OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eric V

Erik Klipping (Laaland, 1249 - Finderup, 22 de novembre de 1286) fou rei de Dinamarca (Eric V, 1259-1286) i fill de Cristòfol I. Fins al 1264 governà sota els consells de la seva mare, la competent reina vídua Margarida Sambiria. Entre 1261 i 1262, Eric restà presoner a Holstein després d'una derrota militar.
Fou proclamat hereu de la corona el 1253 i el 1259 succeí al seu pare sota la tutela de la seva mare, la qual va sostenir enèrgicament els drets del seu fill contra les pretensions del duc de Sudjutlandia, anomenat també Eric, fill primigeni del difunt rei Abel I, al qual donava suport al bisbe de Roskilde i Jarinsar, príncep de l'illa de Rügen. Aquests desembarcaren en l'illa de Secland (1239) i s'apoderaren de Copenhaguen, però després d'aquesta victòria Jarimar morí assassinat per una dona d'Escània. Les forces lleials foren derrotades a Lohade per les del pretendent, el duc de Sudjutlàndia (1261), quedant presoner el jove rei Eric i la seva mare Margarida. El primer fou entregat al pretendent i després enviat a la cort de Joan I, marcgravi de Brandenburg, i la seva mare recobrà aviat la llibertat mercès a la intervenció d'Albert l'Alt, duc de Brunsvic que amb les seves hosts envaí Holstein.
Eric va romandre en la cort del marcgravi fins al 1264, que sota la promesa de matrimoni amb Agnès filla d'aquest, se li va permetre retornar al seu país. En fer-se càrrec del govern, es venjà del duc de Sudjutlàndia, apoderant-se del ducat de Slesvig, el qual agregà a la corona el 1271, i malgrat que el 1283 va cometre la falta d'entregar el ducat a Valdemar IV, fill del duc Eric, aviat fou desposseït d'aquest i empresonat en el castell de Soeborg (1245). A l'interior també va tenir de lluitar amb l'arquebisbe de Lund, Jakob Erlandsen, el qual va fer excomunicar al monarca per tres bisbes sufraganis de la metropolitana; però aquestes diferències van concloure el 1275, mercès a la mediació del segon Concili de Lió, comprometent-se el sobirà a la entrega de 15.000 marcs a l'arquebisbe, en concepte d'indemnització.
A partir de 1276 restà en guerra durant forces anys amb els suecs i noruecs. El 1269 concedí el dret de justícia a la noblesa i al clero, que fins llavors era una de les prerrogatives de la corona. Per les seves violències, males arts i relaxades costums, Eric es creà nombrosos enemics. Diversos nobles el sorprengueren a Finderup, prop de Viborg, descansant, durant una partida de cassa, i amb les seves masses li donaren mort, causant-li més de 56 ferides. El seu assassinat, que tingué lloc arrel d'un immoral atemptat contra l'esposa d'un noble danès, que ha donat motiu a llegendes, drames i òperes.
El 1273 s'havia casat amb Agnès de Brandenburg, la que li donà dos fills. Erik Menved i Cristòfol II, que foren els seus successors, i dues filles. Marta, que casà el 1298 amb Birger, rei de Suècia, i Richiza, casada amb Nicolau de Werle, els quals descendents foren els fundadors de la casa d'Oldenburg.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 20, pàg. 458, ISBN 84-239-4520-0
# Michel Yost

Michel Yost (París, França, 1754 - 5 de juliol de 1786) fou un clarinetista i compositor francès.
Deixeble de Beer, ben aviat rivalitzà amb el seu mestre i des del 1776 fou un dels professors més aplaudits de França.
A causa d'una greu malaltia, els metges li prohibiren que continués dedicant-se a la seva professió, però no va seguir el consell i morí víctima de les seves aficions artístiques.
Deixà nombroses composicions, entre elles 14 concerts per a clarinet, 5 quartets per a clarinet i instruments d'arc, 8 quaderns de duets per aquests instruments, etc..

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom núm. 70, pàg. 787 (ISBN 84-239-4570-7)
# Magatzems La Saldadora

Els Magatzems La Saldadora són un edifici situat al carrer del Cardenal Casañas, 6-8 de Barcelona. Actualment és destinat a hotel.

