OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Faitanar

Faitanar és una pedania de la ciutat de València pertanyent al districte dels Poblats del Sud. Tenia 1.589 habitants censats l'any 2022 segons l'ajuntament de València. Està situat al sud del nou llit del riu Túria, i limita amb els municipis de Xirivella, Picanya, Paiporta i Alfafar, així com amb la pedania de La Torre, del seu mateix districte. A diferència de la resta de barris dels Poblats del Sud, a Faitanar no hi ha hagut tradicionalment cap nucli de població, sinó que la totalitat d'ella es repartia en diverses alqueries i masos dispersos. Esta situació va canviar amb la construcció del projecte Sociópolis l'any 2003.

## Toponímia

El terme Faitanar deriva de l'àrab فيد النهر (Faido an-Nahr, "la crescuda del rierol"). La t a partir de la d àrab s'explica per l'ensordiment de la consonant final, fenomen comú en tot de l'àmbit catalanoparlant.

## Política

Faitanar depèn de l'ajuntament de València en consideració de barri del districte de Poblats del Sud. No obstant això, donada la seua condició de poblament rural, compta, d'acord amb les lleis estatals i autonòmiques pertinents, amb un alcalde de barri, compartit amb La Torre, que s'encarrega de vetllar pel bon funcionament del barri i de les relacions cíviques, signar informes administratius i elevar a l'ajuntament de la ciutat les propostes, suggeriments, denúncies i reclamacions dels veïns.

## Comunicacions

Per Faitanar circulen la V-30 (circumval·lació de València), la CV-406 i la CV-36 (autovia de Torrent). Dins del seu terme també està l'estació València Sud de les línies 1, 2 i 7 de MetroValencia.
* Alqueria Aiguamolls i Casa Maso.
* Alqueria de Baix.
* Alqueria de Coca.
* Carrer de Ruiz.
* Creu junt a l'alqueria d'Alba.
* Estació de València-Sud.
* Molí de Villa Sània.
* Sociòpolis.

## Referències

* ↑ «1. Padró a 01/01/2022. Barri 19.8 Faitanar» (en català i castellà). Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2022. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Pons Candel, Maria Josep. «Massanassa: Estudi toponímic d'una localitat de l'Horta Sud: Faitanar, séquia de». A: Manzil Nasr: Estudis de Massanassa. Masanasa: Ajuntament de Massanassa, 2000.
* ↑ «Alcaldía de Barrio La Torre» (html) (en castellà). Ajuntament de València. [Consulta: 26 maig 2010].
* ↑ Egea, Alfredo; Mª Luisa Guijarro; Pedro Llopis; Miguel Arráiz; Adolfo Herrero; Amparo Medina; José Mª Herrera; Ángel Zurilla. «Legislación sobre las alcaldías de barrio». A: Mercedes Alcañiz Moscardó. Pobles del Sud (en valenciano y español). 1ª. Valencia: Ajuntament de València, 1987, p. 67.
* ↑ Mapa Oficial de Carreteras. 46ª. Madrid: Ministerio de Fomento, 2006. ISBN 84-498-0751-4.

## Enllaços externs

* Ajuntament de València
* Plànol de Faitanar al web de l'ajuntament de València
# Alonso Gutiérrez de Madrid

Alonso Gutiérrez de Madrid (Madrid, 1466 $^{(Gregorià)}$ - 24 de desembre de 1538 $^{(Gregorià)}$) va ser un financer castellà, conseller de l'emperador Carles V.
Es desconeix el seu lloc de naixement, que podria haver estat Toledo o Madrid, i hauria nascut vers 1460. Va ser fill de Diego Ruiz de San Pedro i de Marina Gutiérrez. La família era d'origen judeoconvers i estava radicada a la ciutat de Toledo. Se'l documenta a partir de 1480 en la vida econòmica castellana, el 1485 s'ocupava de negocis a la comarca de Campo de Calatrava, com a recaptador i explotant les mines d'Almadén. Els seus negocis es fan més importants a partir de 1487, participant en l'arrendament de les rendes de Medina del Campo i altres partides fiscals. El 1504 era tresorer de la Casa de la Moneda de Toledo. Després va ser del consell de l'emperador Carles V i el seu tresorer general.
Va ser fundador d'una capella a l'església de Sant Martí amb l'advocació de la Mare de Déu de l'Encarnació. Es casà amb María de Pisa, natural de Madrid, i van tenir dos fills, Diego Gutiérrez, que va ser assassinat en una expedició a la província de Veraguas, i Gonzalo de Pisa, a cadascun dels quals els fou fundat un majorat. Va morir el 24 de desembre de 1538. Es va fer enterrar a la capella en un sepulcre d'alabastre, que va ser traslladat el 1684 a l'altar major, dins el presbiteri de l'església, al costat de l'evangeli.

