OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gian Francesco Fortunati

Gian Francesco Fortunati (Parma, 27 de febrer de 1746 – Parma, 20 de desembre de 1821) fou un compositor italià del Barroc.
Contra la seva voluntat seguí la carrera d'advocat, pel qual, no sentint afició a aquesta, s'entregà per complet al cultiu de la música. Fou mestre de capella de la cort de Parma, on entre d'altres alumnes tingué al seu conciutadà Carlo Mellara i, d'on passà a la de Frederic Guillem II a Berlín.
Entre les seves obres hi figuren les òperes:
* I cacciatori e la vendilatte;
* L'incontro inasperto;
* La contessa per equivoco;
* I permnestra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 578 (ISBN 84-239-4524-3)
# Gigafoto

Una gigafoto és una imatge digital que es compon de mil milions (10⁹) de pixels (elements d'imatge), més de 1.000 vegades la informació capturada per una càmera digital d'un megapíxel. El 2011 per crear aquest tipus d'imatges es fa servir un sistema de composició de mosaics ajuntant un gran nombre de fotografies digitals d'alta resolució o l'ús d'una pel·lícula negativa tan gran com 12 "x 9" (30 cm × 23 cm) fins a 18 "x 9 "(46 cm × 23 cm), que s'explora amb un escàner de pel·lícula d'alta gamma de gran format amb almenys 3.000 dpi de resolució digital.
A principis de 2011, van aparèixer unes poques càmeres de fotos capaces de crear una gigafoto en un sol escombrat de l'escena, com la Pa-STARRS PS1 i la càmera Gigapxl.
Les gigafotos poden ser d'especial interès per a:
* Artistes.
* Curadors i historiadors d'art, per a poder estudiar millor les obres d'art.
* Per estudiar patologies, creant gigafotos utilitzant diapositives virtuals.
* Físics, per visualitzar resultats de simulacions amb superordinadors.
* Veure imatges de satèl·lit, amb fins agrícoles, geogràfics o militars, entre d'altres.
* Creació d'entorns immersius digitals.

## Gigafotos a Catalunya

Algunes de les primeres gigafotos realitzades a Catalunya són resultat d'un projecte gestionat per patrimoni.gencat, on s'ha fotografiat en aquesta resolució diferents elements del patrimoni català, com les pintures murals de Sant Climent de Taüll, el retaule de Guimerà de Ramon de Mur, algun retaule del Museu Episcopal de Vic o fins i tot el quadre de La vicaria, de Marià Fortuny, actualment al MNAC. També s'ha realitzat alguna experiència amb activitats grupals del Club Super 3.
Durant el 2011 també es van començar a fer gigafotos de vistes genèriques de la ciutat de Barcelona.
La gigafoto més gran feta mai a Catalunya es va fer el 2013 amb motiu de la Via Catalana i es va fer pública l'1 d'abril de 2014 al web de l'Assemblea Nacional Catalana. Des del minut zero, però, el servidor del web de la gigafoto va quedar col·lapsat a causa del gran nombre de consultes.

## Referències

* ↑ «Procés de creació d'una gigafoto?, fotògraf del patrimoni». patrimoni.gencat. Arxivat de l'original el 2014-04-07. [Consulta: 4 febrer 2011].
* ↑ http://www2.ifa.hawaii.edu/newsletters/article.cfm?a=340&n=29 Arxivat 2012-12-27 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.gigapxl.org/project.htm Arxivat 2006-04-14 a Wayback Machine.
* ↑ Masanès, Cristina «Patrimoni 360º». Sàpiens [Barcelona], núm. 78, 4-2009, p. 7. ISSN: 1695-2014.
* ↑ «El Mnac presenta les gigafotos oficialment». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 13 març 2011].
* ↑ «Gigafoto del club super3». Arxivat de l'original el 2010-12-30. [Consulta: 4 febrer 2011].
* ↑ «Barcelona ya tiene sus primeras 'gigafotos' panorámicas» (en castellà). La Vanguardia, 28/10/2011 - 00:06h. [Consulta: 5 novembre 2011].
* ↑ «El servidor de la gigafoto, col·lapsat des del minut zero». Diari Ara, 01-04-2014 [Consulta: 1r abril 2014].

