OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carrer Joan Maragall (Figueres)

El Carrer Joan Maragall és un carrer del municipi de Figueres (Alt Empordà) que té alguns edificis que formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Número 3

L'edifici situat al número 3 del carrer Joan Maragall de Figueres forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici entre mitgeres situat a prop de l'Ajuntament. És un edifici de planta baixa i tres pisos amb coberta terrassada. La planta baixa ha estat rehabilitada per a tenir un ús comercial, però la resta de l'edifici manté el parament original. Cadascun dels pisos té quatre finestres. Les del primer pis estan agrupades per una balconada correguda. Al segon pis la balconada correguda només afecta a les dues centrals, i les dues laterals tenen balcons individuals; al tercer pis totes les obertures tenen balcons individuals. Els balcons del primer i segon pis, són de ferro forjat i es troben decorats amb elements geomètrics a la base. Les finestres del dos pisos superiors estan decorades per un guardapols decorat amb ornaments florals al centre i als costats.

## Número 4

L'edifici situat al número 4 del carrer Joan Maragall de Figueres forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici entre mitgeres molt proper a l'Ajuntament. És un edifici de planta baixa i dos pisos amb coberta terrassada. La planta baixa ha estat rehabilitada per a donar-li un ús comercial motiu pel qual no conserva les obertures originals. Els dos pisos superiors tenen la mateixa ordenació. Dues obertures amb una balconada correguda de ferro forjat i decorada amb elements vegetals. Alhora, aquestes obertures tenen un guardapols de pedra, ben treballat, amb un cap al centre i ornamentació vegetal als costats. El voladís de l'edifici està suportat per unes mènsules decorades amb volutes i decoració vegetal.

## Referències

* ↑ «Carrer Joan Maragall, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ «Carrer Joan Maragall, 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Carrer Portella (Figueres)

El Carrer Portella és un carrer del municipi de Figueres (Alt Empordà) que compta amb alguns edificis que formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Número 5

L'edifici del número 5 del carrer Portella forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici entre mitgeres situat a pocs metres de l'Ajuntament, de planta baixa i tres pisos i coberta terrassada. La planta baixa de l'edifici no conserva les obertures originals, ja que s'ha destinat a ús comercial. Al primer pis trobem les obertures dins una balconada correguda, mentre que als pisos superiors els balcons són individuals. Cada pis té dues obertures en arc rebaixat i entre un pis i l'altre hi ha un esgrafiat amb decoració vegetal. Tota la façana està decorada amb un esgrafiat que imita carreus disposats a trencajunt.

## Número 9

L'edifici del número 9 del carrer Portella forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici cantoner situat al centre de la ciutat. És un edifici de grans dimensions de planta baixa i dos pisos am b coberta terrassada, amb la façana arrebossada, tot i que aquest arrebossat imita un paredat de carreus. A les cantonades de l'edifici sí que trobem carreus ben tallats. Totes les obertures dels pisos superiors de la casa són rectangulars i tenen un guardapols amb decoració floral. Algunes d'aquestes obertures tenen un balcó de ferro forjat amb decoració floral. Destaca la balconada en cantonada del primer pis, que porta del carrer Portella a la Rambla. Les obertures de la planta baixa són, a diferència de les dels pisos superiors, en arc rebaixat, de les que destaca la porta d'accés, amb carreus ben tallats.

## Referències

* ↑ «Carrer Portella, 5». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ «Carrer Portella, 9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Desgrapadora

Una desgrapadora és una eina manual que s'utilitza per a extraure les grapes que subjecten els folis de paper, evitant el possible dany en ungles i/o dits. Es tracta d'una simple pinça que permet en la seua vora corbada traure les grapes introduïdes en el paper. La pinça posseïx una molla que li permet retornar a la seua posició original al disminuir la pressió.

## Història

Encara que existien utensilis semblants al començament del segle xx, una versió modificada del llevagrapes fou ideada per William G. Pankonin de Chicago, Illinois. La forma semblant a l'actual fon patentada per Joseph A. Foitle d'Overland Park, Kansas. La patent es va presentar el 28 de maig de 1969, es concedí el 28 de desembre de 1971, i fou publicada en EUA En el núm. 3.630.486 A.

