OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Holapogon maximus

Holapogon maximus és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids i l'única del gènere Holapogon.

## Descripció

* Pot arribar a fer 25 cm de llargària màxima.
* 9 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 7 radis tous a l'anal.
* Aleta caudal amb lòbuls arrodonits.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 83 i 100 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: el golf d'Oman i el Iemen.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Fraser T. H., 1973. Evolutionary significance of Holapogon, a new genus of cardinal fishes (Apogonidae), with a redescription of its type-species, Apogon maximus. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Spec. Publ. Núm. 10. 1-7.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1888. An account of the fishes obtained by Surgeon-Major A. S. G. Jayakar at Muscat, east coast of Arabia. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1887 (pt 4): 653-667, Pl. 54.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.
* ↑ Randall, J.E., 1995.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.
* Weitkamp, D.E. i R.D. Sullivan, 1939. Fishes. The John Murray Expedition 1933-1934. Sci. Reports, John Murray Exped., 25 Nov., v. 7 (núm. 1): 1-116.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Puntius chalakkudiensis

Puntius chalakkudiensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Chalakkudy (Kerala, Índia).

## Referències

* ↑ Hamilton, F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Menon, A.G.K., 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Gopalakrishnan, A. i A.G. Ponniah, 2000. Cultivable, ornamental, sport and food fishes endemic to Peninsular India with special reference to Western Ghats. p. 13-32. A A.G. Ponniah i A. Gopalakrishnan (eds.) Endemic Fish Diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, U.P., Índia. 1, 347 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Menon, A. G. K., K. Rema Devi & M. P. Thobias. 1999. Puntius chalakkudiensis, a new colourful species of Puntius (family: Cyprinidae) fish from Kerala, south India. Records of the Zoological Survey of India v. 97 (núm. 4): 61-63.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pere Casals i Xicota

Pere Casals i Xicota (Badalona, ca. 1788 - 17 d'octubre de 1872) va ser un terratinent i polític català, alcalde de Badalona entre 1841 i 1842.
Va néixer a Badalona vers 1788, fill de Pere Casals i Abat i de Maria Anna Xicota i Morató. La casa pairal dels Casals era al carrer de Mar, a tocar de l'actual plaça de la Vila. Les seves propietats s'estenien pel veïnat de Sistrells i al Puigfred, a més d'alguns vora el torrent de la Font i l'actual carrer de Sant Bru, i les terres aglevades a la casa, coneguda com l'Hort d'en Casals, on tant ell com el seu pare abans van fer diversos establiments emfitèutics que obligaven els signants a construir una casa.
Políticament era liberal i progressista. Va ser regidor de l'Ajuntament de Badalona entre 1837 i 1839. Més endavant, va ser alcalde entre l'1 de gener de 1841 i el 16 de gener de 1842. Durant el seu mandat va donar suport al regent Baldomero Espartero.
Es va casar amb Maria Anna Vidal i Prats, amb qui va tenir diversos fills; l'hereu va ser Jeroni Casals. Al final de la seva vida patia una malaltia que el va obligar a romandre al llit. Pere va morir el 17 d'octubre de 1872 als 84 anys i va ser enterrat al cementiri vell. En el seu testament va fer hereu al seu primogènit, Jeroni, però va una part al seu segon fill, Jaume, que va quedar sota tutela del primer a causa d'alguna discapacitat intel·lectual.

## Referències

* 1 2 3 4 Palacio Serra, Francesc «L'Ajuntament de Badalona des de l'establiment de l'estat liberal fins a la Revolució de Setembre (1835-1868)». Carrer dels Arbres. Revista anuari del Museu de Badalona, 2020, pàg. 132, 142, 145.
* ↑ Palacio Serra, Francesc «Pere Vehils, un alcalde en temps convulsos». Carrer dels Arbres. Revista anuari del Museu de Badalona, núm. 6, 2021, pàg. 79.
# Julius Fuchs

Julius Fuchs (1836 - 1920) fou un músic alemany del romanticisme, germà del també compositor Carl Dorius Johannes Fuchs. Durant molts anys fou organista, director d'orquestra i professor a Chicago (Estats Units).
Va escriure les obres titulades:
* Kritik der Tonwerke;
* Die Komponisten von Bach bis zur Gegenwart (1897);
* Verzeichnis von Tonwerken mit summarischen Beurteilungen.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum núm. 24, p. 1440. ISBN 84-239-4524-3.
# Necròpoli de Carenque