## Enllaços externs

* Gigafotos del patrimoni català
* Gigafoto panoràmica de Barcelona Arxivat 2011-10-28 a Wayback Machine.
* Gigafoto de la Via Catalana Arxivat 2017-12-05 a Wayback Machine.
# Johann Abraham Peter Schulz

Johann Abraham Peter Schulz (Lüneburg, Baixa Saxònia, 31 de març de 1747 - Schwedt, 10 de juny de 1800) fou un compositor i teòric musical alemany.
Estudià composició amb Kirnberger a Berlín, i fou durant alguns anys mestre particular de música a Polònia. El 1773 tornà a Berlín; de 1776 a 1778 fou director de música del Teatre Francès, també de Berlín; de 1780 a 1794 mestre de capella del príncep Enric de Prússia a Rheinsberg, i de 1787 a 1794 mestre de capella de la cort de Copenhaguen. El 1795 prengué la direcció de la Companyia d'òpera de Sekonda.
Els últims anys de la seva vida els passà retirat a Rheinsberg i Schwedt.
Schulz va saber reflectir en els seus lieder l'estil popular, de tal manera, que moltes d'elles s'han anat conservant en la boca del poble, com: Am Rhein, am Rheim, Seht len Himmel wie heiter, Des Jahres letzte Stunde, i d'altres. També els seus oratoris, cors, cants per l'Athalie de Racine (1785) destacaren en el seu temps, i les seves òperes (Minona (1785), Aline (1789), Peters Bryllup (1793), etc.,) foren molt apreciades en els seus dies.
Com a teòric es rebel·là també en els articles musicals escrits per ell per Theorie der schönen Kunste d'en Sulzer i amb la seva col·laboració a Wahre Grundsätze zum Gebrauch der Harmonie de Kirnberger (1773).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1190 (ISBN 84-239-4554-5)
# Hugo Heermann

Hugo Heermann (Heilbronn, Baden-Württemberg, Alemanya, 13 de març de 1844 - Meran, Itàlia, 6 de novembre de 1935) fou un violinista alemany.
Estudià al Conservatori de Brussel·les, on tingué per mestres en Lambert Joseph Meerts, Charles Auguste de Bériot i en François-Joseph Fétis. Més tard es perfeccionà a París, i de retorn d'un brillant viatge de concerts, el 1865 s'establí a Frankfurt del Main, on fou professor de violí en el Conservatori Hoch, ja des de la seva creació, on tingué entre altres alumnes a Ludwig Becker i l'escocès Frederich Lamond, fundant, a més, una Acadèmia per l'ensenyança d'aquest instrument i un quartet de música de cambra, amb el que donà concerts quasi per tot Europa, visitant Espanya el 1902.
El 1912 fou nomenat professor del Conservatori de Ginebra i més tard del Conservatori Stern de Berlín.
Se li deu una nova versió del Mètode de violí de Charles Auguste de Bériot (1896)

## Bibliografia

* Volum núm. 27, pàg. 910 de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84-239-4527-8)
* ↑ https://www.stokowski.org/Principal_Musicians_Chicago_Symphony.htm Arxivat 2022-07-02 a Wayback Machine.
# Haworthiopsis attenuata var. radula

Hawortthiopsis attenuata var. radula, abans coneguda com Haworthia attenuatta var. radula és una varietat de Haworthiopsis attenuata i està dins del gènere Haworthiopsis.

## Descripció

Hawortthiopsis attenuata var. radula és una petita suculenta que forma rosetes de fulles verdes a morronoses densament cobertes de tubercles blancs a banda a banda. Les rosetes creixen fins a 15 cm d'alçada amb el mateix, i formen un gruix produint fillols. Les fulles són erectes, fins a 8 cm de llargada i 2 cm d'amplada. Són més llargs, més allargats i amb tubercles més petits i mées nombrosos que els de Haworthiopsis attenuata. Les flors són blanques amb venes de color marró vermellós i solen aparèixer des de la primavera fins a caure sobre inflorescències fines i de fins a 30 cm.

## Distribució

Aquesta varietat es distribueix a una petita zona al voltant de Hankey al sud de la província sud-africana del Cap Oriental.

## Taxonomia

Haworthiopsis attenuata var. radula va ser descrita per (Salm-Dyck) G.D.Rowley i publicada a Alsterworthia Int. 15(Apol.): 2, a l'any 2015.

### Etimologia

L'epítet varietal radula deriva del llatí "radere", que significa "raspar, raspador" i fa referència a les fulles rugoses.

