverboard» (YouTube) (en anglès). Guinness World Records, 22-05-2015. [Consulta: 31 agost 2023].
* ↑ «Farthest flight by hoverboard».
* ↑ L, Frederic. «La Ripulse : un inventeur français met au point un véritable Hoverboard à répulsion magnétique - KultureGeek» (en francès), 16-05-2023. [Consulta: 28 agost 2023].
* ↑ «"Un rêve de gosse": à Carry-le-Rouet, Damien a créé son propre hoverboard». [Consulta: 28 agost 2023].
* ↑ «Carry-le-Rouet : un fan de "Retour vers le futur" construit son skate volant». [Consulta: 28 agost 2023].

## Vegeu també

* DMC DeLorean
* skateboard
* Tony Hawk
* Flyboard Air
* Flyboard

## Enllaços externs

* Hendo: El primer hoverboard real aquí
* Tony Hawk sobre la primera skate volador
# Muntanyesa tardana

La muntanyesa tardana o erèbia tardana (Erebia neoridas) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) que es troba en serralades del sud-oest d'Europa, incloent-hi els Països Catalans

## Distribució

Es distribueix en zones del Pirineu (sobretot a l'est) i Prepirineu, Massís Central, Alps francesos (des de l'Alta Savoia fins als Alps Marítims, Vaucluse i Isèra), Alps italians (des dels Alps Marítims fins a la Vall de Susa), Alps Apuans i centre dels Apenins.

## Hàbitat

Zones arbustives i herboses i bosc obert. L'eruga s'alimenta de gramínies com Digitaria sanguinalis, Poa annua, Poa pratense, Festuca ovina, Festuca liniensis...

## Període de vol

Vola en una generació a l'any entre començaments d'agost i començaments d'octubre. Les primeres femelles emergeixen unes dues setmanes després que els primers mascles.

## Referències

* 1 2 «Erebia neoridas» (en anglès). IUCN Red List. van Swaay, C., Wynhoff, I., Verovnik, R., Wiemers, M., López Munguira, M., Maes, D., Sasic, M., Verstrael, T., Warren, M. & Settele, J. 2010. [Consulta: 30 agost 2014].
* ↑ «Erebia neoridas» (en castellà). Catalogue of Life. Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 30 agost 2014].
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «Museu de Ciències Naturals de Granollers». [Consulta: 4 març 2025].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Papallones del Berguedà (català)
* European Butterflies (anglès)
* Butterflies of France (anglès)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
# Clitarc d'Egina

Clitarc (en grec antic: Κλείταρχος, llatí: Cleitarchus) fou un gramàtic de l'antiga Grècia natural d'Egina que va escriure un tractat de lexicografia.
Tenint en compte els autors que empra com a font i els autors que cita, i els que el citen a ell, es pot concloure que va viure en qualque moment entre el 200 aC i el 50 aC.
La seva obra, un tractat en almenys set llibres intitulada Γλῶσσαι o bé Περὶ γλωσσῶν πραγματεία, versava sobre les peculiaritats lèxiques dels dialectes grecs, inclòs el frigi, i estava estructurada de manera alfabètica. Ateneu de Nàucratis l'esmenta en moltes d'ocasions.

## Referències

* 1 2 3 «Kleitarchos 4». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Cleitarchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 784.
# Corydoras incolicana

Corydoras incolicana és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Negro.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras incolicana» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Burgess, W. E. 1993. Three new species of catfishes of the genus Corydoras (Callichthyidae: Siluriformes). Trop. Fish Hobby. v. 41 (núm. 12) (450): 152-158.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cathorops laticeps

Cathorops laticeps és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Guaiana i a l'illa de Trinitat.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Gilbert 1883. A review of the siluroid fishes found on the Pacific coast of tropical America, with descriptions of three new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 2 (1882): 34-54.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Günther, A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5: i-xxii + 1-455.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Marceniuk, A.P. i C.J. Ferraris, Jr. 2003. Ariidae (Sea catfishes). p. 447-455. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Marceniuk, A. P. i R. Betancur-R. 2008: Revision of the species of the genus Cathorops (Siluriformes: Ariidae) from Mesoamerica and the Central American Caribbean, with description of three new species. Neotropical Ichthyology v. 6 (núm. 1): 25-44.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Charles-Amable Battaille