## Història

El 1922, Joan Fàbregas i Moragas, antic soci de la botiga de teixits i novetats «La Liquidadora», situada al carrer del Cardenal Casañas, 8 principal, va adquirir-ne la plena propietat i la va rebatejar com a «La Saldadora». El 1926, va demanar permís per a ampliar els magatzems al primer i segon pis, enderrocant-ne els envans. El 1929, va demanar permís per a reedificar l'edifici núm. 6, i novament el 1934 amb el núm. 8, segons els projectes de l'arquitecte Carles Martínez Sánchez.
Fàbregas va morir el 1963, i el 1967, els magatzems van canviar el nom a Almacenes Ramblas.
El 1979 s'hi va instal·lar un alberg de l'Orde Hospitalari de Sant Joan de Déu, que va tancar les portes el 2011, quan es va traslladar al Poble-sec.

## Descripció

Les obertures dels pisos, tret de l'àtic, estan configurades com a finestres balconeres agrupades verticalment i inscrites dins d'una pell exterior de pedra artificial, perfilada amb una motllura de petites fulles en relleu.

## Vegeu també

* Edifici Fàbregas

## Referències

* 1 2 Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ El Diluvio, 09-05-1922, p. 1.
* ↑ Gaceta municipal de Barcelona, 17-05-1926, p. 500.
* ↑ «Juan Fábregas. Cardenal Casañas 6. Enderrocar i reconstruir una casa de baixos i quatre pisos en un solar». Q127 Foment 3620/1929. AMCB, 10-04-1929.
* ↑ «Joan Fabregas. Cardenal Casañas 6-8. Enderrocar i construir». Q127 Foment 48/1934. AMCB, 01-12-1933.
* ↑ El Noticiero Universal, 13-06-1963, p. 10.
* ↑ El Noticiero Universal, 02-12-1967, p. 33.
* ↑ Carandell, Josep Maria. Nueva guía secreta de Barcelona. Martínez Roca, 1982.
* ↑ «Nuevo albergue en Barcelona». IN Información y Noticias. Orden Hospitalaria de San Juan de Dios, 223, gener-febrer 2012, pàg. 36-45.

## Enllaços externs

* «Magatzems La Saldadora». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Crom publicitari». todocoleccion.net.
# Hans Krebs (general)

Hans Krebs (Jihlava, 26 d'abril de 1888 - Praga, 15 de febrer de 1947) va ser un alemany de Txecoslovàquia membre del partit Nazi i de les SS-Brigadeführer.

## Biografia

Krebs nasqué a Iglau (actualment anomenada Jihlava) a Moràvia. Des de la seva jovenesa va estar implicat en el nacionalisme alemany.
Durant la Primera Guerra Mundial Krebs va ser voluntari en l'exèrcit austrohongarès. Després de la guerra, a la recent formada Txecoslovàquia, Krebs es va implicar en el partit nazi i va ser editor del periòdic Iglauer Volkswehr. Iglau es va convertir en l'enclavament més gran de parlants d'alemany dins Txecoslovàquia.
Krebs va ser membre del Parlament txec, però l'any 1933 va ser empresonat però es va escapar a Alemanya. A la dècada de 1930 va escriure dos llibres sobre la qüestió dels sudets: Kampf in Böhmen (Berlin, 1936); Wir Sudetendeutsche (Berlin, 1937).
Krebs tornà a Moràvia el 1939 i participà en la persecució als oponents al nazisme.
Després de la guerra, Krebs va ser executat pel govern txecoslovac a Praga l'any 1947.

## Bibliografia

* Kampf in Böhmen, (Berlin: Volk und Reich Verlag, 1936)
* Wir Sudetendeutsche, (Berlin: Runge, 1937).

## Referències

* Karl Vietz, Ein Leben Für die Freiheit, in H. C. Kaergel, Ein Sudetendeutscher, p. 145
* Lumans, Valdis O., Himmler’s Auxiliaries; The Volksdeutsche Mittelstelle and the German National Minorities of Europe, 1933-1945 - 1993. ISBN 0-8078-2066-0 / ISBN 978-0-8078-2066-7
# Gadomus

Gadomus és un gènere de peixos actinopterigis de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Taxonomia

* Gadomus aoteanus (McCann & McKnight, 1980)
* Gadomus arcuatus (Goode & Bean, 1886)
* Gadomus capensis (Gilchrist & von Bonde, 1924)
* Gadomus colletti (Jordan & Gilbert, 1904)
* Gadomus denticulatus (Gilbert & Hubbs, 1920)
* Gadomus dispar (Vaillant, 1888)
* Gadomus filamentosus (Smith & Radcliffe, 1912)
* Gadomus introniger (Gilbert & Hubbs, 1920)
* Gadomus longifilis (Goode & Bean, 1885)
* Gadomus magnifilis (Gilbert & Hubbs, 1920)
* Gadomus melanopterus (Gilbert, 1905)
* Gadomus multifilis (Günther, 1887)
* Gadomus pepperi (Iwamoto & Williams, 1999)

