OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Horatio Parker

Horatio William Parker (Auburndale, Massachusetts, 15 de setembre de 1863 - Cedarhurst, Estat de Nova York, 18 de desembre de 1919) fou un compositor estatunidenc.
Després d'estudiar algun temps en el seu país, es traslladà a Múnic (Alemanya), en el qual Conservatori concorri de 1881 a 1884, rebent principalment les lliçons d'en Josef Rheinberger. En retornar als Estats Units fou per espai de vuit anys organista i director de cor a Nova York i ensems professor del Conservatori de l'Estat de Nova York, que llavors dirigia Antonín Dvořák.
El 1893 se l'anomenà organista i director de cor de l'església de la Trinitat de Boston, acceptant l'any següent la càtedra de música de la Universitat Yale de New Haven, on va tenir entre altres alumnes en William Edwin Haesche, i en David Stanley Smith. El 1902 la Universitat de Cambridge li concedí el títol de doctor en música.
Parker fou una de les personalitats més notables del món musical americà, es donà a conèixer principalment com a compositor el 1893 per una cantata que es popularitzà ràpidament en l'Amèrica del Nord i a Anglaterra, i el 1911 assolí amb la seva òpera Mona un premi de 10.000 dòlars. Entre les seves restants composicions cal citar els oratoris Hora novissima (1898) i St. Christopher (1898), i una sèrie d'obres de música vocal, com Balada del cavaller i la seva filla (1884), El rei Trojan (1885), Els Kobolà & Haralà Harfagar (1891), Cantates de Nadal (1893), A wanderer's psalm (1900), Hymnos andron (1901), etc.
També va compondre una Obertura (1883), Simfonia veneciana (1884), Poema simfònic i Concert d'orgue amb orquestra (1902) i diverses obres de música de cambra, peces per a piano, orgue, etc.

## Bibliografia

* «Parker, Horatio William». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). 42, pàg. 176. ISBN 84-239-4542-1.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. V, pàg. 1269 (ISBN 84-239-4575-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1043 (ISBN 84 239-4556-1)
# Moxostoma cervinum

Moxostoma cervinum és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des de Virgínia fins a Carolina del Nord.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1956: Studies of the catostomid fishes of the genus Moxostoma, with descriptions of two new species. Memoirs of the Cornell University Experimental Station Núm. 343: 1-56, Pls. 1-5.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1957: The systematic status of the suckers of the genus Moxostoma from Texas, New Mexico and Mexico. Tulane Studies in Zoology v. 5 (núm. 12): 291-318.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1957: Distributional and nomenclatural notes on the suckers of the genus Moxostoma. Copeia 1957 (núm. 2): 154-155.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Istigobius campbelli

Istigobius campbelli és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del Japó, Taiwan i Hong Kong.

## Referències

* ↑ Whitley G. P. 1932. Fishes. Sci. Rep. Great Barrier Reef Exped. v. 4 (núm. 9). 267-316.
* ↑ «Istigobius campbelli». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Murdy, E.O. i D.F. Hoese 1985. Revision of the gobiid fish genus Istigobius. Indo-Pacific Fishes (4):41 p.

