OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Isata Kanneh-Mason

Isata Kanneh-Mason (Nottingham, 27 de maig de 1996) és una pianista britànica. És germana i col·laboradora freqüent amb el violoncel·lista Sheku Kanneh-Mason. Ha estat descrita com "una de les músics clàssics més demandades d'avui".

## Primers anys i educació

Kanneh-Mason va créixer a Nottingham. Va ser la primera filla de Stuart Mason, de Londres, un gerent de negocis d'hotels de luxe d'origen d'Antigua, i de Kadiatu Kanneh, de Sierra Leone, exprofessora de la Universitat de Birmingham i autora del llibre de 2020 House of Music: Raising the Kanneh-Masons.
Isata va assistir a la Purcell School, abans de guanyar una plaça per estudiar a la Royal Academy of Music (RAM) amb la beca Sir Elton John. Més tard va actuar amb Elton John a Los Angeles el 2013. Mentre estava a la RAM, va estudiar amb Joanna MacGregor i Carole Presland.

## Carrera

Isata va ser una estrella emergent de l'European Concert Hall Organisation la temporada 2021-2022 i va actuar a diferents auditoris d'Europa. També va rebre el premi Leonard Bernstein, un premi Opus Klassik al millor artista jove i és un dels artistes del programa Junge Wilde de la Sala de concerts de Dortmund. Va ser artista en residència amb la Royal Philharmonic Orchestra la temporada 2022-2023.
Kanneh-Mason va fer el seu debut en solitari als BBC Proms el 2023, on va interpretar el Concert per a piano núm. 3 de Serguei Prokófiev amb l'Orquestra Nacional de Gal·les de la BBC.

## Discografia

Kanneh-Mason enregistra per a Decca Records.
* Romance: The Piano Music of Clara Schumann (2019), número u de la llista d'àlbums d'artistes clàssics, 18 de juliol de 2019
* Summertime (2021)
* Muse (amb Sheku Kanneh-Mason) (2021), número u de la llista d'àlbums d'artistes clàssics, 12 de novembre de 2021
* Childhood Tales (2023)

## Referències

* ↑ «An interview with Isata Kanneh-Mason». Royal Philharmonic Orchestra, 15-02-2023.
* 1 2 «Who is Isata Kanneh-Mason? Star pianist’s age, family, recordings and more facts». Classic FM. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ , 17-11-2021.
* ↑ «Who is British royal wedding cellist Sheku's family? Meet the Kanneh-Masons».
* ↑ Kanneh-Mason, Kadiatu. House of Music: Raising the Kanneh-Masons. Simon & Schuster, 2020. ISBN 9781786078452.
* ↑ Nepil, Hannah. «Sibling harmony: how the Kanneh-Mason family became a musical force», 10-01-2018.
* ↑ , 20-09-2021.
* ↑ «Meet RPO Artist-in-Residence Isata Kanneh-Mason». Royal Philharmonic Orchestra, 21-09-2022.
* ↑ «Prom 22: Isata Kanneh-Mason plays Prokofiev». BBC. [Consulta: 2 agost 2023].
# Lethrinops polli

Lethrinops polli és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del sud del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1922. The cichlid fishes of Lake Nyassa. Proceedings of the Zoological Society of London. 1921 (pt 4) (núm. 36): 675-727, Pls. 1-6.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C., 1991. Lethrinops. p. 233-240. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París (França). Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pontinus clemensi

Pontinus clemensi és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 54,9 cm de llargària màxima (normalment, en fa 25) i 2.550 g de pes.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical (3°N-2°N) que viu entre 91-110 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental: Colòmbia, l'Equador (incloent-hi les illes Galápagos) i el nord del Perú.

## Longevitat

La seua esperança de vida és de 8 anys.

## Observacions

És verinós per als humans.