## Referències

* 1 2 Ortego Rico, Pablo «Alonso Gutiérrez de Madrid y otros agentes financieros de Castilla la Nueva en la tesorería general de la Hermandad (1493-1498): vínculos cooperativos, redes socioeconómicas y gestión fiscal». Espacio, Tiempo y Forma, vol. 27, 2014, pàg. 385.
* 1 2 Toajas Roger, M. Ángeles «El Tesorero Alonso Gutiérrez y su capilla en San Martín». Anales de Historia del Arte, núm. 15, 2005, pàg. 90.
* ↑ Carlos Morales, Carlos Javier de. «Alonso Gutiérrez de Madrid» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 11 abril 2023].
* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 20-22.
# Alphonse Colàs

Alphonse-Victor Colas (Lilla, 25 de setembre de 1818 - 11 de juliol de 1887) fou un pintor francès.
Fou deixeble de Souchon i pensionat a Roma, pel municipi de la seva ciutat nadiua. En retornar d'Itàlia, fou nomenat director de l'escola de pintura de Lilla on entre d'altres alumnes tingué a Léon-François Comerre. En la seva ciutat natal s'hi conserven quatre llenços religiosos, en l'església de Sant Andreu; en la cúpula de l'església de Nostra Senyora, de Roubaix, Colàs i pintà la Coronació de la Verge.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 13, pàg. 1399 (ISBN 84-239-4513-8)
# Alphonse Thys

Alphonse Thys (París, 8 de març de 1807 - Bois-Guillaume, 1 d'agost de 1879) fou un compositor francès.
Des de la seva infància es dedicà a l'estudi del piano i fou admès com alumne en el Conservatori de París el 1825. Bienaime i ensenyà l'harmonia pràctica i Berton fou el seu professor de composició. El 1833 va concórrer a l'Institut per al gran premia de composició musical, el qual se'l disputaven diversos compositors. El tema d'oposició era una cantata intitulada El contrabandista espanyol, i Thys s'emportà el premi. Aquest èxit li concedí el títol de pensionat pel Govern, però l'artista no volgué viatjar per Itàlia ni Alemanya i es quedà a París cultivant l'art i donar classes i, tenint alumnes com Edmond de Polignac.
Les primeres composicions que el feren popular foren romances, cantates i retalls fàcils per a piano. El 1835 estrenà l'òpera Alda, que, mal representada, si bé no fou cap fracàs, deixà molt a desitjar tant que no tornà a representar-se en el successiu. Le Roi Margot, estrenada en el teatre Renaixement el 1839, va córrer la mateixa sort; però Thys no es desanimà per això i el 1844 presentà en l'Òpera el seu Oreste et Pylade amb tan bon èxit, que li compensà de les amargures dels seus fracassos anteriors. En el mateix teatre, i amb encara més èxit, estrenà el 1845 L'Amazone, i poc temps després La Sournoise, sent aquesta obra l'última que va escriure.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 61, pàg. 652 (ISBN 84-239-4561-8)
* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 1390. (ISBN 84-239-4545-6)
# Alticorpus geoffreyi

Alticorpus geoffreyi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: llac Malawi.

## Referències

* ↑ Stauffer, J. R., Jr. & K. R. McKaye 1988. Description of a genus and three deep water species of fishes (Teleostei: Cichlidae) from Lake Malawi, Africa. Copeia 1988 (núm. 2): 441-449.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Alticorpus geoffreyi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Alçament de Mieres

L'Alçament de Mieres va ésser una revolta que hi hagué el 22 de setembre de 1484 a la vall de Mieres (La Garrotxa), dirigida per Pere Joan Sala i produïda a causa de l'intent de confiscació de béns dels pagesos que no volien pagar drets senyorials.
Fou l'inici de la Segona Guerra Remença.
Cal situar aquesta revolta en l'ambient creat després de la Guerra Civil i arran de l'aprovació per part del rei, el 1481, d'una constitució favorable a la noblesa i contrària als interessos dels remences.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 173.
# Ambloplites

Ambloplites és un gènere de peixos pertanyent a la família dels centràrquids que es troba des de la conca de la badia de Hudson (el Canadà) fins al curs inferior de la conca del riu Mississipi als Estats Units.
Segons l'espècie en qüestió, poden atènyer entre 30 i 43 cm de longitud i 0,45 i 1,4 kg de pes.