## Vegeu també

* Engrapadora
* Perforadora

## Referències

* ↑ «Desgrapadora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Canadian Patent Office record» (en anglès), 1954.
# Glossanodon danieli

Glossanodon danieli és una espècie de peix pertanyent a la família dels argentínids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 12,3 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 55-57.
* 11-12 radis tous a l'aleta dorsal i 12-14 a l'anal.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 310 i 420 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental: Xile.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Guichenot A., 1867. Ichthyologie. III. L'Argentine léioglosse, nouveau genre de Salmonoïdes. Ann. Soc. Linn. Départ. Maine-et-Loire v. 9. 15-17.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Parin, N. V. & Shcherbachev, Y. N., 1982. Two new argentine fishes of the genus Glossanodon from the eastern South Pacific. Japanese Journal of Ichthyology v. 28 (núm. 4): 381-384.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N. V. & Shcherbachev, Y. N., 1982.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.
* ↑ Parin, N.V., A.N. Mironov i K.N. Nesis, 1997. Biology of the Nazca and Sala-y-Gómez submarine ridges, an outpost of the Indo-West Pacific fauna in the Eastern Pacific ocean: composition and distribution of the fauna, its community and history. Adv. Mar. Biol. 32:145-242.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hypostomus nigromaculatus

Hypostomus nigromaculatus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Paranà.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Schubart, O. 1964. Sôbre algumas Loricariidae da bacia do Rio Mogi Guaçu. Bol. Mus. Nac. Rio de J. Zool. (N. S.) Núm. 251: 1-19.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Denticetopsis sauli

Denticetopsis sauli és una espècie de peix de la família dels cetòpsids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Pamoni a Veneçuela.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ferraris C. J., Jr., 1996. Denticetopsis, a new genus of South American whale catfish (Siluriformes: Cetopsidae, Cetopsinae), with two new species. Proc. Calif. Acad. Sci. v. 49 (núm. 6). 161-170.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ferraris, C. J., Jr., 1996. Denticetopsis, a new genus of South American whale catfish (Siluriformes: Cetopsidae, Cetopsinae), with two new species. Proc. Calif. Acad. Sci. v. 49 (núm. 6): 161-170.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Vari, R.P. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Cetopsidae (Whale catfishes). p. 257-260. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* De Pinna, M.C.C., 1995. Monophyly and phylogenetic diagnosis of the family Cetopsidae, with synonymization of the Helogenidae (Teleostei: Siluriformes). Smithson. Contrib. Zool. (571):1-26.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., Ferraris, C. J. Jr. & de Pinna, M. C. C., 2005. The Neotropical whale catfishes (Siluriformes: Cetopsidae: Cetopsinae), a revisionary study. Neotropical Ichthyology, 3 (2): 127-238.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# John Petrie Dunn

John Petrie Dunn (Edimburg, 26 d'octubre de 1878 - Edimburg, 4 de febrer de 1931) fou un pianista escocès.
Estudià piano a Londres de 1899 a 1902 i a Stuttgart, tenint per professors a Tob, Tobias Matthay i en Max von Pauer. El 1899 aconseguí la bossa e viatge Bucher, de la Universitat d'Edimburg, i el 1900 treballà en el festival musical de Stuttgart: el 1904 va fer una gira de concerts amb Jan Kubelík. Tant a Alemanya com a Anglaterra i Escòcia aconseguí grans èxits. Els últims anys els passà com a professor de piano en el Conservatori de Stuttgart.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2.ª part, pàg. 2503. (ISBN 84-239-4581-2)
# John Valentine

John Valentine (Leicester, 7 de juny de 1730 - 10 de setembre de 1791) fou un violista, violinista i compositor anglès.
Establert en la seva ciutanatal vers la segona meitat d'aquella centúria, va escriure moltes cançons, marxes, minuets i altres obres instrumentals, més vuit simfonies curioses en extrem per a dos violins i dos oboès.
Era pare de la compositora Ann Valentine (1762-1842) i renebot de Robert Valentine (1671-1747) també músic i compositor.

## Obres

* The Epithalamium for Isabella, or the Fatal Marriage, per a teatre (1762)
* My Shepherd is the Living Lord de Thirty Psalm Tunes, lletra de Thomas Sternhold
* Ode to Peace (1763), per a SATB
* Ode on the Birthday of the Marquis of Granby

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 66, pàg. 879 (ISBN 84-239-4566-9)
# Johnius

Johnius és un gènere de peixos de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Johnius amblycephalus (Bleeker, 1855)
* Johnius australis (Günther, 1880)
* Johnius belangerii (Cuvier, 1830)
* Johnius borneensis (Bleeker, 1851)
* Johnius cantori (Bleeker, 1874)
* Johnius carouna (Cuvier, 1830)
* Johnius carutta (Bloch, 1793)
* Johnius coitor (Hamilton, 1822)
* Johnius distinctus (Tanaka, 1916)
* Johnius dorsalis (Peters, 1855)
* Johnius dussumieri (Cuvier, 1830)
* Johnius elongatus (Mohan, 1976)
* Johnius fasciatus (Chu, Lo & Wu, 1963)
* Johnius fuscolineatus (von Bonde, 1923)
* Johnius gangeticus (Talwar, 1991)
* Johnius glaucus (Day, 1876)
* Johnius goldmani (Bleeker, 1854)
* Johnius grypotus (Richardson, 1846)
* Johnius heterolepis (Bleeker, 1873)
* Johnius hypostoma (Bleeker, 1853)
* Johnius laevis (Sasaki & Kailola, 1991)
* Johnius latifrons (Sasaki, 1992)
* Johnius macropterus (Bleeker, 1853)
* Johnius macrorhynus (Mohan, 1976)
* Johnius mannarensis (Mohan, 1971)
* Johnius novaeguineae (Nichols, 1950)
* Johnius novaehollandiae (Steindachner, 1866)
* Johnius pacificus (Hardenberg, 1941)
* Johnius philippinus (Sasaki, 1999)
* Johnius plagiostoma (Bleeker, 1849)
* Johnius trachycephalus (Bleeker, 1851)
* Johnius trewavasae (Sasaki, 1992)
* Johnius weberi (Hardenberg, 1936)

