OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Careproctus aureomarginatus

Careproctus aureomarginatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* La femella fa 6 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 54.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 1.660 i 1.665 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les illes Malvines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1991. New species of liparidid fishes of the genus Careproctus (Scorpaeniformes, Liparididae) from Patagonia. Second Report. Voprosy Ikhtiologii v. 31 (núm. 5): 707-116.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Andriàixev, A.P., 1998. A review of recent studies of Southern Ocean Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes). Cybium 22(3):255-266.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Corpus Christianorum

El Corpus Christianorum es una col·lecció de textos llatins i grecs cristians (Pares de l'església i escriptors medievals) realitzada en edicions crítiques (text més probable, introducció i fonts). Els llibres inclouen una introducció amb una història de la tradició textual de cada obra.
El Corpus està dividit en diferents sèries, les principals serien:
* Series Graeca
* Series Latina: Des de Tertulià fins a Beda.
* Continuatio medievalis: conté textos des de l'època carolíngia i fins a final de l'Edat mitjana.
* Series apocryphorum
El Corpus està editat a Turnout per l'editorial Brepols. Fou impulsat per l'abat benedictí Eligius Dekkers, i tenia com a objectiu publicar una col·lecció de textos crítics dels escriptors eclesiàstics des de Tertulià fins a Beda el venerable que pogués reemplaçar la Patrologia llatina de Migne. La col·lecció s'inicià amb la Clavis Patrum Latinarum.

## Clavis Patrum

Per preparar les edicions crítiques dels diferents textos es va elaborar una àmplia bibliografia sobre cadascun dels autors que integra:
* Còdexs i fonts manuscrites conservats
* Edicions crítiques editades amb anterioritat
* Edicions bilingües editades amb anterioritat
* Documentació filològica: vocabularis dels mots utilitzats per l'autor, particularitats lingüístiques.
Aquests volums, que se situen a l'inici de cada col·lecció, se'ls anomena clavis.

## Bibliografia

* E. DEKKERS - A. GAAR, Clavis patrum latinorum qua in corpus christianorum edendum optimas quasque scriptorum recensiones a Tertulliano ad Bedam, Brepols, Steenbrugis 1995

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Thet

Els thet són un petit grup ètnic d'unes 10.000 persones que viu a Arakan (Myanmar) i que és anterior a l'arribada dels Bamar. També se'ls coneix com a Sakkia.
# Casa Antoni Brugarolas

La casa Antoni Brugarolas és un edifici situat al carrer del Marquès de Barberà, 26 del Raval de Barcelona.

## Història

El 1793, el marquès de Barberà Josep Esteve Galceran de Pinós i Sureda de Santmartí va establir en emfiteusi al mestre de cases Jaume Calvet una part del seu hort al carrer que porta el seu nom, on es va instal·lar una fàbrica de vidres plans sota la raó social Ignasi March i Cia. El 1799, Calvet va establir en emfiteusi una parcel·la que contenia l'edifici de la fàbrica a l'arquitecte Joan Bosch, titular de la raó social Joan Bosch i Cia, successora de l'anterior, que el 1806 va vendre la propietat al comerciant Jaume Sala per 6.000 lliures.
El 1836, a conseqüència d'un litigi iniciat pels antics socis contra la seva vídua, la finca va sortir a subhasta i fou adquirida pel botiguer Antoni Brugarolas i Olivella, que el 1838 va encarregar a l'arquitecte Joan Vilà i Geliu la construcció d'un nou edifici. El 1858, i per a pagar diversos deutes, els seus fills Antoni, Paula i Francesc Brugarolas i Roca el van vendre al fabricant de teixits de cotó Marià Güell i Bigorra (vegeu casa-fàbrica Castelló-Güell).
El 1863 hi havia la fàbrica de teixits de Santa i Galceran: «Barbará, 26, Fábrica de varios tejidos de lana, hilo, algodon. Pañolería de todas clases. Tartanes. Damascos de algodon. Driles, cutíes, biones. Espediciones á todos puntos. Sres. Santa y Galcerán». El 1919, el fabricant de sabates Ramon Corona, en representació de la raó social Corona Shoe Manufacturing, va demanar permís per a instal·lar un motor elèctric de 0'5 CV en un local dels baixos.