## Referències

* ↑ Sepkoski, Jack (2002). "A compendium of fossil marine animal genera". Bulletins of American Paleontology 364: p.560
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Goode, G. B. & T. H. Bean. 1886. Reports on the results of dredging ... in the Gulf of Mexico (1877-1878) and in the Caribbean Sea (1879-1880), by the U.S. coast survey steamer "Blake," ... XXVIII.--Description of thirteen species and two genera of fishes from the "Blake" collection. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 12 (núm. 5): 153-170.
* ↑ Vaillant, L. L. 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman: 1-406, Pls. 1-28.
* ↑ Goode, G. B. & T. H. Bean. 1885. Descriptions of new fishes obtained by the United States Fish Commission mainly from deep water off the Atlantic and Gulf coasts. Proceedings of the United States National Museum v. 8 (núm. 543): 589-605.
* ↑ «AQUATAB.NET». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 1r agost 2009].
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Arborimus pomo

Arborimus pomo és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Califòrnia (Estats Units). Es tracta d'un animal arborícola que s'alimenta d'agulles d'avet de Douglas i altres coníferes. El seu hàbitat natural són els boscos mixtos perennifolis. Està amenaçat per la fragmentació i destrucció del seu medi. El seu nom específic, pomo, significa ‘arbre fruiter’ en llatí.

## Referències

* ↑ Blois, J.; NatureServe (Clausen, M. K.; Hammerson, G.; Cannings, S.). Arborimus pomo. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 juny 2016.
* ↑ Entrada «Arborimus» d'Animalia (en anglès).
# Erich von Falkenhayn

Erich von Falkenhayn (Burg-Belchau, Prússia, 11 de setembre de 1861 – Potsdam, 8 d'abril de 1922) fou un militar alemany.
El 1900 feu la campanya de la Xina, on va romandre en la brigada d'ocupació, fins al 1903. El 1906 fou cap de l'estat major, el 1913 tinent general en el ministeri de la Guerra prussià, i el desembre de 1914 cap de l'estat major central. El 1915 dirigí la irrupció Gorlice-Tarnow, l'ofensiva contra Rússia i ocasionà la rendició de Sèrbia.
Arran de la fracassada ofensiva de Verdun, fou deposat per Hindenburg (agost de 1916) i se li encarregà el comandament del 9è cos d'exèrcit contra Romania (batalles de Hermannstadt i Targu-Jiu). El 1917 va prendre el comandament de l'exèrcit d'Àsia i el 1918-19 el del 10.è cos.
Va escriure: Die Oberste Heeresleitung in ihren wichtigsen Entschliessungen 1914-1916 (Berlín, 1919), la qual es va traduir a l'anglès amb el títol General Headquarters, 1914-16, and its Critical Decisions (Londres, 1919).

## Referències

* ↑ "Erich von Falkenhayn". britannica.com. Consulta 12 agost 2016. (anglès)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 144 (ISBN 84-239-4523-5)
# Michelle Paul Guido de Chabanon

