OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut i bandera de Bufali

L'escut i la bandera de Bufali són els símbols representatius del municipi valencià de Bufali (Vall d'Albaida).

## Escut heràldic

L'escut oficial de Bufali té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric, truncat. Al primer quarter, partit: primer, en camper d'argent, un milà de sable, volant; segon, en camper d'or, quatre pals de gules. Al segon quarter, en camper d'atzur, una església d'argent maçonada i aclarida de sable. Al timbre, una corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Bufali té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. En camp roig, s'estendrà l'escut municipal, desproveït de timbre o corona. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 26 de gener de 1993, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 1.976, de 3 de març de 1993.
La bandera s'aprovà per Resolució de 30 de novembre de 2016, de la Presidència de la Generalitat, publicada en el DOGV núm. 7.938, de 16 de desembre de 2016.
A la part superior es representen les armes dels Milà d'Aragó, marquesos d'Albaida i senyors del poble. L'església al·ludeix a la parròquia de la Mare de Déu de Loreto, que va deixar de dependre de Montaverner el 1574.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 90 [Consulta: 12 setembre 2015].
* 1 2 «Resolució de 30 de novembre de 2016, de la Presidència de la Generalitat, per la qual s'aprova la bandera del municipi de Bufali» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 7.938, 16-12-2016, pàg. 34.753 [Consulta: 22 juny 2017].
* ↑ «Resolució de 26 de gener de 1993, del Conseller d'Administració Pública, per la qual aprova l'escut municiapal de l'Ajuntament de Bufali (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1.976, 03-03-1993, pàg. 1.976 [Consulta: 22 juny 2017].
# Escut i bandera de Llíber

L'escut i la bandera de Llíber són els símbols representatius de Llíber, municipi del País Valencià, a la comarca de la Marina Alta.

## Escut heràldic

L'escut oficial de Llíber té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, truncat i migpartit. Al primer quarter, en camper de gules, un llibre obert d'or. Al segon quarter, en camper d'atzur, un ca rampant d'argent, amb un collar de gules. Al tercer quarter, en camper d'argent, una banda d'atzur carregada de tres flors de lis, també d'argent. Al timbre, una corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Llíber té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. De roig, un llibre obert de groc, flanquejat per dos escussons amb les armes de Català de Valleriola, que són: partit, al primer, de blau, un ca rampant de blanc o gris perla, amb un collar roig; i al segon, de blanc o gris perla, una banda blava, carregada de tres flors de lis de blanc o gris perla. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 22 d'abril de 1994, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 2.264, d'11 de maig de 1994.
El llibre és el senyal parlant tradicional de l'escut del poble. A sota, les armories dels Català de Valeriola, ducs d'Almodóvar i antics senyors de Llíber.
La bandera s'aprovà per Resolució de 18 de gener de 2016, de la Presidència de la Generalitat, publicada en el DOCV núm. 7.710, de 2 de febrer de 2016.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 145 [Consulta: 12 setembre 2015].
* 1 2 «Resolució de 18 de gener de 2016, de la Presidència de la Generalitat, per la qual s'aprova la bandera de l'Ajuntament de Llíber» (pdf). Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, 7.710, 02-02-2016, pàg. 2.268-2.269 [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ «Resolució de 22 d'abril de 1994, del Conseller d'Administració Pública, per la qual aprova l'escut heràldic de l'Ajuntament de Llíber (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.264, 11-05-1994, pàg. 5.122-5.123 [Consulta: 25 juny 2017].
# Corn de posta

El corn de posta, també conegut com a corneta de postilló o corn de postilló, és un instrument de vent-metall, de mida petita, emprat inicialment per anunciar les sortides i arribades dels transports postals. Va ser molt utilitzat pels postillons als segles XVIII i xix. Normalment té forma circular o en espiral, sense vàlvules, pistons ni forats, amb el broquet i el pavelló formant angle recte, encara que existeixen models rectes, sent aleshores un exemple de trompa natural. El corn va ser desenvolupat a partir d'aquest instrument, afegint-li els pistons.