## Referències

* ↑ AHPB, notari Ignasi Plana i Fontana, 24-04-1793.
* ↑ Almanak mercantil ó guía de comerciantes, 1799, p. 363.
* ↑ AHPB, notari Ignasi Plana i Fontana, manual 1.113/27, f. 287-292v, 22-07-1799.
* ↑ AHPB, notari Ignasi Plana i Fontana, anual 1.113/34, f. 291-297, 08-09-1806.
* ↑ Diario de Barcelona, 27-01-1836, p. 214.
* ↑ AHPB, notari Valentí Gros, manual 1.221/10 (2a part), f. 76-88, 04-12-1838.
* ↑ Guía de forasteros en Barcelona, 2ª parte, 1842, p. 60.
* ↑ «Carrer Marquès de Barberà 26». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ AHCB, C.XIV Obreria C-128, 03-03-1838.
* ↑ AHPB, notari Josep Elias i Cebrià, manual 1.266/20, f. 23-30v, 23-01-1858.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 355.
* ↑ Anuario general del comercio, de la industria y de las profesiones; de la magistratura y de la administracion, 1863, p. 348, 367, 392, 452, 1052, 1058, 1061.
* ↑ «Ramon Corona. Barbarà 26 (ara Marquès de Barberà). Instal·lar un electromotor en els baixos de la casa». Q127 Foment 1630/1919. AMCB, 19-10-1919.
# Epicasta

Epicasta (en grec antic Ἐπικάστη), segons la mitologia grega va ser una filla de Calidó, heroi etoli.
Casada amb Agènor, fou mare de Portàon i de Demònice.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 78. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Edicte de tolerància de Galeri

L'edicte de tolerància de Sàrdica fou un edicte promulgat per l'emperador Galeri el 311 a la ciutat de Sàrdica (Sardica = Sofia), que establia la llibertat de culte i proselitisme per a la religió cristiana. Galeri, furibund anticristià, es va adonar de la impossibilitat de destruir la secta del cristians, i de què en cas de continuar la seva persecució la faria més forta. Per això va promulgar l'Edicte de tolerància que permetia lliurement les activitats del culte cristià, en igualtat a les altres religions, amb la condició que resessin al seu Déu per la permanència i benestar de l'Imperi Romà. El text de l'edicte de Sàrdica, conservat per Lactanci, diu: "Atents només a la nostra extrema complaença i inveterada costum de tractar benignament a tots els homes, hem cregut haver d'estendre als cristians la nostra indulgència, de manera que des d'ara puguin lliurement existir els esmentats cristians i restablir les seves reunions sempre que res maquinin contra l'ordre públic....A canvi de la nostra benignitat, deuen ells pregar al seu déu per la nostra salut, per la de l'Estat i per la seva pròpia, a fi que la República prosperi per arreu i ells mateixos puguin viure tranquils en les seves morades." Abans d'aquest edicte Lactanci esmenta un altre edicte, emès per Constantí el Gran després de la seva proclamació com August, en el qual permetia el culte cristià als territoris sota la seva jurisdicció. El seu text no s'ha conservat.
# Careproctus bathycoetus

Careproctus bathycoetus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 16 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 3.294 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H. & Burke, C. V., 1912. New cyclogasterid fishes from Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 42 (núm. 1907): 351-380, Pls. 41-48.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Christian Kalkbrenner

Christian Kalkbrenner (Hann. Münden, Alemanya, 22 de setembre de 1755 - París, França, 10 d'agost de 1806) fou un compositor alemany.
Fou corista de l'òpera de Cassel, i el 1790 se'l nomenà mestre de capella del príncep Enric, a Rheinsberg, càrrec que ja havia desenvolupat abans a la cort de Berlín. El 1796 es traslladà a Nàpols i el 1799 fou director de cant de l'Òpera de Berlín.
Les seves composicions, tant les dramàtiques com les instrumentals, són d'escàs valor i encara menys originalitat, ja que estan fetes quasi exclusivament sobre motius d'altres compositors. Fou també amb Lachnith, l'autor del detestable arranjament del Don Giovanni de Mozart, representat a l'Òpera de París el 1805.