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Fenestraja ishiyamai

Fenestraja ishiyamai és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 400–1000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic occidental central: des de Florida (els Estats Units) i el Golf de Mèxic fins a Nicaragua.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ McEachran J. D. & Compagno L. J. V., 1982. Interrelationships of and within Breviraja based on anatomical structures (Pisces: Rajoidei). Bull. Mar. Sci. v. 32 (núm. 2). 399-425.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bigelow, H. B. & Schroeder, W. C., 1962. New and little known batoid fishes from the Western Atlantic. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 128 (núm. 4): 161-244, Pl. 1.
* ↑ «Fenestraja ishiyamai». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Castro-Aguirre, J.L. i H. Espinosa Pérez, 1996. Listados faunísticos de México. VII. Catálogo sistemático de las rayas y especies afines de México. (Chondrichthyes: Elasmobranchii: Rajiformes: Batoideiomorpha). Universidad Nacional Autónoma de México, Mèxic. 75 p.
* ↑ McEachran, J.D. i Carvalho, M.R. de, 2002. Rajidae: Skates. A: Carpenter, K. E. (ed.). (ed.), The Living Marine Resources of the Western Central Atlantic. Vol. 1: Introduction, molluscs, crustaceans, hagfishes, sharks, batoid fishes and chimaeras., pp. 531-561. FAO, Roma.
* ↑ Claro, R. i L.R. Parenti, 2001. The marine ichthyofauna of Cuba. p. 21-57. A: Claro, R., K.C. Lindeman i L.R. Parenti (eds) Ecology of the marine fishes of Cuba. Smithsonian Institution Press, Washington i Londres. 253p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Lasiopodomys

Lasiopodomys és un gènere de rosegador de la família dels cricètids. Les tres espècies vivents són totes oriündes de l'Àsia oriental, però se n'han trobat fòssils a Nord-amèrica. Tenen una llargada de cap a gropa de 98-150 mm i una cua de 19-30 mm. La seva fesomia s'assembla bastant a les dels talpons del gènere Microtus, però se'n diferencien en algunes característiques cranials i dentals. El nom genèric Lasiopodomys significa ‘ratolí-peu pelut’ en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Lasiopodomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Lasiopodomys» d'Animalia (en anglès).
# Ordoni I

Ordoni (asturià: Ordoñu; castellà: Ordoño; ca. 830 - Oviedo, 27 de maig de 866) fou rei d'Astúries durant els anys 850 a 866.

## Família

Fou fill de Ramir I d'Astúries i la seva primera esposa, una donzella d'origen gallec. Es casà amb una donzella anomenada Múnia, amb la qual va tenir:
* Alfons III d'Astúries (848-910), rei d'Astúries
* Beremund (?-d 870)
* Fruela (?-d 870)
* Munió (?-d 870), avi de Ximena Fernández, casada amb Garcia III Sanxes II de Navarra
* Odoarioa, (?-d 870)
* Leodegundis, casada amb Garcia I de Pamplona

## Orígens

Va haver d'imposar-se sobre les sublevacions dels vascons i va ajudar els mossàrabs sublevats contra l'autoritat de l'emir de Còrdova, acció que li va valdre la derrota a la batalla de Guazalete el 854 dC.
Aquest fracàs el va motivar a consolidar una zona compresa entre el riu Duero i la Serralada Cantàbrica, repoblant Lleó, Astorga, Amaya i Tui. Va emmurallar aquestes ciutats, convertint-les així en la defensa del regne.
Es va aliar a Garcia I de Pamplona i junts van obtenir una gran victòria contra els musulmans el 859 a la batalla de Monte Laturce, que comportà la pèrdua de poder dels Banu Qassi. Aquesta batalla, junt amb la batalla d'Albelda de 851, aportaren les dades per la fictícia batalla de Clavijo. Amb aquesta victòria aconseguí controlar els accessos a Navarra i a les terres basques. Muhàmmad I va reaccionar enviant una violenta expedició contra Àlaba, que fou arrasada, així com a Castella on el comte Rodrigo de Castella fou derrotat.
Morí el 27 de maig de l'any 866 i fou succeït pel seu fill gran Alfons III d'Astúries, aleshores anomenat el Magne.