## Taxonomia

* Ambloplites ariommus (Viosca, 1936)
* Ambloplites cavifrons (Cope, 1868)
* Ambloplites constellatus (Cashner & Suttkus, 1977)
* Ambloplites rupestris (Rafinesque, 1817)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Viosca, P., Jr., 1936. A new rock bass from Louisiana and Mississippi. Copeia 1936 (núm. 1): 37-45.
* ↑ Cope, E. D., 1868. On the distribution of fresh-water fishes in the Allegheny region of southwestern Virginia. J. Acad. Nat. Sci. Phila. (Ser. 2) v. 6 (art. 5): 207-247, Pls. 26-28.
* ↑ Cashner, R. C. & R. D. Suttkus, 1977. Ambloplites constellatus, a new species of rock bass from the Ozark Upland of Arkansas and Missouri with a review of western rock bass populations. Am. Midl. Nat. v. 98 (núm. 1): 147-161.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Amblyceps macropterus

Amblyceps macropterus és una espècie de peix de la família dels amblicipítids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,9 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 37.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del riu Hab (sud-oest del Pakistan).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Blyth E., 1858. Report of Curator, Zoological Department, for May, 1858. J. Asiatic Soc. Bengal v. 27 (núm. 3). 267-290.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ng, H. H., 2001. Amblyceps macropterus, a new species of amblycipitid catfish (Osteichthyes: Amblycipitidae) from Pakistan. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 3): 201-204.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* He, M., 1999. Amblycipitidae. p. 103-110. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. i M. Kottelat, 2000: A review of the genus Amblyceps (Osteichthyes: Amblycipitidae) in Indochina, with descriptions of five new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 4): 335-348.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y., 1991. Amblycipitidae. p. 318-319. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Amblyceps murraystuarti

Amblyceps murraystuarti és una espècie de peix de la família dels amblicipítids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 45-46.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del riu Irrawaddy a Myanmar.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Blyth E., 1858. Report of Curator, Zoological Department, for May, 1858. J. Asiatic Soc. Bengal v. 27 (núm. 3). 267-290.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chaudhuri, B. L., 1919. Report on a small collection of fish from Putao (Hkamti Long) on the northern frontier of Burma. Rec. Indian Mus. (Calcutta) v. 16 (pt 4): 271-287, Pl. 22.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ng, H. H. i M. Kottelat, 2000: A review of the genus Amblyceps (Osteichthyes: Amblycipitidae) in Indochina, with descriptions of five new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 4): 335-348.
* ↑ Kullander, S.O. i F. Fang, 2005. Two new species of Puntius from northern Myanmar (Teleostei: Cyprinidae). Copeia (2):290-302.
* ↑ Oo, W., 2002. Inland fisheries of the Union of Myanmar. A: T. Petr i D.B. Swar (eds.) Cold Water Fisheries in the Trans-Himalayan Countries. FAO Fish. Tech. Pap. 431.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* He, M., 1999. Amblycipitidae. p. 103-110. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y., 1991. Amblycipitidae. p. 318-319. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Escut de Xilxes

L'escut oficial de Xilxes té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona partit. Al primer quarter, en camp de gules, sobre ones d'atzur i argent, un castell d'argent, maçonat i aclarit de sable. Al segon quarter, en camp de gules, una mata de joncs d'or. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució de 18 de gener de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada al DOGV núm. 4.192, de 18 de febrer de 2002.
A la primera partició, el castell sobre les ones són armes dels Pròixida, barons d'Almenara i antics senyors de la vila. A la segona, la mata de joncs recorda la troballa, al segle xvii, del Crist de la Jonquera, patró de Xilxes, que hi té una ermita dedicada.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Plana Baixa
* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* ↑ «Resolució de 18 de gener de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Xilxes (Castelló)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 4.192, 18-02-2002, pàg. 4.354 [Consulta: 18 juny 2020].
# Alessandro Piccinini

Alessandro Piccinini (30 de desembre de 1566 - 1638) fou un llaütista i compositor italià.
Nascut a Bolonya, Piccinini aprèn el llaüt amb el seu pare, Leonardo Maria Piccinini. El cardenal Pietro Aldobrandini el fa entrar a la cort d'Este a Ferrara. Piccinini és conegut sobretot per als seus dos reculls de peces per a llaüt: Intavolatura di Liuto et di Chitarrone, libro primo (Bolonya, 1632) i Intavolaturo di Liuto (Bolonya, 1639), el segon editat després de la seva mort pel seu fill Leonardo Maria Piccinini.
Segons deia ell mateix va inventar l'arxillaüt i va modificar el Chitarrone. Les seves composicions foren sobretot tocates, sèries e variacions i danses —corrente, chiaccona, gaglairda i passacaglia. Encara que potser no va mostrar l'originalitat de Kapsperger, la seva música de ser fresca, melòdica i atractiva, especialment les tocates.