Michelle Paul Guido de Chabanon (Saint-Domingue, 1730 - París, 1792) fou un literat i musicòleg francès.
Arribat a França en la seva primera joventut, passà alguns donant-se a conèixer únicament com a violinista. Educat en un col·legi de jesuïtes, es distingí per la seva pietat i devoció al principi, encara que sense manifestar cap mena de vocació vers l'estat religiós. Degut a les seves excel·lents relacions socials, ingressà en l'Acadèmia de les Inscripcions (1759), sens haver publicat cap obra, si bé després de la seva admissió va escriure distintes memòries i treballs, uns originals i altres traduïts del llatí o el grec vers la música de l'antiguitat, en els que es manifestà la delicadesa del seu temperament d'artista i el bon gust de les seves crítiques.
Resumí les seves teories en el llibre: Observations sur la musique, et principalment sur la métaphysique de l'art (París, 1772), reimprès de bell nou, després de corregit i augmentat amb el títol de La Musique considérée en ell méme et dans ses rapports avec la parole, la langue, la poésie et le théâtre (París, 1785). Les seves obres literàries més importants foren, Eponine (1762), tragèdia molt aplaudida en els salons i no gaire ben rebut pel públic; Eudoxia (1762), que no arribà a representar-se; Vie de Dante, avec une notice detaillée de ses ouvrages (1773), Sabinus, òpera amb música de Gossec (1774), arranjament de la tragèdia Eponine que tampoc després de la reduïda a quatre actes aconseguí un millor èxit, Opuscules en vers (1775-79), Plan de constitution pour la colonie de Saint-Domingue (1790), Eloge de L. J. S. Le Férou (1791).
Se'l cita com a compositor de música com a autor d'un divertissement, que s'interpretà en els concerts donats a benefici de les escoles gratuïtes de dibuix el 1762 i 1770. El 1780 ingressà en l'Acadèmia substituint a Foncemagne. El seu executor testamentari, Ange-François Fariau de Saint-Ange publicà dos curiosos llibres, més notables com psicòleg que com historiador, en els que rebel·la els diferents sentiments i passions que agitaren la seva vida, els quals es titulen: Tableau de qualques cisconstances de ma vie. Précís de ma liaison avec mon frere Mugris (1795). En el Salón de 1785 el pintor Joseph Duplessis exposà un retrat seu, que s'ha perdut.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 16, pàg. 1354. (ISBN 84-239-4516-2)

## Vegeu també

* Charles-Antoine Chabanon de Maugris; poeta i compositor, germà de Michelle Paul Guido de Chabanon
# Magnus IV

Magnus IV (suec: Magnus II.) (Noruega, maig 1316 - Bømlo, 1 de desembre de 1374 $^{(Gregorià)}$), nascut Magnus Eriksson, fou rei de Suècia de 1319 a 1364, rei de Noruega del 1319 al 1343, i rei d'Escània de 1332 a 1360. Era fill del duc Erik Magnusson i la princesa noruega Ingeborg Håkonsdotter. Net del rei Magnus III de Suècia i de Haakon V de Noruega. Es casà el 1335 amb Blanca de Namur amb qui tingué a Erik XII Magnusson (1339-1359), rei de Suècia. i Håkon VI (1340-1380), rei de Suècia i Noruega.
A la mort del seu avi el 1319, fou proclamat rei de Noruega i després de Suècia sota la tutela de la seva mare la duquessa Ingeborg, i des de 1322 d'un Senat. El 1332, amb l'objecte d'engrandir el seu regne, adquirí l'Escània per la suma de 34.000 marcs, i se l'anomenà Rex Sveciae, Norvegiae et terra Scaniae (Rei de Suècia, Noruega i Escània), el que donà origen a una guerra amb el rei de Dinamarca Valdemar IV que no acabà fins al 1343 per un tractat en el qual es confirmà l'annexió d'Escània a Suècia, el Blekinge i el Halland.
El mateix any, i davant el descontentament de Noruega, que no volia ser governada des de Suècia, nomenà rei d'Escània al seu fill Håkon VI, que governà sota la tutela del seu pare i un Senat. El 1348, veient disminuir la seva autoritat, emprengué una campanya contra Rússia, i per front a les despeses de la guerra, prengué diners de l'Església, que l'excomunicà per no haver-lo retornat, i arruïnà al poble amb pesats impostos. El descontentament era general, i els nobles, al front dels quals s'havia posat Erik, un altre dels fills del rei, es revoltaren contra el sobirà el 1356, que tingué d'abandonar gran part del seu territori a Erik. Magnus s'havia aliat amb Valdemar de Dinamarca, i el 1359 envaí Escània, pel que Erik tornà a agafar les armes contra el seu pare, però morí al cap de poc temps, i Magnus regnà arreu de Suècia.
Llavors Magnus va concloure llavors el seu conveni amb Valdemar, al qual li retornà l'Escània, el Bleking i el Halland a canvi que l'ajudés contra el Senat de Suècia, que recolzava la candidatura d'Håkon, però va caure presoner i Håkon proclamat rei de Suècia i Noruega, encara que més tard es van reconciliar i foren desterrats els principals promotors del moviment. Llavors els nobles oferiren la corona al príncep Albert, nebot de Magnus, que arribà a Suècia el novembre de 1363 i fou proclamat rei poc temps després, sent destronat Magnus i el seu fill, i rebent Magnus alguns territoris. El passà la resta dels seus dies a Noruega i morí ofegat prop de Bergen.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 458-59 ISBN 84-239-4532-4
# Julián Prieto