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Sasaki, K., 1992: Two new and two resurrected species of the sciaenid genus Johnius (Johnius) from the west Pacific. Japanese Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 3): 191-199.
* Sasaki, K., 1997: Resurrection of two East African species of Johnius (Perciformes, Sciaenidae). Ichthyological Research v. 44 (núm. 3): 311-315.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# Johnius philippinus

Johnius philippinus és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Sasaki, K., 1999. Johnius (Johnieops) philippinus, a new sciaenid from the Philippines, with a synopsis of species included in the subgenus Johnieops. Ichthyological Research v. 46 (núm. 3): 271-279.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Jordi Sala i Lleal

Jordi Sala i Lleal (Barcelona, 1967) és un dramaturg i traductor teatral català.
És doctor en Filologia catalana i professor de teoria de la literatura de la Universitat de Girona, àmbit en el qual ha publicat els assaigs Anàlisi crítica d'"Ofrena" de Josep Carner (1997), L'estètica de Josep Carner (Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000) i Literatura, crítica, interpretació (2000).
Com a autor dramàtic ha publicat, entre d'altres, Quan arriba el migdia (1994), Variacions sobre el sentit de la vida (1995), Un somni d'abril (2001) o La ciutat es desperta radiant (2006), moltes de les quals han estat premiades a certàmens diversos. És fundador, amb Francesca Bartrina, de Didascàlia Companyia de Teatre.
Ha escrit diversos articles de teoria literària i del teatre, literatura i teatre catalans del segle xx per a diverses revistes. D'altra banda, ha traduït poesia, literatura juvenil i obres teatrals, com Marit ideal (1997) d'Oscar Wilde, que li va valer el premi Josep M. de Sagarra de traducció teatral el 1996. També ha col·laborat en publicacions com Diari de Girona i Revista de Catalunya.

## Obres

Teatre
* 1994: Quan arriba el migdia (Premi Ignasi Iglésias de l'Institut del Teatre)
* 2001: Un somni d'abril
* 2001: Estranyes en un tren
* 2001: Variacions sobre el sentit de la vida (Premi de Teatre del Crèdit Andorrà)
* 2004: Despulla't, germana
* 2005: La ciutat es desperta radiant (Premi Josep Ametller de Blanes)
* 2007: Puzle (Premi Ciutat de Sagunt de Teatre)
* 2007: Interior amb intrusa
* 2010: Tot sobre l'Edgar (peça curta a: "Diàlegs a quatre bandes")
Traduccions
* 1997: Un marit ideal (An Ideal Husband), d'Oscar Wilde (Premi Josep M. de Sagarra 1996 de l'Institut del Teatre)
* 1999: Els monòlegs de la vagina (The Vagina Monologues), d'Eve Ensler (en col·laboració amb Francesca Bartrina)
* 2000: La mare sempre em deia: no (My Mother Said I Never Should), de Charlotte Keatley (en col·laboració amb Francesca Bartrina)

## Obres dirigides

* 2001: Un marit ideal, d'Oscar Wilde, traducció de Jordi Sala Lleal (codirecció amb Francesca Bartrina)
* 2002: Variacions sobre el sentit de la vida, de Jordi Sala Lleal (codirecció amb Francesca Bartrina)
* 2004: La tempesta, de Shakespeare (codirecció amb Francesca Bartrina)
* 2004: Despulla't, germana, de Jordi Sala Lleal (Festival Temporada Alta)
* 2005: Les conquestes de l'Albert, d'Alan Ayckbourn, traducció de Berta Vilageliu (codirecció amb Francesca Bartrina)
* 2006: Fills de la mare Rússia, dramatúrgia a partir de tres obres curtes d'A.P. Txékhov, traducció de Joan Casas i Nina Avrova
* 2007: Interior amb intrusa, de Jordi Sala Lleal (Festival Temporada Alta)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Bosom, Maria «Jordi Sala Lleal». Visat, núm. 9, 4-2010. ISSN: 2014-5624 [Consulta: 28 juliol 2014].
* 1 2 3 4 5 «Jordi Sala i Lleal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Off Cartell, 5: Diàlegs a quatre bandes (1). Barcelona: Re&Ma, 2010. ISBN 9788493577896.
# Josef Bohuslav Foerster