## Història

Els exemplars més antics tenien forma d'arc, però va ser al segle XVII quan va adquirir la seva característica forma circular. El primer corn mesurava uns 7 cm de diàmetre aproximadament i tenia un nombre limitat de notes. Va ser emprat per compositors del Barroc, com ara Johann Sebastian Bach i Georg Philipp Telemann.
A finals del segle xviii tenia tres voltes i una major varietat de notes; alguns d'aquests instruments feien servir claus per al si bemoll i el fa. Al segle xix es van afegir claus, vàlvules i tubs de diferents longituds que es podien intercalar per facilitar la interpretació de melodies. Gustav Mahler va introduir una corneta de posta amb vàlvules a la seva Simfonia nº 3 en re menor. A causa que és un instrument poc comú, la música escrita per a ell és executada, generalment, per una trompeta o un fiscorn.
L'instrument segueix sent emprat com a logotip nacional de serveis postals en molts països.
Al sistema de codificació Unicode el corn de posta té el símbol amb codi U+1F4EF 📯.

## Vegeu també

* Trompa (instrument)
* Corneta
* Corneta natural
* Cornetto
* Corn marí

## Referències

* ↑ «TERMCAT, Centre de terminologia». Arxivat de l'original el 2016-03-12. [Consulta: 12 maig 2016].
* ↑ Rovira i Garell, Francesc «Corneta de posta». Gran Enciclopèdia de la Música, 2, 2000.
* ↑ Curt Sachs, The History of Musical Instruments (Nova York: WW Norton & Company, Inc., 1940), pàg. 428.

## Enllaços externs

* The Sound of Post Horns - Strains from a Past Era (anglès)
* Pàgina amb tocs de corneta de postes (en hongarès)
* Corn de posta, Museu de la Música
* Partitura de la Serenata No.9 "Corn de posta" de W.A. Mozart
Viccionari
# Mesquita Aljama de Bakú

La mesquita aljama (àzeri: Cümə məscidi, transliterat sovint com a Juma Masjidi) o mesquita del divendres és la mesquita aljama de Bakú, la capital de l'Azerbaidjan. La mesquita aljama originària es va construir al segle xii. La inscripció de la mesquita emfasitza que «Amir Sharaf al-Din Mahmud ordenà la restauració d'aquesta mesquita en el mes de Rayab del 709» (any de l'Hègira, que equival a l'any 1309 de l'era comuna). Al mur nord de la mesquita s'hi alça el 1437 el minaret.
La mesquita es troba a la històrica Ciutat Vella (Icheri Sheher) i s'ha reconstruït algunes vegades. L'actual es construí el 1899 amb el finançament del filantrop mercantil haji Shikhlali Dadashov. Hi ha empremtes del zoroastrisme.
En la vida cultural de l'edat mitjana de l'Azerbaidjan la mesquita feia de centre social i cultural.

## Referències

* ↑ Леонид Семенович Бретаницкий.. Зодчество Азербайджана XII-XV вв. и его место в архитектуре Переднего Востока.. Главная редакция восточной литературы., 1966, p. 400.
* ↑ Джума мечеть (Ичери-Шехер, Баку).
* ↑ Л. С. Бретаницкий Баку Архитектурно художественные памятники 1956 стр.15.
* ↑ «Культовые сооружения Баку / Азербайджан / О городах и курортах / Статьи -». [Consulta: 17 agost 2024].
# Equus caballus arcelini

Equus caballus arcelini és una subespècie extinta de cavall. És l'últim cavall que aparegué a l'Europa Occidental durant el Plistocè. És una de les subespècies que podrien haver estat descobertes a Solutré (França).

## Bibliografia

* Guadelli J.-L. (1989) – «Les chevaux de Solutré (Saône et Loire, France)». In Datation et Caractérisation des Milieux Pléistocènes, Actes des Symposiums 11 et 17 de la 11e R.S.T., Clarmont d'Alvèrnia, 1986, Cahier du Quaternaire, núm. 16, CNRS, p. 261–336, 9 fig., 62 taules (francès)
* Langlois, A. (2005) - «Le Cheval du gisement Pléistocène moyen de La Micoque (Les Eyzies-de-Tayac, Dordogne) : Equus mosbachensis micoquii nov. ssp.», Paléo, 17, p. 73–110. (francès)