Julián Prieto (Santo Domingo de la Calzada, La Rioja, 1765 - Pamplona, 24 de febrer de 1844) fou un organista, cantant i compositor espanyol.
Entrà com a infant de cor en la catedral de la seva vila nadiua, on aprengué les primeres lliçons de música, i, després fou deixeble a Saragossa del mestre Fajer, assolint més tard per oposició la plaça de tenor de la catedral de Pamplona, de la qual també en va ser organista.
Deixà nombrosos Motets, Goigs, Salves i Letanies, notables per la seva inspiració i senzillesa.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 47, pàg. 382 (ISBN 84-239-4547-2)
# Gonzalo Pérez de Angulo

Gonzalo Pérez de Angulo fou un polític i magistrat espanyol de mitjan segle xvi.
Vers el 1548 l'Audiència de Santo Domingo l'envià a Cuba per a residenciar al governador d'aquella illa, Antonio Chávez, al qual succeí en el càrrec. Per aquella època, a causa de l'escassetat de la moneda, el valor d'aquesta havia augmentat considerablement, i el rei, assabentat d'això, dictà les mesures encaminades a fer que continués l'augment, però Pérez de Angulo aconseguí que no es complissin tals mesures, pel que es posà amb lluita amb l'Ajuntament fins al punt que la Corporació demanà el 1552 a l'Audiència de Santo Domingo que envies un magistrat per a residenciar al governador, al que acusaven de treballar en contra dels interessos públics servint-se pel seu propi profit dels indis; però tanmateix va haver de signar la pau amb l'Ajuntament, que més tard li era completament addicte, fins al punt de demanar al rei que prorrogues el temps del mandat de Pérez de Angulo.
Finalment, fou enviat perquè el residencies el jutge Diego de Mazariegos, que el succeí en el càrrec. Durant el temps del seu mandat Pérez e Angulo fomentà la cria de cavalls, fortificà el port de l'Havana i portà a fi altres obres d'utilitat pública.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 43, pàg. 675 (ISBN 84-239-4543-X)
# Gaetano Gaspari

Gaetano Gaspari (Bolonya, 1807 - 1881) fou un musicògraf i compositor italià.
Fou deixeble de Benedetto Donelli i que va adquirir molta reputació, principalment per la seva erudició en afers musicals. Col·laborà amb la Gazzetta Musicale di Milano i en altres publicacions, havent sorgit de la seva ploma treballs tan interessants com els titulats Ricerche, documenti e memoria riguardanti la storia dell'arte musicale in Bologna; Memorie riguardanti la storia dell'arte musicale in Bologna (1867); Ragguagli sulla capella musicale della basilica di San Petronio in Bologna (1869); La musica in Bologna; Memoria riguardante la storia dell'arte musicale in Bologna al XVI secolo (1875), i nombrosos articles sobre bibliografia i història de la música antiga italiana.
Entre les seves composicions figuren obres de caràcter religiós, tals com un Miserere a 5 veus, que gaudí de molt d'èxit; un altre a 2 veus; un Ave maria per a veus blanques, i una Missa en si bemoll.
Posseïa una rica biblioteca musical que va vendre a París el 1862.

## Vegeu també

* Pasquale Pisari

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, tom núm. 25. pàg. 990, ISBN 84-239-4525-1
# Clam Gulch

Clam Gulch és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 173 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Clam Gulch tenia 173 habitants, 67 habitatges, i 42 famílies La densitat de població era de 4,9 habitants/km².
Dels 67 habitatges en un 40,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,3% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 37,3% no eren unitats familiars. En el 28,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,8% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 11% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones hi havia 106 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.500 $ i la renda mediana per família de 44.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 27.083 $. La renda per capita de la població era de 17.983 $. Aproximadament el 7% de les famílies i el 8,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Clam Gulch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Clam Gulch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 15 juliol 2010].
# Tylomys nudicaudus

Tylomys nudicaudus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds de fins a 2.300 msnm a Belize, El Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic i Nicaragua. Es tracta d'un animal nocturn i semiarborícola. Els seus hàbitats naturals són els boscos perennifolis i semicaducifolis, així com els boscos secundaris espessos. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, nudicaudus, significa ‘cua nua’ en llatí.

## Referències

* ↑ Vázquez, E.; Emmons, L.; McCarthy, T. Tylomys nudicaudus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 juny 2016.
* ↑ Entrada «Tylomys» d'Animalia (en anglès).