### Sinonímia

* Aloe radula (Basiònim/Sinònim reemplaçat)
* Apicra radula
* Haworthia radula
* Catevala radula
* Haworthia pumila subsp. radula
* Haworthia attenuata var. radula

## Referències

* ↑ «Haworthiopsis attenuata var. radula» (en anglès). World of Succulents. [Consulta: 28 gener 2021].
* 1 2 «Haworthiopsis attenuata var. radula». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2020-11-04. [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ Gildenhuys, Sean D.; Klopper, Ronell R. «A synoptic review and new infrageneric classification for the genus Haworthiopsis (Xanthorrhoeaceae: Asphodeloideae)» (en anglès). https://opuntiads.com/, pàg. 12 [Consulta: 10 febrer 2022].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès), 2019. [Consulta: 28 gener 2020].
* ↑ «Sinonímia de Haworthiopsis attenuata var. glabrata». Reial Jardí Botànic de Kew. [Consulta: 28 gener 2021].
# Partit Carlista d'Euskal Herria

Partit Carlista d'Euskal Herria-Euskal Herriko Karlista Alderdia (EKA) én un partit polític fundat l'any 1974 i federat amb el Partit Carlí (1970) d'Espanya. La seva publicació oficial és Montejurra, igual que l'històric acte carlista que celebrava antigament la Comunió Tradicionalista de Don Xavier de Borbó i Parma, fins a 1971, i que el Partit Carlí va seguir celebrant tots els anys el primer diumenge de maig.
Després de l'Assemblea de juliol de 2007, van ser designats com a Secretària General, Begoña Aguirre, i com Secretari d'Organització, Feliciano Vélez (qui després de les eleccions municipals de 2007, resultà escollit alcalde del municipi navarrès de Puente la Reina a les llistes de l'Agrupació Electoral Puentesina).

## Ideologia

Com el partit en el qual s'integra, té una línia política d'esquerra alternativa, socialista autogestionària, foralista i federalista. Es tracta d'un partit lliurement federat a la resta de partits carlins d'Espanya ("les Espanyes" en la terminologia històrica del carlisme), amb estatuts propis i inscrit en el Registre d'Associacions Polítiques del Ministeri de l'Interior, Tom 4º, Foli 334.
Té com aspiració aconseguir la configuració federal d'Espanya, mitjançant el pacte lliure i voluntari de tots els pobles que la conformaria i l'establiment d'una "societat lliure, democràtica i socialment justa".
Planteja la constitució d'una Federació Basca integrada per les províncies d'Àlaba, Guipúscoa, Biscaia i Navarra.

## Resultats electorals

Fins a 1987 va comptar amb uns deu regidors en els ajuntaments de diverses localitats urbanes de mida mitjana com Tolosa (Guipúscoa) o Sangüesa (Navarra). En les localitats rurals de menor mida sempre ha impulsat o recolzat diverses plataformes veïnals com l'Agrupació Electoral Puentesina, en el cas de Pont la Reina/Gares (Navarra). En aquest tipus de candidatures en 2003 van resultar elegits com a regidors els següents carlins navarresos: Gerardo Montoya (Noáin), Feliciano Vélez y Aurelio Laita (Puente la Reina/Gares), J. Joaquín Urra (Artajona), Federico Salcedo (Andosilla), Cruz Barandalla y Roberto Beruete (Cirauqui), y Carlos García (Tabar).
En les primeres eleccions al Parlament de Navarra, el 1979, amb 12.165 vots (4,79%) va aconseguir un escó que va ser ocupat per Mariano Zufia. En les eleccions de 1983 baixaria fins als 6.733 vots (2,55%), perdent l'escó, que ja no recuperaria.

### Parlament de Navarra

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 1979 | 12.165 | 3,33 | 1 / 70 | Nou |
| 1983 | 6.733 | 2,55 | 0 / 50 | 1 |
| 1987 | Dins IU-EBN | Dins IU-EBN | 0 / 50 | = |
| 1991 | 1.353 | 0,49 | 0 / 50 | = |
| 1995 | 843 | 0,28 | 0 / 50 | = |
| 1999 | 869 | 0,29 | 0 / 50 | = |
| 2003 | 1.017 | 0,33 | 0 / 50 | = |
| 2007 | 541 | 0.16 | 0 / 50 | = |

## Vegeu també

* Partit Carlí (1970)
* Montejurra

## Referències

* ↑ «Registro de Asociaciones Políticas del Ministerio del Interior». Arxivat de l'original el 2008-01-25. [Consulta: 3 febrer 2008].
* ↑ «Elecciones Municipales en Euskadi y Navarra 1979-2015».