## Vegeu també

* Cavall de Solutré
# Cornelis Dopper

Cornelis 'Kees' Dopper (Stadskanaal, 7 de febrer de 1870 – Amsterdam, 19 de setembre de 1939) fou un compositor holandès.
Estudià al Conservatori de Leipzig on en la secció de piano tingué per professor a Karl Wendling. Actuà alguns anys com a director d'orquestra als Països Baixos i Amèrica. El 1908 fou nomenat director adjunt de l'orquestra de Mengelberg. Representant dels més caracteritzats del nacionalisme musical en el seu país, totes les seves obres, el mateix les dramàtiques que les instrumentals i de cambra, presenten accentuat segell racial, dintre d'una gran originalitat d'idees i de procediments.
Malgrat que va compondre diverses obres de teatre, algunes representades amb èxit a Amsterdam, les seves millors composicions pertanyen al gènere simfònic i coral. En el primer destaquen les seves set simfonies, especialment les titulades Rembrandt, De Amsterdamsche i Zuiderzee-Symphonie, considerades com les més característiques de l'estil de l'autor, i el caprici instrumental Ciacona Gothica, estrenada amb extraordinari èxit el 1920 en els concerts simfònics d'Amsterdam.
També practicà la docència tenint entre els seus alumnes al seu compatriota Martin Spanjaard.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 498 (ISBN 84-239-4574-X)
* ↑ L. Frankenstein. Zwei Jubiläen//Musikalisches Wochenblatt, Jg. 40, Heft 27 (1.10.1909), S. 373-374.
# Cornèlia (tribu)

La tribu Cornèlia va ser una de les 35 tribus de l'antiga Roma amb dret de vot. Era una de les tribus rústiques. El seu nom va donar origen a una família patrícia i plebea romana, la gens Cornèlia, dividida en diverses branques, els Cornelii Lentuli, els Cornelii Scipiones i els Cornelii Balbi entre d'altres.

## Referències

* ↑ Cobos, 2002, nota a peu de pàgina núm. 126.
* ↑ Smith, William 8ed,). «Cornelia gens». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 30 març 2022].

## Bibliografia

* Cobos, A. Titus Livi. Història de Roma. Volum I. Fundació Bernat Metge, 2002. ISBN 9788472257955.
# Corts de Barcelona (1283)

A les Corts de Barcelona de 1283 Pere el Gran, amb l'amenaça de la Croada contra la Corona d'Aragó es va comprometre a reunir les Corts Catalanes un cop l'any, i a no promulgar cap constitució general o estatut sense l'aprovació d'aquella institució.
Aquestes Corts serviren per confirmar els privilegis, llibertats, usos i costums dels catalans; alhora van limitar la capacitat reial d'imposició de tributs i van precisar les competències dels oficials del rei (els veguers).
Altres acords foren: la reorganització de l'administració de justícia tot acceptant que els veguers no poguessin actuar fora dels llocs de jurisdicció reial; les garanties a la llibertat de comerç, i el reconeixement de l'existència de règims municipals. El rei, a més, es va comprometre a respectar les llibertats i immunitats del clergat i va fer concessions importants a l'aristocràcia, de les quals en derivà un reforçament del poder dels senyors sobre els seus pagesos i de la independència dels barons respecte del rei.
Va ser en ocasió d'aquesta estada del rei a Barcelona, i en aquest context negociador i organitzador, que els prohoms de la ciutat van demanar-li que aprovés els privilegis concedits a la ciutat pels seus predecessors, i li van suplicar que atorgués altres capítols i peticions. El resultat va ser l'anomenat Recognoverunt Proceres (1284).

## Referències

* ↑ Benito i Monclús, Pere. Senyoria de la terra i tinença pagesa al Comtat de Barcelona: (segles XI-XIII). CSIC-Dpto. de Publicaciones, 2003, p.476. ISBN CSIC-Dpto. de Publicaciones.
* ↑ Museu d'història de Catalunya, El pacte, fonament de govern
* ↑ MATA, Jordi. «L'entrevista impossible a Pere II el Gran». Sàpiens [Barcelona], núm. 72 (octubre 2008), p. 14. ISSN 1695-2014

## Vegeu també

* Les Corts Catalanes
# Corumbataia veadeiros

Corumbataia veadeiros és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 28-29.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tocantins al Brasil.