## Referències

* ↑ Poey, F., 1858-1861. Memorias sobra la historia natural de la Isla de Cuba, acompañadas de sumarios Latinos y extractos en Francés. Vol. 2. L'Havana. Mem. Hist. Nat. Cuba v. 2. 1-96 (1858), 97-336 (1860), 337-442.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fitch, J. E., 1955. Pontinus clemensi, a new scorpaenid fish from the tropical eastern Pacific. Journal of the Washington Academy of Sciences v. 45 (núm. 2): 61-64.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Béarez, P., 2000. Primer registro de Rhinobatos prahli (Chondrichthyes: Rhinobatidae) en el Perú y apunte sobre un espècimen grande de Pontinus clemensi (Osteichthyes: Scorpaenidae). Wiñay Yachay 4(1):61-64.
* ↑ Jiménez Prado, P. i P. Béarez, 2004. Peces Marinos del Ecuador continental. Vol. 2: Guía de Especies. SIMBIOE/NAZCA/IFEA.
* ↑ Franke, R. i A. Acero, 1996. Peces óseos comerciales del Parque Gorgona, Pacífico colombiano (Osteichthyes: Muraenesocidae, Hemiramphidae, Belonidae, Scorpaenidae, Triglidae, Malacanthidae, Gerreidae, Sparidae, Kyphosidae, Sphyraenidae e Istiophoridae). Revista de Biología Tropical 44(2): 763-770.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Chirichigno, N.F., 1974. Clave para identificar los peces marinos del Perú. Inf. Inst. Mar Perú (44):387 p.
* ↑ Chirichigno, N.F., 1978. Nuevas adiciones a la ictiofauna marina del Perú. Inf. Inst. Mar. Perú (46):109 p.
* ↑ Poss, S.G., 1995. Scorpaenidae. Rascacios, chancharros. p. 1544-1564. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* ↑ Poss, S.G., J.E. McCosker i C.C. Baldwin, 2010. A new species of Scorpaenodes (Pisces: Scorpaenidae) from the Galápagos and Cocos Islands with discussions of the limits of Scorpaenodes and Thysanichthys. Proc. Calif. Acad. Sci. 61(2):235-264.
* ↑ Altman, P.L. i D.S. Dittmer, 1962. Growth, including reproduction and morphological development. Federation of American Societies for Experimental Biology.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sartor elongatus

Sartor elongatus és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Trombetas i Mapuera al Brasil.

## Referències

* ↑ Myers G. S. & Carvalho A. L. de 1959. A remarkable new genus of anostomin characid fishes from the Upper Rio Xingú in central Brazil. Copeia 1959 (núm. 2). 148-152.
* ↑ Santos, G. M. dos & M. Jégu. 1987. Novas occorencias de Gnathodolus bidens, Synaptolaemus cingulatus e descricao de duas especies novas de Sartor (Characiformes, Anostomidae). Amazoniana v. 10 (núm. 2): 181-196.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Pessari

Un pessari és un dispositiu protètic inserit a la vagina amb finalitats estructurals i farmacèutiques. S'utilitza més comunament per tractar la incontinència urinària d'esforç per aturar la fuga urinària i el prolapse d'òrgans pelvians per mantenir la ubicació dels òrgans a la regió pelviana. També es pot utilitzar per administrar medicaments localment a la vagina o com a mètode anticonceptiu. Els pessaris presenten diferents formes i mides, per la qual cosa és important que els professionals de la salut els adaptin a les persones per evitar complicacions. No obstant això, hi ha alguns casos i circumstàncies que permeten a les persones comprar pessaris en una botiga sense recepta mèdica o sense demanar ajuda a un professional de la salut. Alguns efectes secundaris poden produir-se si els pessaris no es dimensionen correctament o no es mantenen regularment, però amb la cura adequada, els pessaris són generalment segurs i ben tolerats.

## Referències

* 1 2 «Pessaries - Treatments». Voices for PFD. [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ «Cystoceles, Urethroceles, Enteroceles, and Rectoceles - Gynecology and Obstetrics - Merck Manuals Professional Edition» (en anglès). Merck Manuals Professional Edition.
* ↑ «Contemporary Use of the Pessary | GLOWM» (en anglès). www.glowm.com. [Consulta: 31 juliol 2020].
# Ricardo Benavent Feliu

Ricardo Benavent Feliu (València, 2 de juny de 1848 – 16 d'agost de 1929) fou un compositor i escriptor valencià. Residí a Benissa (la Marina Alta) fins a complir deu anys. Aleshores, es traslladà a València i es va posar a càrrec de Just Fuster.
Rebé les primeres classes de solfeig, piano i dret del seu pare. En la revista El Arte (8-3-1874, núm. 23) es menciona una interpretació de La carità de Rossini a la Filharmònica de Madrid arranjada per Benavent. Fou col·laborador de la revista Boletín Musical de València dirigida per Antonio Sánchez Ferrís amb un total de 12 articles. Compongué obres no publicades com: Romanza sin palabras, Romanza y sombras y luz. Es dedicà a les lletres i publicà una obra en dos volums, Un paseo por Europa central y meridional (Luis Caralà y Serra, 1899).