## Referències

* ↑ Pérez de Urbel, Justo «Lo viejo y lo nuevo sobre el origen del Reino de Pamplona» (en castellà). Al-Andalus : revista de las Escuelas de Estudios Árabes de Madrid y Granada [Espanya], vol. 19, núm. 1, 1954, pàg. 1-42 (especialment 20-6). ISSN: 0304-4335.
* ↑ Cañada Juste, Alberto «Los Banu Qasi (714–924)» (en castellà). Príncipe de Viana [Pamplona], 41, 1980, pàg. 27. ISSN: 0032-8472.
* ↑ Sánchez-Albornoz, Claudio «La auténtica batalla de Clavijo» (en castellà). Cuadernos de Historia de España [Buenos Aires], 9, 1948, pàg. 94–139. ISSN: 0325-1195. reimprès a Sánchez-Albornoz, Claudio «La auténtica batalla de Clavijo» (en castellà). Orígenes de la nación española [Oviedo], III, 1975, pàg. 281–311. citat per Fletcher, Richard A. Saint James's Catapult: The Life and Times of Diego Gelmírez of Santiago de Compostela (en castellà). Oxford: Oxford University Press, 1984, p. 67. ISBN 0-9710609-0-8.
# Horcos

Segons la mitologia grega, Horcos fou una divinitat, fill d'Eris. Personificació del jurament, procurava la perdició dels que cometien perjuri.

## Bibliografia

* Jordi Parramon i Blasco: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 119.
# Mugilogobius parvus

Mugilogobius parvus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan i a les Filipines.

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# István Thomán

István Thomán (hongarès: Thomán István) (Humenné, 4 de novembre de 1862 - Budapest, 22 de setembre de 1940) va ser un virtuós i educador musical de piano hongarès. Va ser un notable professor de piano, amb estudiants com Béla Bartók, Ernő Dohnányi, Oscar Peterson i Georges Cziffra. La seva Tècnica de tocar el piano en sis volums encara es fa servir en l'actualitat.

## Adolescència i educació

Thomán va néixer a Homonna, comtat de Zemplén, Regne d'Hongria (ara a Eslovàquia), el 1862, de pares jueus, el doctor David Thomán i Rosa Weisberger. Reconegut pel seu talent, es va convertir en l'estudiant favorit de Franz Liszt. Liszt el va nomenar per ensenyar a la Reial Acadèmia de Música Hongaresa de Budapest, però va haver de retirar-se sobtadament als 45 anys.

## Carrera

Thomán va fer una gira amb Liszt, va ser present a la seva mort i va ser portador de pal·lis al seu funeral. Thomán, juntament amb el seu company d'estudis Liszt, Árpád Szendy, van ser importants a l'hora de continuar l'estil Liszt a través del seu ensenyament a la Reial Acadèmia de Música d'Hongria.
Com a professor a la Reial Acadèmia, Thomán va assumir com a estudiant a Paul de Marky i Ernán Dohnányi, de 17 anys, el 1894. El 1903, Béla Bartók, de 21 anys, va dedicar el seu Estudi per a la mà esquerra a Thomán. L'estudi és una Sonata interpretada completament amb una sola mà. Als seus estudis sobre els estudis de Chopin, Leopold Godowsky va dedicar l'Opus 25 núm. 11 (A menor) a Thomán.
La filla de Thomán, Mária Thomán (1899–1948), es va convertir en una destacada violinista de concerts i va estudiar amb Jenő Hubay, Franz von Vecsey, Carl Flesch i Alma Moodie. Va donar concerts per tot Europa, tant com a solista com amb l’acompanyament d'orquestres filharmòniques i conjunts de cambra.

## Referències

* 1 2 Shtet Links. "HUMENNE, SLOVAKIA". Humenne Website. Retrieved 3 December 2011.
* ↑ Bayley, Amanda (2001), The Cambridge Companion to Bartók Cambridge University Press, page 17, ISBN 0-521-66958-8
* ↑ Liszt's 125-Year-Old Academy of Music Antecedents, Influences, Traditions Mária Eckhardt Studia Musicologica Academiae Scientiarum Hungaricae, T. 42, Fasc. 1/2, Franz Liszt and Advanced Musical Education in Europe: International Conference (2001), page 123
* ↑ Kerman, Joseph (1992). Music at the turn of century: a 19th-century music reader. University of California Press. p. 185. ISBN 0-520-06855-6.
* ↑ Bartók New Series. "Bartók's Works for Piano Solo". Bartók New Series. Archived from the original on 16 March 2012. Retrieved 3 December 2011.
# Lasiopodomys mandarinus

Lasiopodomys mandarinus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a Corea del Nord, Corea del Sud, Mongòlia, Rússia i la Xina. Els seus hàbitats naturals són les planes rocoses i les estepes de muntanya situades a altituds de fins a 3.000 msnm. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, mandarinus, significa ‘mandarí’ en llatí.

