OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dolichancistrus atratoensis

Dolichancistrus atratoensis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i d'altitud alta.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Atrato (Colòmbia).

## Referències

* ↑ Isbrücker I. J. H., 1980. Classification and catalogue of the mailed Loricariidae (Pisces, Siluriformes). Versl. Tech. Gegevens Núm. 22. 1-181.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Dahl, G., 1960. New fresh-water fishes from western Colombia. Caldasia v. 8 (núm. 39): 451-484.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Fish collection database of the National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Caseta del guarda i tanca de la Casa Ensesa

La Caseta del guarda i tanca de la Casa Ensesa és una obra de Girona, carratera de Barcelona, núm. 68, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tractava d'un magatzem dins el recinte de la farinera homònima amb una planta aixecada per a càrrega i descàrrega de camions i una marquesina. Projectat per Rafael Masó i Valentí, es va construir a partir del juliol del 1931. És una construcció senzilla de planta baixa on predomina la línia recta i l'horitzontalitat. Es troba adossada a la interessant tanca on s'utilitza el mateix recurs: combinació del maó vist i el mur llis. En aquesta obra s'adopta de manera atípica el llenguatge racionalista.

## Història

El magatzem s'enderrocà al 1990, no obstant, Masó també va dissenyar-ne la tanca en substitució d'una altra que no arribava a tot el solar. Aquesta es conserva parcialment en tant que la part afectada per l'obertura del passeig d'Olot es va haver de reconstruir segons els nous límits del solar.

## Referències

* ↑ «Caseta del guarda i tanca de la Casa Ensesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
* ↑ Tarrús, Joan i COMADIRA, Narcís. Rafael Masó arquitecte noucentista. Barcelona: Lunwerg Editores, 1996.
# Escut de Navars

L'escut oficial de Navars té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, una custòdia amb l'hostia d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 12 de desembre de 1997 i publicat al DOGC el 12 de gener de l'any següent amb el número 2554.
La custòdia és un senyal tradicional i fa referència al Sant Sagrament, venerat amb devoció a l'església de Castelladral, que fou el cap del municipi al segle xix.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 12 de desembre de 1997, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Navàs.» (pdf). DOGC núm. 2554. Generalitat de Catalunya, 12-01-1998. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Bages
# Cova d'Utroba

La cova d'Utroba, també coneguda com a cova de l'úter, és un santuari de coves prehistòriques a la província de Kardzhali, Bulgària. La cova s'assembla a una vulva humana i data del període traci. Els historiadors creuen que antigament es va utilitzar com a santuari de fertilitat.
Es coneix en búlgar com a Utrobata (Утробата, Bulgarian pronunciation: [oˈtrɔbɐtɐ], lit. 'L'úter') o Peshtera Utroba (Пещера Утроба, [pɛʃtɛˈra oˈtrɔbɐ], 'Cova de l'úter').

## Història

La cova es troba a 20 quilòmetres de la ciutat de Kardzhali prop del poble d'Ilinitsa i data del 480 aC. L'indret també s'anomena "El ventre de la cova" o "cova del ventre" perquè l'entrada té la forma de la vulva d'una dona. L'interior de la cova s'assembla a un úter. La població local també l'anomena "La Roca Esclatant". Els investigadors creuen que l'entrada a la cova era una escletxa, que després va ser ampliada pels humans. Té 3 metres d'alçada i 2,5 metres d'ample i dins de la cova hi ha uns 1,3 metres d'alçada amb un altar que ha estat tallat.
L'arqueòleg Nikolay Ovcharov creu que la cova i l'altar van ser utilitzats pels tracis. Hi ha diversos santuaris tracis trobats a Bulgària. Ovcharov creu que es va usar com a santuari de fertilitat per aquests mateixos tracis. Els llocs "de culte" dels tracis solen estar situats al cim de les muntanyes i tenen aigua corrent. També hi ha aigua constantment corrent a la cova d'Utroba, que flueix des de la cova fins als contraforts.
Hi ha una obertura al sostre que permet que la llum entri a la cova. La llum crea una forma de fal·lus cada dia al migdia, però només arriba a l'altar un dia de l'any. A la meitat del dia, en una determinada època de l'any, la llum que té la forma d'un fal·lus penetra profundament a la cova fins a l'altar. Al febrer o març, la llum pren forma de fal·lus i entra per un forat de l'altar: després la llum parpelleja durant 1-2 minuts. Es creu que la llum penetrant i parpellejant simbolitza la fecundació.
Hi ha parelles sense fills que avui dia van a la cova amb l'esperança que els ajudi a concebre un fill.