Josef Bohuslav Foerster (Praga, 30 de desembre de 1859 - Nový Vestec, 29 de maig de 1951) fou un compositor txec.
Va fer els estudis en el Conservatori de Praga. Fou professor dels Conservatoris d'Hamburg i el nou de Viena, des de 1918 fixà la seva residència a Viena.
Va executar la crítica musical amb gran autoritat a Hamburg, Viena i Praga, en aquesta última ciutat tingué entre els seus alumnes en Emil František Burian, Jaroslav Zich, Václav Dobiáš, Josef Nešvera, Karel Nedbal, Julius Kalaš, Karel Hába, Jaroslav Křička, František Bartoš i Henry Alfred Kaiser. Estava casat amb la cèlebre cantant Berta Foersterová. La universalitat del talent de Förster, el continu progrés que s'observa en les seves obres, la seva tècnica moderna i el seu temperament altament musical, situen Förster en els primers llocs entre els compositors txecs de l'època.

## Obres

* Dues Simfonies;
* Meine Jugend; Frühling und Sehnsucht, poemes simfònics;
* Cyrano de Bergerac, suite;
* Inden Bergen, suite;
* Shakespeare, suite;
* una Obertura dramàtica en do menor;
* Slawische Fantasie; Legendevom Gluck;
* un Stabat Mater;

### Òperes

* Debora (Praga, 1893);
* Eva (Praga, 1899);
* Jessika (Praga, 1905);
* Nepřemožení (L'invicte, Praga, 1918);
* Srdce (El cor, Praga, 1923);
Himnes, cantates, i d'altres composicions del gènere religiós, més un gran nombre d'obres per a piano, violí, violoncel, quartets, trios, nombrosos cors i lieder.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 544 (ISBN 84-239-4524-3)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1595. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Václav Dobiáš s Celebration of Proletarian Prague: The Song Cycle: Praho jediná". Retrieved 28 December 2008.
* ↑ * Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, volum, III, pàg. 921. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ * Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 916. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 652. (ISBN 84-7291-255-8)
* ↑ SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 116. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Volum núm. 28, segona part, pàg. 3287 (ISBN 84-239-4582-0)
# Josef Gabler

Josef Gabler (21 de gener de 1824 - Waidhofen an der Ybbs, 14 de setembre de 1902) fou un compositor i tractadista alemany de música religiosa. La seua obra més celebrada, Die Tonkunst in der Kirche, s'edità el 1883. Va escriure més de 1.000 cants populars religiosos, molts dels quals figuren en el repertori de les societats corals alemanyes.

## Referències

* ↑ http://webapp.uibk.ac.at/alo_cat/card.jsp?id=5122754
* ↑ Tom núm. 25 de l'Enciclopèdia Espasa
# Josef Hermann Achtelik

Josef Hermann Achtelik (Bauerwitz, actualment Baborów, Polònia, 7 d'abril de 1881 - Leipzig 1965) fou un compositor i director d'orquestra alemany.
Estudià a l'Escola superior conventual dels pares Oblats de Walkenburg (Països Baixos), i després cursà Filosofia i Teologia. Després d'ensenyar música durant sis anys a Colònia, passà a Wiltz (Luxemburg) com a director de la Societat Filharmònica, tornà a Colònia, on fou director d'orquestra al Teatre Municipal. Des de 1916 fins al 1919 va romandre al front. Compongué: Peterchens Mondfahrt, drama líric estrenat al Stadltheater, de Leipzig (1912); Türmelied, cant per a 8 veus, i diversos cors per a homes i per a nens. Com a crític musical se li deu l'obra, D. Naturklang a. Wurzel all. Harmonien (1922).

## Referències

* ↑ Tom núm. 1 de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84-239-4501-4)
# Josef Jiránek

Josef Jiránek (Ledec, República Txeca, 24 de gener de 1855 - Praga, 22 de maig de 1940) fou un compositor i pianista txec.
Fou deixeble de Smetana i Friml, després d'haver-se dedicat particularment a l'ensenyança del piano durant molts anys, fou nomenat professor del Conservatori de Praga.
Entre les seves nombroses composicions, figuren:
* una Balada.
* un Scherzo fantàstic, per a orquestra.
* un Quintet, per a piano i instruments d'arc.
* tres peces per a piano i violoncel,
* Dagmar, òpera.
I un gran nombre d'obres pedagògiques de molt valor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 2805 (ISBN 84-239-4582-0)