## Obres publicades

* Theorie der Tonstzkunst, (Berlín, 1789)
* Kurzer abríss der Geschichte der Tonkunst, (Berlín, 1792)
* Histoire de la musique, (París, 1802)
i una traducció del Tractat d'harmonia de Richter.
Era pare del també compositor Friedrich Kalkbrenner (1788-1849)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3.300 (ISBN 84-239-4582-0)
# Orelletes (Pitiüses)

L'orelleta és un dolç típic de les Pitiüses. El seu nom prové de la seua singular forma, similar al contorn d'una orella. Curiosament, en algunes poblacions confeccionen aquest dolç donant-li una presentació característica pròpia amb forma de flor.

## Ingredients

Per fer 500 g d'orelletes:
* 500 g de farina
* ratlladura d'una llimona
* quatre ous
* un rajolí d'anís
* 250 g de sucre

## Referències

* ↑ Manau, D. «La repostería de toda la vida» (en castellà). Periódico de Ibiza y Formentera, 11 juliol 2015. [Consulta: 28 octubre 2023].
* 1 2 Real, M. J. «'Orelletes' floreadas y muy viajeras» (en castellà). Periódico de Ibiza y Formentera, 8 març 2010. [Consulta: 28 octubre 2023].
# El Pujolar (Argentona)

El Pujolar és una muntanya de 332 metres que es troba al municipi d'Argentona, a la comarca catalana del Maresme.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa Antoni Ginabreda

La Casa Antoni Ginabreda és un edifici situat als carrers de l'Argenteria i del Brosolí de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

El 1804, el comerciant Antoni Ginabreda va adquirir la casa contigua a la seva i va demanar permís per a reedificar-les (incloent-hi la volta sobre el carrer del Brosolí) segons el projecte del mestre de cases Joan Garrido i Julià. El 1827, Eulàlia Ginabreda va demanar permís per a reedificar la façana del carrer del Brosolí, segons el projecte de l'estudiant d'arquitectura Josep Casademunt, supervisat per Antoni Cellers.

## Descripció

Edifici de planta baixa i quatre pisos. Als baixos s'obren tres portals rectangulars delimitats per pilars de pedra i coronats per una llinda de fusta. El primer d'ells té la particularitat de ser un accés al carrer del Brosolí, on es troba la porta d'entrada a la casa. L'interior d'aquest passatge presenta dues crugies, a la primera de les quals es troba un arc rebaixat de pedra, mentre que a la segona hi ha una biga de fusta. Els altres dos portals estan ocupats per un comerç.
La façana del carrer de l'Argenteria té un aspecte auster i està enterament estucada i pintada. A cada pis s'hi observen tres balcons, els quals tenen un emmarcament de pedra. Al primer pis estan units per una barana correguda de ferro forjat. En les altres, però, són individuals i decreixents en alçada. Només en el cas del segon i tercer pis, la part inferior de les llosanes s'ha embellit amb una composició de rajoles de ceràmica. La façana es tanca amb una cornisa plana.

## Referències

* 1 2 «Edifici d'habitatges al carrer Argenteria, 49». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Antoni Ginebreda. Comerciant. Argenteria i Brosolí. Casa. Enderrocar, reedificar 4 pisos amb balcons i canviar l'arc de pedra per un sostre de fusta a la volta d'en Brosolí». C.XIV Obreria C-94/1804-100. AMCB, 01-06-1804.
* ↑ «Eulàlia Ginabreda. Brosolí 3.Casa. Edificar amb quatre pisos amb variacions del projecte original». C.XIV Obreria C-131/1827-097. AHCB, 01-07-1827.