Charles Amable Bataille (Nantes, 30 de setembre de 1822 - París, 2 de maig de 1872) fou un cantant d'òpera francesa (baix).
En la seva joventut cursà la carrera de medicina. Havent-se traslladat a París per a doctorar-se, la seva gran afició al teatre el va fer entrar en el Conservatori, i en dos anys aconseguí els tres primers premis de cant, d'òpera i d'òpera còmica (1847). Dotat d'una privilegiada veu de baix cantant, debutà el 1848 en el Teatre de l'Òpera Còmica amb La Fille du régiment de Donizetti, i fou satisfet d'aplaudiments, desenvolupant el rol de Sulpice, al que li donà un relleu extraordinari. Durant aquella època fou un dels artistes més estimats del públic parisenc, confiant-li els autors l'estrena d'obres tant importants com: Le Val d'Andorre, de Halévy; Le song d'une nuit d'été, Le Carilloneur de Bruges, L'étoile du Nord i d'altres. Una afecció a la gola l'obligà a retirar-se el 1857, i si bé quelcom millorat va reaparèixer en el Théâtre Lyrique (1860) cantant el Philémon et Baucis, de Gounod, amb èxit, tingué de renunciar per sempre al teatre, en haver-li rebrotat amb més força la malaltia, encara que continuà desenvolupant les classes del Conservatori que ocupava des del 1851.
Quan va caure el segon l'Imperi francès el 1870 aconseguí la sub-prefectura d'Ancenis, on prestà serveis excel·lents organitzant i armant alguns batallons. També se li deuen alguns escrits referents a l'art del cant, entre els que figuren una important memòria presentada a l'Acadèmia de Ciències, amb el títol de Nouvelles recherches sur la phonation (París, 1861), estudi mèdic de l'aparell bucal relacionat amb la ensenyança del cant. A aquest treball li seguiren: De l'enseignement du chant i De la physiologie appliquée à l'étude du mécanisme vocal.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 1193-94 (ISBN 84-239-4509-X)
# Phaeno

L'edifici Phaeno es troba en Wolfsburg i alberga el Centre de Ciències Phaeno.
L'estructura, de 154 m de longitud, es recolza en deu peus cònics. Va ser dissenyat per l'arquitecta nascuda a Iraq, Zaha Hadid, qui va guanyar en 2000 la competició per al seu disseny. Es va acabar de construir al novembre de 2005.
L'interior no presenta angles rectes.
Va ser construït per l'empresa Neuland Wohnbaugesellschaft mbH per a la ciutat de Wolfsburgo. Té una superfície construïda de 12 000 m² que alberguen 9000 m² d'espai d'exhibició. Hi ha a més un aparcament subterrani de 15 000 m².
L'edificació tracta de crear una conjunt d'espais complexos, dinàmics i fluids, que inclou suaus ondulacions de pujols artificials, valls creades sota l'estructura elevada principal o falsos cràters en el sòl del museu, així com espais il·luminats per llum natural i embuts que els comuniquen.
El Centre de Ciències Phaeno té una aparença exterior intencionadament misteriosa que mou a la curiositat, que fa que l'observador es trobi amb una complexitat i raresa aparent que no obstant això obeeixen a una organització estructural molt específica.
El seu emplaçament correspon amb el final d'una cadena d'edificis culturals importants, realitzats per Alvar Aalto, Hans Scharoun o Peter Schweger, al mateix temps que connecta amb la riba nord del Mittelland Kanal, on es troba la “Autostadt” de l'empresa Volkswagen. Nombroses vies de comunicació, tant per als vianants com de vehicles, passen per la zona o fins i tot a través del propi edifici. Com l'espai més voluminós, l'Exhibició, està elevada del sòl, es crea una plaça pública coberta on es desenvolupen diferents activitats comercials i culturals, al mateix temps que permet una visió diagonal de l'els diferents de l'espai d'exhibició. Un conducte acristallat, continuació del Stadtbrücke (pont de la ciutat), permet la visió de l'espai d'exposició.