## Enllaços externs

* Web del Partit Arxivat 2018-01-19 a Wayback Machine.
# Hugo Tomicich

Hugo Tomicich (Krk, 20 de novembre de 1879 - 1956), fou un compositor i musicògraf austríac. Estudià al Conservatori de Leipzig i després s'establí a Berlín. Va publicar Welches Werk Wagners Halten Sie Für Sie sich am meisten angezogen? (1904) i estudis temàtics de diverses òperes. Compongué diverses sèries de lieder.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 62, pàg. 632 ISBN 84-239-4562-6
* Treballs per o sobre Hugo Tomicich en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Hydrolycus armatus

Hydrolycus armatus és una espècie de peix de la família dels cinodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 66 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco, i rius de la Guaiana.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Toledo-Piza, M., 2003. Cynodontidae (Cynodotids). p. 234-237. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Toledo-Piza, M., N. A. Menezes i G. M. dos Santos, 1999: Revision of the neotropical fish genus Hydrolycus (Ostariophysi: Cynodontinae) with the description of two new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 10 (núm. 3): 255-280.
* Toledo-Piza, M., 2000. The neotropical fish subfamily Cynodontinae (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes): a phylogenetic study and a revision of Cynodon and Rhaphiodon. Am. Mus. Novit. 3286:1-88.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hymenocephalus heterolepis

Hymenocephalus heterolepis és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 457-658 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giglioli E. H. & Issel A. 1884. Pelagos. Saggi sulla vita e sui prodotti del mare. Esplorazione talassografica del Mediterraneo. Pp. 198-270. Istituto de' Sordo-muti, Genova. Esplor. Talassogr. Medit.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Hymenocephalus heterolepis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitkamp, D.E. i R.D. Sullivan, 1939. Fishes. The John Murray Expedition 1933-1934. Sci. Reports, John Murray Exped., 25 Nov., v. 7 (núm. 1): 1-116.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Hypancistrus debilittera

Hypancistrus debilittera és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Amèrica del Sud: a la conca del riu Orinoco, a Veneçuela.

## Referències

* ↑ Isbrücker, I. J. H. & H. Nijssen. 1991. Hypancistrus zebra, a new genus and species of uniquely pigmented ancistrine loricariid fish from the Rio Xingu, Brazil (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 1 (núm. 4): 345-350.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Armbruster, J. W., N. K. Lujan i D. C. Taphorn, 2007: Four new Hypancistrus (Siluriformes: Loricariidae) from Amazonas, Venezuela. Copeia 2007 (núm. 1): 62-79.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gilloblennius tripennis

Gilloblennius tripennis és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,2 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja principalment amfípodes i bernats ermitans.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 0-20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* 1 2 Russell, B.C., 1983. The food and feeding habits of rocky reef fish of north-eastern New Zealand. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 17(2):121-145.
* ↑ Paulin, C. i C. Roberts, 1992. The rockpool fishes of New Zealand (Te ika aaria o Aotearoa). Museum of New Zealand (Te Papa Tongarewa). 177 p.
* ↑ Francis, M.P., 1996. Geographic distribution of marine reef fishes in the New Zealand region. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 30:35-55.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Roberts, C.D., 1991. Fishes of the Chatham Islands, New Zealand: a trawl survey and summary of the ichthyofauna. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 25(1):1-19.
* ↑ Taylor, R.B. i T.J. Willis, 1998. Relationships amongst length, weight and growth of north-eastern New Zealand reef fishes. Mar. Freshwat. Res. 49:255-260.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Hardy, G. S., 1986: Redescription of Gilloblennius Whitley and Phillipps, 1939 (Pisces: Tripterygiidae), and a description of a new genus and two new species from New Zealand. Journal of the Royal Society of New Zealand v. 16 (núm. 2): 145-168.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Johann Anton Mederitsch

Johann Anton Mederitsch, de sobrenom Gallus (Viena, Àustria, 27 de desembre de 1752 - Lviv, Ucraïna, 18 de desembre de 1835) fou un músic i director d'orquestra austríac.
Estudià a Praga i Viena; des de 1794 fins al 1796 va estar a Buda com a director d'orquestra, i després s'establí definitivament a Viena. Es distingí com a pianista i com a compositor va escriure les següents òperes:
* Der Schlosser,
* Rose,
* Die Seefahrer,
* Die Rekruten,
* Der letzle Rausch,
* Die Pyramiden von Babylon, aquesta última en col·laboració amb Winter.
També va compondre música per la tragèdia Macbeth i moltes obres de música di camera, misses i altres peces de caràcter religiós, obres per a piano, variacions, cors, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 24 (ISBN 84 239-4534-0)