## Referències

* ↑ Surnin, Vitaly. Hieroglyphs of the Phaistos Disc: History and Full Text Translation. Volume 1. Rostov-on-Don: Samizdat, 2013, p. 132 [Consulta: 17 febrer 2022].
* 1 2 3 4 «The “Womb“ cave helps childless». Travel Bulgaria News. Arxivat de l'original el 17 febrer 2022. [Consulta: 17 febrer 2022].
* 1 2 3 4 5 «The womb – Cave». Nicodia. Arxivat de l'original el 17 febrer 2022. [Consulta: 17 febrer 2022].
* ↑ «Bulgarian Speleologists Discover Unique Thracian Sanctuary». Novinite Group, 01-07-2009 [Consulta: 17 febrer 2022].
* ↑ «Land of the tomb raiders: Bulgaria is trying to claw back tens of thousands of ancient artefacts plundered from its historic sites in a £25m-a-year export racket». Independent, 11-09-2013 [Consulta: 17 febrer 2022].

## Enllaços externs

* The Rock Womb Cove a Nenkovo
* Vídeo de la Cova-Uter
# Pseudovector

En física i matemàtiques, un pseudovector (o vector axial) és una quantitat que es transforma com un vector sota una rotació pròpia, però que canvia de signe sota una rotació impròpia com una reflexió. Geomètricament, correspondria a la imatge de mirall però cap per avall, de magnitud igual però en la direcció oposada. En canvi, per a un vector "normal" o polar, la reflexió genera una imatge idèntica a la seva imatge de mirall.
En tres dimensions, el pseudovector p s'associa amb el producte vectorial de dos vectors polars a i b:
    $\mathbf {p} =\mathbf {a} \times \mathbf {b} .\,$
El vector p obtingut d'aquesta manera és un pseudovector. Un exemple és el vector normal a un pla orientat. Un pla orientat pot ser definit per dos vectors no paral·lels, a i b, dels quals es pot dir que cobreixen el pla. El vector a × b és normal al pla (hi ha dos vectors normals, un a cada costat – la regla de la mà dreta el determina), i és un pseudovector. Nombroses quantitats físiques es comporten com a pseudovectors en comptes de com a vectors polars, incloent-hi el camp magnètic, la velocitat angular, el moment angular, el parell (o moment) de forces, i la vorticitat.
En matemàtiques, els pseudovectors són equivalents a bivectors tridimensionals, a partir dels quals es poden derivar les regles de transformació dels pseudovectors. Més generalment en àlgebra geomètrica n-dimensional, els pseudovectors són els elements de l'àlgebra amb dimensió n − 1, escrita Λ$^{n−1}$R$^n$.
L'etiqueta 'pseudo' també s'empra per al cas dels pseudoescalars i pseudotensors, tots dos canvien de signe sota rotacions impròpies, a diferència dels escalar o tensors "purs".

## Comportament sota productes vectorials

Per a una matriu de rotació R, pròpia o impròpia, l'equació matemàtica següent és sempre certa:
    $(R\mathbf {v_{1}} )\times (R\mathbf {v_{2}} )=(\det R)(R(\mathbf {v_{1}} \times \mathbf {v_{2}} ))$.
on v$_1$ i v₂ són vectors tridimensionals qualsevols.
Suposem que v$_1$ i v₂ són vectors polars, i v₃ és definit com el seu producte vectorial, v₃ = v$_1$ × v₂. Si l'univers és transformat sota una matriu de rotació R, llavors v₃ és transformat com
    $\mathbf {v_{3}} '=\mathbf {v_{1}} '\times \mathbf {v_{2}} '=(R\mathbf {v_{1}} )\times (R\mathbf {v_{2}} )=(\det R)(R(\mathbf {v_{1}} \times \mathbf {v_{2}} ))=(\det R)(R\mathbf {v_{3}} ).$
Per tant, v₃ és un pseudovector. De forma semblant, hom pot mostrar:
* Vector polar × Vector polar = Pseudovector
* Pseudovector × Pseudovector = Pseudovector
* Vector polar × Pseudovector = Vector polar
* Pseudovector × Vector polar = Vector polar

## Referències

* ↑ Stephen A. Fulling, Michael N. Sinyakov, Sergei V. Tischchenko. Linearity and the mathematics of several variables. World Scientific, 2000, p. 343. ISBN 981-02-4196-8.
* ↑ Aleksandr Ivanovich Borisenko, Ivan Evgenʹevich Tarapov. Vector and tensor analysis with applications. Reprint of 1968 Prentice-Hall. Courier Dover, 1979, p. 125. ISBN 0-486-63833-2.
* ↑ RP Feynman: §52-5 Polar and axial vectors Arxivat 2011-06-01 a Wayback Machine. from Chapter 52: Symmetry and physical laws, in: Feynman Lectures in Physics, Vol. 1
# Casetes (Argentona)

Les Casetes és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Grup de sis habitatges populars de cós entre mitgeres, de planta baixa, amb jardí al davant, l'interès de la qual radica en la tipologia del seu agrupament i els espais lliures que genera.
La tanca exterior de les cases és de balustrada.
Els noms populars per els quals es coneixen són els següents: Núm. Villa Mari-Rosa, núm. 7 Villa Elisa, núm. 9 villa Aurora, Núm. Villa Rica, núm. Villa Ninfa.