## Referències

* 1 2 3 phaeno - Home MSCG Arxivat 2017-03-05 a Wayback Machine. (alemany) Consulta 5 de març del 2017
* 1 2 Phaeno Science Centre. Zaha Hadid Architects (anglès) Consulta 5 de març del 2017
* 1 2 Zaha Hadid Architects - Project - Phaeno Science Center Wolfsburg Archello.com Consulta 5 de març del 2017
# Prensió

La prensió és l'acció i efecte d'aferrar quelcom amb la mà o un altre membre. N'és un exemple l'encaixada de mans, en la qual dues persones s'agafen una mà l'una a l'altra.
En zoologia, la prensilitat és la qualitat d'un membre o òrgan adaptat a la prensió.
La prensió sovint és precedida per l'abastament, que depèn en gran manera del control del cap, el tronc, els ulls i la mirada.

## Desenvolupament

El desenvolupament de la prensió és un component important de les etapes de desenvolupament infantil, en les quals els principals tipus de prensió són:
* Prensió de rascla, agafant l'objecte amb tots els dits tret del polze.
* Prensió palmar, prement els dits contra el palmell en comptes de prémer-los l'un contra l'altre, com és el cas en la prensió de rascla. En general, els nadons ja poden exercir la prensió palmar als sis mesos.
* Prensió de pinça, en la qual el dit índex i el polze es premen l'un contra l'altre per agafar un objecte. En general, els nadons ja poden exercir la prensió palmar als nou o deu mesos.
Els nadons de 16 setmanes ja estiren el braç i poden dur a terme determinades accions per aferrar objectes. La prensió es desenvolupa en dues etapes. En la primera, el nadó estira el braç cap a l'objecte que li crida l'atenció. En la segona, clou els dits una vegada l'objecte ha entrat en contacte amb el seu palmell. Els nadons proven d'agafar un objecte fent moviments amb el braç i la mà abans d'arribar-hi. Com que no tenen la percepció tan desenvolupada com els adults, estenen la prensió més del necessari.

## Referències

* ↑ «Prensió». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «prensió». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Bertenthal, Bennett; Hofsten, Claes von «Eye, Head and Trunk Control: The Foundation for Manual Development1» (en anglès). Neuroscience & Biobehavioral Reviews, vol. 22, 4, 1998, pàg. 515–520. DOI: 10.1016/s0149-7634(97)00038-9.
* 1 2 3 Pàgina 176, secció "Grasp" a: Kay Alicyn Ferrell. Reach Out and Teach: Helping Your Child Who Is Visually Impaired Learn and Grow (en anglès). Lightning Source UK Ltd, 2011. ISBN 978-0-89128-457-4.
* 1 2 Seminars in child and adolescent psychiatry (2a edició) Ed. Simon G. Gowers. Royal College of Psychiatrists (2005) ISBN 1-904671-13-6
* 1 2 Laura E. Berk. Infants and children: Prenatal through middle childhood (en anglès). Allyn & Bacon, 2012.
* ↑ Kuhtz-Buschbeck, J. P.; Boczek-Funcke, A.; Illert, M.; Joehnk, K.; Stolze, H. «Prehension movements and motor development in children» (en anglès). Experimental Brain Research, vol. 128, 1-2, 9-1999, pàg. 65-68. DOI: 10.1007/s002210050818. ISSN: 0014-4819. PMID: 10473741.
# Programa d'Actuació Integrada

El Programa per al Desenvolupament d'Actuacions Integrades (acrònim PAI) és una figura legal que va crear la Generalitat Valenciana amb la Llei Reguladora de l'Activitat urbanística (LRAU). Els PAI són instruments urbanístics que permeten la requalificació de sòls amb la finalitat d'edificar-hi.
La LRAU va ser derogada i substituïda per la Llei Urbanística Valenciana (LUV). El motiu d'aquest canvi legislatiu ha sigut justament l'enorme polèmica social, política i jurídica que ha desencadenat al territori valencià i a fora l'aplicació d'aquest singular instrument urbanístic, en els termes que marcava la LRAU. La LUV manté la fórmula dels PAI i certs aspectes d'aquesta llei són encara força qüestionats.