## Referències

* ↑ «Cementiri de València». Find a Grave.
* Alonso, Celsa, «Benavent Feliu, Ricardo», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002. vol 1 pag 352
# Ischikauia steenackeri

Ischikauia steenackeri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Japó.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Snyder J. O., 1900. A list of fishes collected in Japan by Keinosuke Otaki, and by the United States steamer Albatross, with descriptions of fourteen new species. Proceedings of the United States National Museum v. 23 (núm. 1213). 335-380.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Ischikauia steenackeri». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Uonokai, T. Nakajima i K. Ohara (eds.), 2005. Activities of Uonokai (Fish survey group): Fish distribution in the watershed of Lake Biwa. Shiga, Japó: Lake Biwa Museum. 233 p.
* ↑ Wildlife Survey Group in Shiga Prefecture (ed.), 2005. Red data book of Shiga Prefecture. Sunrise Press, Shiga, p. 475.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Nogusa, S., 1960. A comparative study of the chromosomes of fishes with particular considerations on taxonomy and evolution. Mem. Hyogo Univ. Agric. 3(1):1-62.
* Ojima, Y., M. Hayashi i K. Ueno, 1972. Cytogenetic studies in lower vertebrates. X. Karyotype and DNA studies in 15 species of Japanese Cyprinidae. Jap. J. Genet. 47(6):431-440.
* Takai, A. i Y. Ojima, 1984. Some features on the nucleolus organizer regions in the chromosomes of the cyprinid fishes. Proc. Japan Acad., Ser. B: Phys. Biol. Sci. 60(10):410-413.
* Vassíliev, V. P. «Chromosome numbers in fish-like vertebrates and fish» (en anglès). Journal of Ichthyology, 20, 3, 1980, pàg. 1–38. ISSN: 0032-9452.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Leandre Peracaula i Vilaregut

Leandre Peracaula i Vilaregut (1896 - Barcelona, 17 de juny del 1966) va ser un folklorista, mestre de ballet i fotògraf aficionat. Hom l'ha situat en la primera generació de folkloristes dels esbarts, juntament amb Aureli Capmany, Joan Amades, Joan Rigall, Felip Blasco, Joan Bial i Josep Ventura.
Juntament amb el seu germà Narcís havia ballat a l'Esbart Barceloní Dansaires (1917), abans de dedicar-se a la formació de balladors i a la direcció d'esbarts. Portava l'Esbart Pàtria (al Poble Nou de Barcelona, 1902-1936), quan al 1923 va esdevenir primer director i mestre de dansa del nounat Esbart Dansaire de Rubí. A aquesta entitat hi recuperà balls i danses recollides per folkloristes com els ja esmentats Capmany, Amades i Rigall i, en plegar del càrrec el 1932, encara hi continuà vinculat molts anys com a assessor. Estigué vinculat a altres esbarts: el 1924, a l'esbart "Àngel Guimerà"; el 1927, al "Montserrat"; als anys 1929 i 1930, a l'esbart "Renaixement"; el 1931, a l'esbart del Centre Social de Terrassa; i al 1927, i encara als anys 40 portà l'esbart "Pep Ventura" -a la postguerra "Instituto de la Danza Pep Ventura"- de Barcelona.
En paral·lel a la tasca als esbarts, també es dedicà a la recopilació de materials (amb el nom d'"Arxiu de Danses, Corrandes i de Reculls Folklòrics" el 1933) i, molt especialment, a la fotografia d'activitats folklòriques. La seva extensa col·lecció de fotografies el permeté fer-ne exposicions temàtiques en institucions diverses, i guanyar premis a concursos artístics.
El compositor Tomàs Sanmartín i Ramon li dedicà la sardana Al mestre el 1947; i el 1948, l'esbart dansaire de Rubí l'homenatjà públicament amb cinquanta-sis parelles ballant simultàniament el "Ball de gitanes del Vallès".

## Referències

* ↑ Colomer Bartolí, Mercè «65 anys de la dansa d'Arenys». Punt Informatiu, de l'Agrupament d'Esbarts Dansaires, núm. 22, 9-2014, pàg. 23-24 [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «Montserrat, Esbart de Dansaires (Barcelona)». Anima de Dansa. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «Necrologicas». La Vanguardia Española, 16-06-1967, pàg. 33 [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «Esbart Dansaire Rubí, a l'"Enciclopèdia de les Arts Escèniques" de l'Institut del Teatre». [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Fernández Álvarez, Ana «Cinema civil. Un exemple: Edelweiss Films». Terme, núm. 22, 2007, pàg. 136 [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «Noticiario». Destino, núm. 1.508, 02-07-1966, pàg. 18 [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ «Mapes de Patrimoni Cultural: Danses de l'Esbart Dansaire de Rubí». [Consulta: 9 febrer 2021].
# Leuconíquia