## Referències

* ↑ YEOMAN, William. Revista Goldberd núm. 41, pàg. 78
# Haworthia nortieri var. pehlemanniae

Haworthia nortieri var. pehlemanniae és una varietat de Haworthia nortieri del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia nortieri var. pehlemanniae és una suculenta que es diferencia de l'espècie Haworthia nortieri en absència de taques translúcides a la fulla, i la semblança vegetativa amb H. arachnoidea a la mateixa zona és enganyosa. Tot i això, les fulles tenen un caràcter una mica més grisenc que ``H. arachnoidea.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental, concretament, s'ha trobat a diverses altres localitats de les rodalies properes de Laingsburg, però també al nord del Moordenaarskaroo i al nord de Matjesfontein.
En el seu hàbitat sembla que afavoreix els esquistos en situacions relativament exposades enfront de Haworthia arachnoidea, que generalment prefereix els vessants sud més freds. Els dos tàxons creixen en associació molt estreta.

## Taxonomia

Haworthia nortieri var. pehlemanniae va ser descrita per (C.L.Scott) M.B.Bayer i publicat a Haworthia Revisited: 130, a l'any 1999.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
nortieri: epítet en honor del metge i botànic sud-africà el Dr. Pieter Le Fras Nortier (1884-1955).
var. pehlemanniae: epítet en honor de l'explorador i aficionat de suculentes namibià Inge Pehlemann (12 d'abril de 1947–).

### Sinonímia

* Haworthia pehlemanniae C.L.Scott, Cact. Succ. J. (Los Angeles) 54: 70 (1982). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia arachnoidea var. pehlemanniae (C.L.Scott) Halda, Acta Mus. Richnov., Sect. Nat. 4(2): 44 (1997).

## Referències

* 1 2 3 Bayer, M. Bruce. «Haworthia Revisited – 25. Haworthia nortieri |c. var. pehlemanniae (Scott) Bayer comb. nov.». Haworthia Updates. Lawrence. M. Loucka & Bill Hildyard, 10-12-2011. [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ «Haworthia nortieri var. pehlemanniae» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-26. [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «The Eponym Dictionary of Southern African Plants» (en anglès). [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Staples, Charles J.; Moines, Des. A Historical Record of Authors of Castus & Succulent "Plant Names" & "Books" (en anglès). Vol. 2: L-Z, Countries & Ref., 9 de desembre de 2020 [Consulta: 11 febrer 2021]. Arxivat 2021-12-01 a Wayback Machine.
* ↑ «Haworthia nortieri var. pehlemanniae» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-26. [Consulta: 26 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Fotos de Haworthia nortieri var. pehlemanniae
# Índex de Wobbe

L'índex de Wobbe és un paràmetre important quan es vol mesclar gasos combustibles i l'aire (en una reacció de combustió), es controla aquest índex per assegurar la combustió satisfactòria en un cremador. És a més a més un indicador d'intercanviabilitat de combustibles com el gas natural, gas liquat del petroli, gas ciutat, gasolina, gasoli i amb freqüència es defineix en les especificacions de subministrament de gas i de transport (dels combustibles).

## Fórmula

L'índex de Wobbe pot expressar-se matemàticament com:
$Ws={\frac {PCs}{\sqrt {GE}}}$
On:
* Ws és l'índex de Wobbe superior.
* PCs és el poder calorífic superior.
* GE, és la gravetat específica del gas.
Es pot notar que si hi ha un índex de Wobbe superior també hi ha un índex de Wobbe inferior que s'expressa matemàticament com:
$Wi={\frac {PCi}{\sqrt {GE}}}$
On:
* Wi, és l'índex de Wobbe inferior.
* PCi, és el poder calorífic inferior.
* GE, és la gravetat específica del gas.
Però el més emprat en la indústria és l'índex de Wobbe superior.

## Referències

* ↑ Treloar, R.D.. Gas Installation Technology. Blackwell, 2005, p. 24. ISBN 978-1-4051-1880-4.

## Enllaços externs

* Índice de Wobbe, clasificación de los combustibles gaseosos a Fisicanet
# Amblydoras bolivarensis

Amblydoras bolivarensis és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes. Pot assolir fina a 10,2 cm de longitud total a l'estadi adult.
És un peix d'aigua dolça i de clima tropical de la conca del riu Orinoco a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Fernández-Yépez, A., 1968. Contribucion al conocimiento de la familia Doradidae en Venezuela. Bol. Inst. Oceanogr. Univ. Oriente Cumana v. 7 (núm. 1): 7-72.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: Edipucrs.
# Amblyeleotris melanocephala

Amblyeleotris melanocephala és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Les femelles poden assolir els 9,36 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Ryukyu i Bali (Indonèsia).

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Aonuma, Y., A. Iwata & T. Yoshino. 2000. A new species of the genus Amblyeleotris (Pisces: Gobiidae) From Japan. Ichth. Research v. 47 (núm. 2): 113-117.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.