La Necròpoli de Carenque és un jaciment arqueològic constituït per tres sepulcres col·lectius excavats en els afloraments calcaris de Tojal de Vila Chã, freguesia de la Mina, a Amadora, Portugal. Aquests sepulcres o túmuls, genèricament designats com a hipogeus, s'integren en una tradició cultural funerària mediterrània, en una fase tardana del megalitisme. La construcció i primeres deposicions de cadàvers es remunten al final del neolític (4t mil·lenni ae), i també s'empraren en l'eneolític.
Fou descoberta i estudiada per Manuel Heleno el 1932, i està classificada com a Monument Nacional (Decret núm. 26235 de 20 de gener de 1936).
La necròpoli té una arquitectura característica, amb accés per un corredor que comunica amb una cambra funerària per un petit portal de formes arredonides. Tant el corredor com aquesta claraboia estaven coberts amb lloses que tancaven l'estructura a l'exterior.
Dels morts allí sepultats poc se sap. No provenen tots del mateix poblat ni han pertangut a cap formació social específica amb accés exclusiu a la necròpoli. Dels rituals a què els sotmeteren també es desconeix gairebé tot, però s'accepta que en les deposicions més antigues els cadàvers estaven ajupits contra les parets, en posició fetal i envoltats de les respectives ofrenes.
Les troballes són algunes ossades d'individus representatius dels tipus humans que habitaven llavors el sud d'Estremadura. Se'n replegaren també ceràmica, materials lítics i metàl·lics, així com ofrenes, que acompanyaven els morts en el ritual funerari. Les més freqüents són ídols de pedra, que varien de cilindres llisos o decorats a representacions d'estris, i també s'hi han trobat plaques d'esquist i llunetes de pedra, ambdues amb orificis per ser penjades. Aquests artefactes es troben en dipòsit al Museu Nacional d'Arqueologia de Lisboa, integrant puntualment exposicions d'aquesta institució.

## Referències

* ↑ «Núcleo Monográfico da Necrópole de Carenque». Câmara Municipal da Amadora. [Consulta: 8 octubre 2020].

## Bibliografia

* ENCARNAÇÃO, G.; MIRANDA, J.; ROCA, I., (1999), Catàleg de l'Exposició del Paleolític al Romà, Amadora, Museu Municipal d'Arqueologia.
* HELENO, M., (1933), Coves artificials de Tojal de Vila Chã (Carenque)- Comunicació feta al Congrés Lusoespanyol de 1932, Lisboa, Tipografia de l'Empresa de l'Anuari Comercial.
* MIRANDA, J. A., ENCARNAÇÃO, G., VIEGAS, J. C., ROCA, I., GONZALEZ, A. (1999), Carta Arqueològica del Paleolítico al Romà (Amadora), Amadora, Cambra Municipal d'Amadora.
* ROCA, I., NET, N., LUCAS, J. (2008), Clâ de Carenque, uma comunidade do Neolítico, Amadora, ARQA.

## Vegeu també

* Coves de la Quinta do Anjo

## Enllaços externs

* Associació de Arqueologia de la Amadora
# Knodus pasco

Knodus pasco és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1911. Descriptions of two new tetragonopterid fishes in the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 7 (núm. 38). 215-216.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zarske, A. 2007. Knodus pasco sp. n. – ein neuer Salmler (Teleostei: Characiformes: Characidae) aus Peru.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Puntius manalak

Puntius manalak és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 31,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Lanao (Mindanao, Filipines).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Herre, A. W. C. T. 1924. Distribution of the true fresh-water fishes in the Philippines. I. The Philippine Cyprinidae. Philippine Journal of Science v. 24 (núm. 3): 249-307, Pls. 1-2.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pere Cererols

Pere Cererols o Serarols (Reus, 1733 - Poblet, finals del segle xviii) va ser Abat de Poblet.
Eduard Toda en dona una petita nota biogràfica. Era d'una família originària de Sallent, emparentat amb els Torres i Serarols, d'on prové Torres Amat. Marxà a Poblet el 1749 on entrà com a novici. Enviat pel monestir a estudiar a Cervera, on l'orde tenia el Col·legi de sant Bernat, adscrit a la Universitat, tornà a Poblet llicenciat en Teologia. El 1764 va ser nomenat Prior del priorat de sant Vicent Màrtir, a València, que patia de mala administració. Establí unes Ordinacions noves pel convent, que també afectaven al comportament dels monjos, fins aquell moment de vida més aviat laxa, i endreçà els comptes. Es va estar uns anys a València, i el 1787 tornava a Poblet. El 1794 era a Madrid defensant els interessos del convent, i fou nomenat Abat de Poblet de Reial Ordre. Les intrusions de Madrid a l'Abadia de Poblet venien de lluny. Agustín Vázquez de Varela, un dels abats anteriors, havia estat nomenat per Carles III, però en ser nomenat bisbe de Solsona, va ser abat interinament Anselmo Troncoso, fins que d'una terna proposada pel Vicari general de la Congregació Aragonesa va ser nomenat abat per Carles IV, Pere Cererols. L'exercici de les seves funcions no va ser fàcil, ja que l'orde del Cister volia reformar l'organització dels monestirs i va enviar al Vicari general de la Congregació a Poblet, amb noves disposicions de funcionament. La majoria de monjos van oposar-se als canvis, molt més restrictius, però Cererols i set monjos més els acataren. El 1797 va acabar el seu mandat d'abat, i devia morir poc després, perquè el seu nom no surt a cap llista de la comunitat pobletana des d'aquesta data.