## Bibliografia

* Arranz, Manuel. Mestres d'obres i fusters. La construcció a Barcelona en el segle XVIII. Col·legi d'Aparelladors i Arquitectes Tècnics de Barcelona, 1991, p. 198-211. ISBN 848710407X.

## Enllaços externs

* «Volta d'en Brosolí». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Epigonus crassicaudus

Epigonus crassicaudus és una espècie de peix pertanyent a la família dels epigònids.

## Descripció

* La femella pot arribar a fer 38,4 cm de llargària màxima.
* 7 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 8-9 radis tous a l'anal.
* Presència d'espina opercular.
* El diàmetre horitzontal de l'ull és menor que la part postorbital del cap.
* Aleta caudal bifurcada feblement i amb el peduncle caudal bastant profund.

## Hàbitat

És un peix marí, mesobentònic-pelàgic i batidemersal que viu entre 180 i 400 m de fondària sobre el fons marí principalment.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental: Xile.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Indice d'ittiologia siciliana; ossia, catalogo metodico dei nomi latini, italiani, e siciliani dei pesci, che si rinvengono in Sicilia disposti secondo un metodo naturale e seguito da un appendice che contiene la descrizione de alcuni nuovi pesci sicilian. Messina. Indice Ittiol. Sicil. . 1-70.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ De Buen, F., 1959. Notas preliminares sobre la fauna marina preabismal de Chile, con descripción de una familia de rayas, dos géneros y siete especies nuevos. Boletim do Museu Nacional d'Historia Natural, Santiago de Xile, Xile. V. 27 (núm. 3): 171-201.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Abràmov, A.A., 1992. Species composition and distribution of Epigonus (Epigonidae) in the world ocean. J. Ichthyol. 32(5):94-108.
* ↑ Nakamura, I., T. Inada, M. Takeda i H. Hatanaka, 1986. Important fishes trawled off Patagonia. Japan Marine Fishery Resource Research Center, Tòquio (Japó). 369 p.
* ↑ Abràmov, A.A., 1992.
* ↑ Gálvez, M. i H. Rebolledo, 2001. Length-composition and length-weight relationship in cardinalfish (Epigonus crassicaudus) of the central-southern area off Chile. Invest. Mar. 29(2):39-49.
* ↑ Menares, B. i J.I. Sepúlveda, 2005. Grupos recurrentes de peces y crustáceos demersales en la zona centro-sur de Chile. Invest. Mar. Valparaíso 33(1):91-100.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Bjørnar Moxnes

Bjørnar Moxnes (Nascut 19 desembre 1981) és un polític noruec. És el dirigent del Partit Roig, després de superar a Turid Thomassen el 6 de maig de 2012. És un parlamentari d'Oslo.
En les eleccions de 2017 va ser elegit com el representant únic del Partit Roig en el parlament noruec.

## Referències

* ↑ TV2, 6.mai 2012: Bjørnar Moxnes (30) er Rødts nye leder
# Careproctus hyaleius

Careproctus hyaleius és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* La femella fa 12,3 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 2.630 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental (13°N).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Geistdoerfer, P., 1994. Careproctus hyaleius, nouvelle espèce de poisson cyclopteridae (Liparinae) de l'écosystème hydrothermal de la dorsale de l'Océan Pacifique oriental (13°N). Cybium v. 18 (núm. 3): 325-333.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Casa Antoni Pous

La Casa Antoni Pous és un edifici del centre de Terrassa, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És situat a la cantonada entre el carrer Nou de Sant Pere, on té l'entrada d'accés, i el carrer del Passeig.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge unifamiliar cantoner de planta baixa i dos pisos, amb coberta de teula. La façana del carrer del Passeig, més llarga, mostra volums esglaonats a l'extrem dret, com a resultat de la distribució de terrasses, actualment modificades. Les obertures d'aquest parament s'ordenen segons eixos verticals i són arrodonides als angles. La façana del carrer Nou de Sant Pere, adossada a una mitgera, té dues obertures a cada planta, les del primer pis amb balconera. Els murs són arrebossats i pintats.