## Referències

* 1 2 3 «Casetes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Dolichancistrus setosus

Dolichancistrus setosus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i d'altitud alta.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Andes de Colòmbia.

## Referències

* ↑ Isbrücker I. J. H., 1980. Classification and catalogue of the mailed Loricariidae (Pisces, Siluriformes). Versl. Tech. Gegevens Núm. 22. 1-181.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1887. On new siluroid fishes from the Andes of Columbia. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 5) v. 19 (núm. 113): 348-350.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Carolina Uriondo y Sánchez

Carolina Uriondo y Sánchez (Madrid, 6 d'octubre de 1853 - febrer de 1899) va ser una cantant espanyola.
Va ser matriculada a la classe de cant del Reial Conservatori Superior de Música de Madrid l'octubre de 1868, on va ser deixebla de José Inzenga Castellanos. Mentre va assistir al conservatori, va participar de diversos concerts amb altres companys, sempre acompanyats del seu mestre al piano. Als concursos públics de cant de l'acadèmia de juny de 1872 va obtenir el primer premi. Poc després va esdevenir primera soprano de sarsuela a un teatre de Madrid, on va rebre l'ovació del públic, i després va passar per diversos teatres d'arreu d'Espanya, amb èxit.

## Referències

* 1 2 3 Saldoni Remendo, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). vol. 3. Madrid: Imprenta de D. Antonio Pérez Dubrull, 1880, p. 245-246.
* ↑ «Crónica triste». La Reforma, 11-02-1899, pàg. 3.
* ↑ Hernández Romero, Nieves «Educación musical y proyección laboral de las mujeres en el siglo XIX: el Conservatorio de Música de Madrid». Trans. Revista transcultural de música, núm. 15, 9-2011, pàg. 32.
* 1 2 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 634.
* ↑ Matía, Inmaculada «El magisterio de José Inzenga en el Conservatorio de Madrid (1857-1891)». Cuadernos de Música Iberoamericana, vol. 17, 2009, pàg. 94.
# Carrer Moreria (Figueres)

El Carrer Moreria és un carrer del municipi de Figueres (Alt Empordà) amb alguns edificis que formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Número 6

Edifici entre mitgeres situat a prop de La Rambla, de planta baixa dos pisos i golfes, i amb la coberta a dues vessants. La planta baixa té dues obertures en arc rebaixat a sobre de les quals hi ha una placa amb el nom de l'arquitecte, la data de construcció i la data de restauració de l'edifici. El primer pis té dues obertures en arc rebaixat decorades amb un guardapols, sostingut per una pilastra amb el capitell vegetal. Aquestes dues obertures es troben en una balconada correguda, de pedra, amb decoració geomètrica. El segon pis també té dues finestres decorades amb un guardapols més senzill que el del primer pis. La planta golfes és destacada per la galeria de tres arcs de mig punt amb les impostes molt marcades, així com la dovella clau. A cada costat d'aquesta planta una motllura imita carreus ben escairats. Tota la façana està arrebossada, i aquest arrebossat imita un paredat de carreus ben disposats i ben tallats.

## Número 12

L'edifici del número 12 del carrer Moreria forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici entre mitgeres situat a pocs metres de La Rambla. És un edifici de planta baixa, tres pisos i golfes amb una terrassa com a coberta. És una casa amb la planta baixa amb dos arcs rebaixats, una de les quals destinada a local comercial, i l'altra, serveix d'accés a l'edifici. Totes les obertures de la façana estan ben ordenades amb un balcó a cada costat i una finestra més petita al centre. Tota la façana està arrebossada i decorada amb un esgrafiat que imita carreus ben disposats. La testera de l'edifici està decorada amb la barana de l'edifici, i amb un cos central en arc de mig punt amb un esgrafiat floral al centre.

## Número 14

L'edifici del número 14 del carrer Moreria forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici entre mitgeres, situat a prop de la Rambla, de planta baixa i dos pisos, amb coberta terrassada. És un edifici que destaca per la seva estretor i per la seva senzillesa. La planta baixa ha estat reformada per donar-hi un ús comercial, i les dues superiors són exactament iguals. Una obertura amb balcó de ferro, amb un guardapols esglaonat, amb decoració ceràmica de color verd, i una gran flor ceràmica al centre. La barana de la terrassa està formada per elements vegetals entrellaçats entre si.