## Llei Valenciana Reguladora de l'Activitat Urbanística

L'article 29 de la LRAU establia la naturalesa dels PAI de la següent manera:
| « | Els programes tenen com a finalitat: identificar l'àmbit d'una actuació integrada amb expressió de les obres que s'han d'emprendre; programar els terminis per a la seua execució; establir les bases tècniques i econòmiques per a gestionar l'actuació; regular els compromisos i les obligacions que assumeix l'urbanitzador designat en aprovar el programa, i definir, conformement a aquesta llei, les seues relacions amb l'administració i amb els propietaris afectats i fixar les garanties de compliment i les sancions per incompliment d'aquestes obligacions. | » |
L'element que ha generat més polèmica al voltant dels PAI és la figura de "l'urbanitzador", el qual és dotat de potestats àmplies, tal com es manifesta a l'article 29 de la LRAU, on s'especifica el subjecte "propietaris afectats", autèntics "damnificats" en manta projectes d'urbanització del territori valencià.
Val a dir que la LRAU, en cap dels seus 101 articles, les 12 disposicions addicionals, les 12 disposicions transitòries i les 4 disposicions finals, enlloc fa esment de la paraula "casa".

## Referències

* ↑ Llei 6/1994, de 15 de novembre, Reguladora de l'Activitat Urbanística (LRAU).
* ↑ Llei 16/2005 de 30 de desembre de la Generalitat, Llei Urbanística Valenciana.
# Simona Vintilă

Simona Vintilă (nascuda el 25 de febrer de 1980 a Călărași) és una davantera de futbol romanesa que va jugar durant dues temporades (2003–05) al FC Barcelona, a la Superlliga Femenina espanyola. Posteriorment, va jugar a la UD Fasnia de Primera Nacional (05-06) i a l'Sporting Plaza d'Argel (06-08).

## Referències

* ↑ «Edición del domingo, 21 diciembre 2003, página 14 - Hemeroteca - elmundodeportivo.es» (en castellà). Hemeroteca.elmundodeportivo.es, 21-12-2003. [Consulta: 9 octubre 2011].
* ↑ «Edición del martes, 05 octubre 2004, página 16 - Hemeroteca - elmundodeportivo.es» (en castellà). Hemeroteca.elmundodeportivo.es. [Consulta: 9 octubre 2011].
* ↑ R. A./ Alicante. «Las Provincias | EDICIÓN IMPRESA - El SPA incorpora a seis nuevos fichajes». Lasprovincias.es, 01-12-1997. [Consulta: 9 octubre 2011].
# Estany de Roset

L'Estany de Roset és un estany del Pirineu, situat en el terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, a l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
És a prop de l'extrem nord-oest del terme comunal al qual pertany, a prop al nord-est dee l'Estany de Lanós i a llevant de l'Estany de Lanoset. És també a prop al sud-est de la Portella d'Orlú, o de Serra Blanca.
L'Estany de Roset és un indret visitat habitualment per les rutes excursionistes del sector nord del Massís del Carlit relacionades amb l'Estany de Lanós.

## Referències

* ↑ L'Estany de Roset en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «5 - Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Mercadal (coord.), Oriol; Giménez (fot.), Emili. «El Capcir. Els Angles». A: Patrimoni medieval de la Cerdanya i el Capcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2017, p. 240-241 (Col·lecció Camí Ral, núm. 39). ISBN 978-84-232-0830-2.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.