## Història

La casa va ser bastida l'any 1907 per Lluís Muncunill. Uns anys més tard, el 1917, aquest arquitecte va repetir la mateixa estructura arquitectònica per a la Casa Emili Soler, situada en un lloc molt proper, al carrer de Joaquim de Paz núm. 28. Posteriorment la Casa Pous ha estat utilitzada com a llar d'infants.

## Referències

* 1 2 «Casa Antoni Pous». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Epigonus pectinifer

Epigonus pectinifer és una espècie de peix pertanyent a la família dels epigònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 15,5 cm de llargària màxima.
* 7 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal.
* Presència d'espina opercular.
* Dents a la part central de la llengua, però no en les vores.

## Hàbitat

És un peix marí, mesobentònic-pelàgic i batidemersal que viu entre 100 i 1.200 m de fondària sobre el fons marí de talussos continentals i muntanyes submarines.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic (el sud del Japó i la mar de Tasmània) i l'Atlàntic occidental central (el golf de Mèxic i el mar Carib).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Indice d'ittiologia siciliana; ossia, catalogo metodico dei nomi latini, italiani, e siciliani dei pesci, che si rinvengono in Sicilia disposti secondo un metodo naturale e seguito da un appendice che contiene la descrizione de alcuni nuovi pesci sicilian. Messina. Indice Ittiol. Sicil. . 1-70.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Mayer, G. F., 1974. A revision of the cardinalfish genus Epigonus (Perciformes, Apogonidae), with descriptions of two new species. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 146 (núm. 3): 147-203.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V. i O.D. Borodulina, 1986. Preliminary review of the bathypelagic fish genus Antigonia Lowe (Zeiformes, Caproidae). Trudy Inst. Okeanol. 121:141-172.
* ↑ Abràmov, A.A., 1992. Species composition and distribution of Epigonus (Epigonidae) in the world ocean. J. Ichthyol. 32(5):94-108.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Abràmov, A.A., 1992.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Kotlyar, A.N., 1984. Dictionary of names of marine fishes on the six languages. All Union Research Institute of Marine Fisheries and Oceanography, Moscou. 288 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Careproctus macrophthalmus

Careproctus macrophthalmus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 10,9 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres:59-62.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i bentopelàgic que viu entre 260 i 275 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar de Barentsz.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Chernova, N. V., 2005. New species of Careproctus Liparidae from the Barents Sea and adjacent waters. Voprosy Ikhtiol. v. 45 (núm. 6): 725-736.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Epimeteu (mitologia)

Epimeteu (en grec antic Ἐπιμηθεύς) va ser, segons la mitologia grega, un tità, un dels quatre fills de Jàpet i de Clímene (o d'Àsia, filla d'Oceà). Els seus germans són Atlas, Meneci i Prometeu. Epimeteu i Prometeu formen una parella d'oposats, i l'un és l'antítesi de l'altre. El nom d'Epimeteu significa ""el que reflexiona després", el que actua precipitadament, i el de Prometeu "el que reflexiona abans", el que preveu les coses.
Epimeteu va ser l'instrument que utilitzà Zeus per enganyar Prometeu. Després que Prometeu hagués enganyat dues vegades el déu, primer amb quina part de l'animal s'oferia als sacrificis i després entregant el foc als homes, va prohibir a Epimeteu que acceptés cap regal de Zeus. Però el déu, per mitjà d'Hermes, li oferí Pandora, i Epimeteu no s'hi pogué resistir. Quan els déus la hi van lliurar, la instigà a obrir la capsa que duia, ignorant que contenia les desgràcies del món.
Amb Pandora, Epimeteu va engendrar Pirra, esposa de Deucalió, el seu cosí, i mare de la humanitat després del diluvi.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 164. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 78. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1