## Galeria d'imatges

* Edifici al número 12
* Edifici al número 14

## Referències

* ↑ «Carrer Moreria, 6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ «Carrer Moreria, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ «Carrer Moreria, 14». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Carrer del Pont (Rabós)

El carrer del Pont, al municipi de Rabós (Alt Empordà), forma un conjunt arquitectònic inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És situat a la banda de llevant del nucli urbà de la petita població de Rabós i comunica el poble amb el pont sobre la riera de l'Orlina.
Hi destaca, al número 13, un edifici aïllat envoltat de jardí, format per quatre cossos adossats, que li proporcionen una planta de perfil irregular. El cos central de la construcció consta de dos cossos adossats distribuïts en planta baixa i pis, o bé dos pisos, i amb les cobertes de dues vessants de teula. La façana principal presenta un portal d'accés d'arc rebaixat adovellat, gravat amb una inscripció de difícil lectura de la qual s'intueix el nom AGUSTÍ i la data 1796. Damunt seu hi ha un petit arc de descàrrega fet de pedra. A banda i banda hi ha dues finestres rectangulars, l'una de mida petita i bastida amb quatre carreus desbastats i l'altra més gran i amb la llinda plana de pissarra. Al pis, damunt del portal, hi ha un balcó exempt amb la llosana de pissarra i la llinda del finestral de fusta. Al costat s'obre una finestra rectangular, amb la llinda de pedra monolítica. La façana lateral combina obertures bastides amb maons i d'altres fetes de pedra, amb les llindes planes.
La construcció és bastida en pedra de diverses mides lligada amb abundant morter de calç.
Un altre exemple arquitectònic destacat del carrer del Pont és la casa coneguda com de Joan Pujol, al número 9-11, nom que surt també inscrit a la llinda del portal d'entrada, juntament amb la data de construcció de 1788.
En aquest mateix carrer hi ha, tot just a l'entrada, vora el pont, l'antic molí de Can Manyana i el molí del Mig, conegut com la fàbrica de les Pipes.

## Història

Durant els segles xviii i xix el nucli de Rabós es va expandir i s'hi van construir diverses cases noves a causa del context de certa bonança econòmica i l'auge demogràfic que propicià que la població passés de 131 habitants el 1717-1718 a 237 veïns en el cens de Floridablanca el 1787.
Ca l'Agustí pertany a aquest moment, tal com ho testimonia la llinda on es pot llegir AGUSTÍ i la data 1796, nom del propietari i data de construcció de la casa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carrer del Pont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Carrer dels Boters

El Carrer dels Boters és un carrer de Barcelona, el nom del qual fa referència al gremi de boters.

## Història

L'any 1448, el gremi dels boters ja hi tenia la seua casa gremial. Els boters tenien per patrona santa Eulàlia per haver sofert en una bota un dels tretze martiris a què fou sotmesa. Segons diu la llegenda, la feren rodolar dintre d'una bota plena de claus i vidres trencats.

## Número 2, Palau del Castell de Ponç

Aquest palau neogòtic cantoner, del segle xix, és ben interessant malgrat que la façana fou modificada a causa de l'eixamplament del carrer.
Les dues façanes són de pedra, amb pilastres verticals que sostenen la potent cornisa. Hi ha una balconada correguda al pis principal que recorre les dues façanes.
A la planta baixa està situada la coneguda xocolateria Fargas. Un establiment que és anterior al 1827, ja que aquell any el Diario de Barcelona ja en feia esment. Els seus successius propietaris han sabut mantindré l'interior amb una elegància ben característica d'època.

## Número 4, Palau Castanyer

És un gran casalot amb una exemplar façana neoclàssica de pedra encoixinada a la planta baixa. En destaquen els balcons individuals del pis principal, coronats amb uns frontons triangulars amb el timpà llis.
Durant molts anys aquesta casa fou la seu social de la Lliga Regionalista, el partit de la burgesia catalana de les primeres dècades del segle xx.
Amagat dintre el gran comerç, al fons de la planta noble, hi trobem un elegant pati monumental, i un tranquil jardí elevat, amb una font de tosca, molt comú a les cases senyorials del barri de l'època.

## Número 13

Ací hi veiem uns habitatges d'època medieval que, encara que van ésser reformats en el segle xviii, conserven alguns elements originals. Hi ha un relleu esculpit que al·ludeix al gremi de sabaters, amb el lleó de Sant Marc i l'àngel que fa de mènsula de la biga de fusta del portal d'entrada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Dalmases, Pere, 2012. Barcelona pas a pas. 8 itineraris per Ciutat Vella. Col·lecció Base Històrica, núm. 89. Barcelona. ISBN 9788415267669. Pàgs. 48-49.

## Enllaços externs

* YouTube (català)