## Referències

* ↑ Batsaikhan, N.; Tsitsulina, K. Lasiopodomys mandarinus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 10 abril 2016.
* ↑ Entrada «Lasiopodomys» d'Animalia (en anglès).
# Oreoglanis infulatus

Oreoglanis infulatus és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,6 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 40-41.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: centre del Vietnam.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Smith H. M., 1933. Contributions to the ichthyology of Siam. II-VI. J. Siam Soc. Nat. Hist. Suppl. v. 9 (núm. 1). 53-87.
* ↑ «Oreoglanis infulatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Ng, H. H. & J. Freyhof, 2001. Oreoglanis infulatus, a new species of glyptosternine catfish (Siluriformes, Sisoridae) from central Vietnam. J. Fish Biol. v. 59: 1164-1169.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. i W. J. Rainboth, 2001: A review of the sisorid catfish genus Oreoglanis (Siluriformes: Sisoridae) with descriptions of four new species. Occasional Papers of the Museum of Zoology University of Michigan. Núm. 732: 1-34.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ituglanis herberti

Ituglanis herberti és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraguai.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Costa W. J. E. M. & Bockmann F. A. 1993. Un nouveau genre néotropical de la famille des Trichomycteridae (Siluriformes: Loricarioidei). Rev. Fr. Aquariol. v. 20 (núm. 2). 43-46.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, P. de 1940. Alguns peixes do sul de Mato Grosso. O Campo Rio de Janeiro Núm. 60: 1 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ferdinand Lavaine

Ferdinand Lavainne (Lilla, 1810 o 1814 - 7 de gener de 1893) fou un pianista i compositor francès.
Als vint-i-tres anys publicà les seves primeres obres per a piano i després abordà la música simfònica i la dramàtica, havent escrit les obres següents:
* Artus et Rikemer, òpera (1840);
* Matinee à Cayenne, òpera còmica (1836);
* Nerida, òpera còmica (1860);
* Les Nuits de Florence, òpera còmica (1872)
* Tircis et Margoton, opereta (1861)
* La Fuite en Egypte, Oratori Sacre, Op. 20 (1835)
* Cantate pour l'Anniversaire de la Reunion de Lille à la France (1867);
* La Lilloise (1842) Cantata profana;
* Messe Solennelle per a cor d'homes (1841)
* Messes De Profundis (1841);
* De profundis Psaume 29, per a cor i orquestra (1840);
* Te Deum a 4 veus i orquestra, Op. 52;
* Fantaisie Dramatique, per a piano, Op. 14;
* Trio 1: piano-violí-cello, Op. 57;
* Trio 2: piano-violí-cello, Op. 58;
* Trio 3: piano-violí-cello, Op. 59;
* Quintet: piano-string trio-double bass, Op. 60;
* Symphonies
* La Mort du Tasse;
* Obertures.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, pàg. 1241 (ISBN 84 239-4529-4)
# Neodon irene

Neodon irene és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la Xina (Gansu, Qinghai, Sichuan, Tibet i Yunnan). Els seus hàbitats naturals són els prats alpins i els vessants de les muntanyes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, irene, fou triat en honor d'Irene, una de les Hores de la mitologia grega.

## Referències

* ↑ Smith, A. T.; Johnston, C. H. Neodon irene. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 abril 2016.
* ↑ Entrada «Neodon» d'Animalia (en anglès).