## Referències

* ↑ Toda, Eduard «L'Abat Pere Serarols». Revista del Centre de Lectura, Any VII, núm. 161 i 162, 1 i 15 octubre 1926, pàg. 290-297.
# Julius Fučík (compositor)

Julius Fučík (Praga, 18 de juliol de 1872 - Praga, 15 de setembre de 1916) fou un compositor txec cèlebre sobretot per la seva L'entrada dels gladiadors, música correntment utilitzada en els espectacles de circ i als Jocs Olímpics, però també per les seves marxes (Florentiner Marsch) i elegants valsos. Va ser deixeble de Dvořák al Conservatori de Praga.
Després d'estudiar al Conservatori entrà en l'orquestra simfònica de l'Exposició de 1895. Des de 1896 actuà com a director d'orquestra i mestre de capella, i, per acabar, acceptà el càrrec de músic major del regiment 86 a Budapest.
Entre les seves 260 obres de caràcter popular, s'ha de mencionar preludis de concert per a orquestra, dues grans misses, un Avemaria, trios per a instruments de vent, 30 cançons, cors, suites, quatre poemes simfònics, obertures, solos per a violí amb acompanyament de piano i orquestra, marxes nacionals, etc.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 1432 (ISBN 84-239-4524-3)

## Enllaços externs

* Catàleg parcial de les seves obres Arxivat 2006-06-18 a Wayback Machine.
# Rinaldo di Capua

Rinaldo di Capua (Càpua, 1705 - Roma, 1780) fou un compositor italià.
Va compondre a Viena, als disset anys, la seva primera òpera Ciro riconosciuto, i la seva última obra d'aquest gènere, La donna vindicativa, a Roma, a finals de 1771. El catàleg de les seves composicions inclou 20 òperes, però les més renomenades foren Ciro riconousciuto i Vologesso, Re de Parti. Del gènere religiós no apareix aquest catàleg sinó una Cantata per la Natività della Beata Vergine (Roma, 1747).
S'ha atribuït a Rinaldo di Capua la invenció del recitat acompanyat: però, segons Burney, aquesta troballa correspon a Scarlatti. Potser, Rinaldo di Capua només pretenia ser un dels primers que introduïren els ritornellos llargs, o simfonies, en els recitats de gran intensitat dramàtica (amor apassionat o tristesa extrema), per expressar o descriure allò que seria ridícul encomanar a la veu cantant.
Malgrat que la seva tècnica harmònica resulta generalment defectuosa, es té en Rinaldo di Capua per un dels millors músics de l'època, no tan sols pel vigorós del seu estil, sinó per la puresa de la seva idea melòdica.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 600 (ISBN 84-239-4551-0)
# Puskás Aréna

L'estadi Puskás Aréna és un estadi esportiu de la ciutat de Budapest, a Hongria.
Va tenir un cost de 533 milions €.(593 milions € el 2021) La seva capacitat és per a 67.215 espectadors. L'estadi reemplaçà l'antic Estadi Ferenc Puskás que fou demolit el 2016. Ambdós estadis fan referència a l'antic capità de la selecció Ferenc Puskás.
Va ser inaugurat el de novembre de 2019 amb el partit Hongria-Uruguai. Ha sigut escollit per acollir la final de la Lliga de Campions de la UEFA 2025–26.

## Galeria

* Hongria-Uruguai
* Vista d'ocell
* Interior
* Vista exterior d'ocell
* Exterior
* Hongria-Uruguai, partit inaugural novembre de 2019

## Referències

* ↑ 190 milliárdért épült fel az új Puskás-stadion, de mennyibe került volna a régi mai áron?
* ↑ Nemcsak megépíteni volt drága, a Puskás Aréna fenntartása is milliárdos tétel évente
* ↑ Harmonized Index of Consumer Prices: All Items for Hungary
* ↑ Majtényi, György. «Legends of La Liga: Ferenc 'Pancho' Puskás and Hungarian footballers in El Clásico». Europeana (CC By-SA). [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Az Uruguay-ötlet – ezért lett a dél-amerikai válogatott a stadionavató-ellenfél» (en hongarès). Nemzeti Sport, 08-11-2019. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Magyar–uruguayi: máris elfogytak a jegyek a Puskás Aréna nyitó meccsére» (en hongarès). Nemzeti Sport, 28-10-2019. [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ «El Puskas Arena de Budapest acollirà la final de la Champions de la temporada 2025-26». CCMA, 22-05-2024. [Consulta: 7 març 2025].
# Knodus smithi

Knodus smithi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Madeira.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1911. Descriptions of two new tetragonopterid fishes in the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 7 (núm. 38). 215-216.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fowler, H. W. 1913. Fishes from the Madeira River, Brazil. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 65: 517-579.
* ↑ «Knodus smithi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Puntius sealei

Puntius sealei és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Borneo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi = Ikan air tawar Indonesia Bagian Barat dan Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 293 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Herre, A. W. C. T. 1933. A check list of fishes from Sandakan, British North Borneo. Journal of the Pan-Pacific Research Institute v. 8 (núm. 4): 2-5.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3$^a$ edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.