## Referències

* ↑ Britski, H. A., 1997. Descrição de um novo gênero de Hypoptopomatinae, com duas espécies novas (Siluriformes, Loricariidae). Pap. Avulsos Zool., S. Paulo v. 40 (núm. 15): 231-255.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Carvalho, T.P., 2008. A New Species of Corumbataia (Siluriformes: Loricariidae: Hypoptopomatinae) from Upper Rio Tocantins Basin, Central Brazil. Copeia, 2008 (3): 552-557.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Corydoras amandajanea

Corydoras amandajanea és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.
Els mascles poden assolir els 5,9 cm de longitud total.
Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras amandajanea» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Sands, D. D. 1995. Four new Corydoras (Callichthyidae) species from Upper Negro River tributaries and a range extension, together with a discussion of Corydoras bicolor Nijssen & Isbrücker. Freshwater Mar. Aquar. v. 18 (núm. 7): 8-12, 14, 16, 18.
# Corydoras breei

Corydoras breei és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Surinam.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras breei» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Isbrücker, I. J. H. & H. Nijssen. 1992. Corydoras breei, a new species of callichthyid catfish from the Corantijn River basin in Surinam (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Beaufortia v. 43 (núm. 2): 9-14.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Corydoras crypticus

Corydoras crypticus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Negro.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras crypticus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Sands, D. D. 1995. Four new Corydoras (Callichthyidae) species from Upper Negro River tributaries and a range extension, together with a discussion of Corydoras bicolor Nijssen & Isbrücker. Freshwater Mar. Aquar. v. 18 (núm. 7): 8-12, 14, 16, 18.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ministeri per al Desenvolupament, Obres Públiques i l'Administració de Romania

El Ministeri per al Desenvolupament, les Obres Públiques i l'Administració de Romania (en romanès: Ministerul Dezvoltării, Lucrărilor Publice și Administrației) és una institució de l’administració pública central romanesa, subordinada al govern de Romania. El Ministeri es va crear el 22 de desembre de 2012 mitjançant la reestructuració de l'antic Ministeri de Desenvolupament Regional i Turisme (2009-2010) i mitjançant l'adquisició de les estructures de l'administració pública i de les institucions especialitzades en aquesta àrea del Ministeri de l'Interior, sota l'Ordenança d'emergència núm. 96, de 22 de desembre de 2012.

## Ministres

Des del 23 de desembre de 2020, el ministre de Foment, Obres Públiques i Administració és Attila Cseke.

## Visió general

El Ministeri de Foment, Obres Públiques i Administració duu a terme polítiques governamentals en els àmbits del desenvolupament regional, desenvolupament territorial i cohesió, cooperació transfronterera, transnacional i interregional, planificació del territori, planificació urbana i arquitectura, habitatges, gestió i desenvolupament immobiliari i urbanístic, obres públiques i construcció. En aquestes àrees, el Ministeri gestiona diversos programes finançats amb fons europeus i nacionals: el Programa Operatiu Regional 2007-2013 i 2014-2020, 12 programes europeus de cooperació territorial per al 2014-2020, Programes europeus de cooperació territorial per al 2007-2013, PHARE - Cohesió econòmica i social Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine., programes de desenvolupament territorial, construcció d’habitatges Arxivat 2016-03-09 a Wayback Machine., rehabilitació tèrmica de blocs d’habitatges Arxivat 2019-05-28 a Wayback Machine., adaptació d’edificis propensos als terratrèmols Arxivat 2018-09-22 a Wayback Machine., construcció de pavellons esportius i cases culturals. Arxivat 2018-01-25 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «OUG 96/2012 privind stabilirea unor masuri de reorganizare in cadrul administratiei publice centrale si pentru modificarea unor acte normative. Ordonanta de Urgenta 96/2012». [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-08-09. [Consulta: 14 maig 2021].
* 1 2 «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-05-25. [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-23. [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-10. [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-05-28. [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-11-25. [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-06-07. [Consulta: 14 maig 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial - www.mdrap.ro/