La leuconíquia (del grec leucos 'blanc' i onyx 'ungla') o selenosi (format sobre el grec selene 'lluna') o albugo (del mateix mot llatí, format sobre albus 'blanc'), popularment dita enveja, mentida, pecat, alegria, regal, són taquetes blanques a les ungles. Aquest descoloriment parcial de l'ungla s'anomena concretament leuconíquia puntejada, per a diferenciar-la de l'estriada, que es manifesta en forma de ratlles. Aquests termes no s'han de confondre amb la zona blanca, còncava, situada a la rel de l'ungla, dita lúnula unguial o creixents i llunes. Fins ara no s'han trobat les causes de l'aparició de la leuconíquia. Per a uns es deuria a trastorns de la nutrició, per a d'altres, seria deguda, en certes ocasions, a petites bombolles d'aire entre l'ungla i el seu llit. La saviesa popular la relaciona amb la presència de calci (Ontinyent, ALDC).

## Referències

* ↑ «Leuconíquia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Veny, Joan «Leuconíquia i cultura popular». Caplletra, núm. 26, (primavera 1999), p. 27-37.
# Ponts Bessons de Tolosa

Els Ponts Bessons (occità: Ponts Bessons; francès: Ponts-Jumeaux) és un conjunt de tres ponts del segle xviii construïts a Tolosa de Llenguadoc. Avui és també el nom d'un barri de Tolosa.

## Els ponts

La denominació de Ponts-Jumeaux (Ponts bessons) designa dos ponts construïts el 1774 per Joseph-Marie de Saget, enginyer del Llenguadoc, sobre el Port de l'Embocadura de Tolosa. Hi ha tres ponts, cada un és l'entrada d'un canal: el Canal del Migdia, per al pont central; el canal lateral de la Garona, per al pont nord; i el Canal de Brienne per al pont sud. El pont nord va ser unit durant la construcció del canal lateral de la Garona el 1844 i no es va canviar el nom, tot i que a partir de llavors són tres.
Es va col·locar un baix relleu entre els dos ponts al costat sud fet per l'artista tolosà François Lucas el 1775 en marbre de Carrara. Aquesta escultura representa Occitània en forma de dona que sosté la proa d'una barca amb les armes del Llenguadoc. En un gest de comandament, Occitània ordena al seu canal de rebre les aigües de la Garona, mentre que dos joves obren el canal de Brienne amb pics. Un altre personatge femení representa la Garona que té un corn de l'abundància, amb un llaurador al seu costat que estimula els bous per llaurar la plana del Lauragais.

## El barri

Ponts-Jumeaux va donar nom a un barri residencial al nord de la ciutat de Tolosa, unit al gran barri núm. 4. Avui dia forma part del sector nord.
# Rata de Feiler

La rata de Feiler (Rattus feileri) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de l'illa indonèsia de Taliabu. Té una llargada de cap a gropa de 176 mm i la cua de 237 mm. L'anatomia del cap i la cua fa pensar que és arborícola. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment. Tanmateix, els seus descriptors sospiten que podria estar amenaçada per la tala d'arbres, els incendis forestals i l'expansió dels camps de conreu, o que fins i tot es podria haver extingit. Fou anomenada en honor del zoòleg alemany Alfred Feiler.

## Referències

* 1 2 Fabre et al., 2023, p. 690.
* ↑ Fabre et al., 2023, p. 680.
* ↑ Fabre et al., 2023, p. 693.

## Bibliografia

* Fabre, P.-H.; Portela Miguez, R.; Holden, M. E.; Fitriana, Y. S.; Semiadi, G.; Musser, G. G.; Helgen, K. M. «Review of Moluccan Rattus (Rodentia: Muridae) with description of four new species» (en anglès). Records of the Australian Museum, 75, 5, 2023, pàg. 673-718. DOI: 10.3853/j.2201-4349.75.2023.1783.
# Satyrichthys quadratorostratus

Satyrichthys quadratorostratus és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Descripció

* Fa 14,9 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 360 i 515 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: Nova Caledònia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1873. Ueber die Familie Triglidae, nebst einigen Worten über die Classification. Arch. Naturgeschichte v. 39 (núm. 1). 71-93.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Del Cerro, L. i D. Lloris, 1997. Gurnard fishes (Scorpaeniformes, Triglidae) from off New Caledonia, with description of five new species. p.91-124. A: B. Séret (ed.). Résultats des Campagnes MUSORSTOM. Mem. Mus. Natl. Hist. Nat. (MMNHN), 17(174), París.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.