OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Filadelfia (Lídia)

Filadelfia (en llatí Phĭlădelphīa, en grec antic Φιλαδέλφεια), actualment: Alaşehir, era una ciutat de l'antiguitat clàssica que formava part de Lídia, al nord-oest de les muntanyes Tmolos, al sud del riu Cogamos, a uns 40 km de Sardes, segons diu Plini el Vell. Filadelfia vol dir "amor fraternal" i es troba a prop de la ciutat d'Esmirna.

## Fundació i història

Èumenes II la va fundar en honor del seu germà Àtal II Filadelf futur rei de Pèrgam, l'any 189 aC, diu Esteve de Bizanci. Estrabó la situa al districte de Catacecaumene vora un volcà, i diu que patia sovint terratrèmols, i un terratrèmol la va destruir parcialment l'any 17 durant el regnat de Tiberi, segons Tàcit.

### Filadelfia romana

Reconstruïda amb ajut de Tiberi, va agafar el nom de Neocesarea. Sota Vespasià es va dir Flàvia. Al segle iii se l'anomenà Nova Atenes per la forta presència del paganisme. És coneguda també perquè se la menciona a l'Apocalipsi on diu que era una de les set esglésies de l'Àsia Menor.

### Filadelfia romana d'Orient

Tot i que els turcs varen sotmetre la ciutat el 1071 i el 1093, els romans d'Orient la van reconquerir l'any 1098. Des d'aleshores i fins al segle xiv la ciutat era la seu d'un Doux (governador) i d'un estratopedarca (comandant militar) del tema dels Tracesis. La ciutat prosperà econòmicament durant el segle xiii i el segle xiv gràcies al seu comerç i a la seva estratègica situació; els genovesos hi establiren una colònia mercantil i la ciutat produïa gran quantitat de productes de pell i de seda vermella.
La prosperitat de la ciutat atragué els turcs, que el 1303 provaren de conquerir-la. Va ser assetjada per Yakup bin Ali Şir, Bey de Germiyan-oğhlu. El 1304 però, la Companyia Catalana d'Orient va derrotar els turcs en la batalla d'Àulax i va salvar la ciutat. Els Germiyan-oghlu la van assetjar dues vegades més, el 1307 i 1324 i finalment va haver de pagar un tribut. El 1335 el tribut va passar a l'emir Umur Bey dels Aydin-oghlu (el Düstür-name-yi Enweri diu que Umur va ocupar la ciutat, però probablement només es va canviar el destinatari del tribut).
Va romandre com un estat autònom grec, de sobirania imperial però pagant tribut als turcmans fins que el 1390 Baiazet I la va ocupar amb l'ajut obligat d'una força romana d'Orient a la qual van ser "convidats" a participar l'emperador Joan V Paleòleg (teòric sobirà de la ciutat) i Manuel II Paleòleg (ostatge a la cort otomana) que no van tenir més remei que accedir-hi.

## Domini musulmà

Filadelfia va ser la darrera possessió dels romans d'orient a Àsia Menor. El 1402 la va ocupar Tamerlà que hi va fer construir una muralla amb els cossos dels presoners. Mort Tamerlà el 1405, va passar a Djunayd Bey, però la va perdre davant Murat II. Els turcs l'anomenaren Alaşehir i la ciutat vella està en runes.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «1. Philadelpheia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ Mango, Cyril. The Oxford history of Byzantium. Oxford: Oxford University Press, 2004, p. 268-269. ISBN 9780199276240.
# Peristedion investigatoris

Peristedion investigatoris és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Descripció

* Fa 23 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 550 i 658 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Durban (Sud-àfrica), Travancore (l'Índia), el mar d'Andaman i el Pacífic occidental central.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1801. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 3. i-lxvi + 1-558.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Weitkamp, D.E. i R.D. Sullivan, 1939. Fishes. The John Murray Expedition 1933-1934. Sci. Reports, John Murray Exped., 25 Nov., v. 7 (núm. 1): 1-116.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Iasos (fill d'Argos)

D'acord amb la mitologia grega, Iasos (en grec antic Ϊασος), fou un rei d'Argos, fill d'Argos i d'Ismene (però alguns el consideren fill de Tríopas). Totes les tradicions el fan pare d'Io, la nimfa amant de Zeus.
Iasos, en la tradició que el fa fill de Tríopas, va repartir-se amb els seus germans el Peloponnès, i obtingué la regió de l'oest, amb l'Èlida, mentre que Pelasg rebia l'est i fundava Larissa. Agènor va heretar del seu pare la cavalleria, amb la que no va trigar gaire a desposseir els seus dos germans.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 281. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 120. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Panimerus sarai

Panimerus sarai és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Itàlia.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425). Imatge
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Salamanna, G., 1975. Psychodidae Psychodinae della Puglia e della Basilicata con descrizione di due nuove specie (Diptera, Nematocera). Entomologica. 11:193-214.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Q-bank Arthropods (anglès)
* ION (anglès)
# Raimondo Lorenzini

Raimondo Lorenzini (Roma, [...?] - idem. finals del 1806) fou un compositor italià.
A partir de 1751 va ser organista a Sta. Maria Maggiore a Roma, on es va convertir en mestre de capella el 7 de setembre de 1786 i, segons Santini, va romandre fins a 1795. Va ser un compositor distingit en la tradició romana de polifonia vocal i ocasionalment també va compondre en senzill estil a cappella. La seva obra està més propera a la de Cannicciari, Casciolini i Giorgi.
Va escriure diversos motets, una Missa de requiem, un Tantum ergo, una Salve Regina, 11 sonates per a clave, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 229. (ISBN 84-239-4531-6)
# Novembre dolç

Novembre dolç (títol original en anglès: Sweet November) és una pel·lícula romàntica estatunidenca, dirigida per Pat O'Connor i estrenada l'any 2001. És el remake del film homònim de 1968. Ha estat originalment escrit per Herman Raucher. Ha estat doblada al català.

## Argument

Nelson Moss és un publicitari ambiciós i obsessionat pel seu treball, només compta la seva carrera, els altres només són allà per a ajudar-lo a arribar als seus objectius i no té temps per dedicar a la seva família, els seus amics o als seus col·legues, així va la seva vida.
En plena concentració en un important examen de conducció, Nelson és molestat per una jove que ha arribat tard. No sabent la resposta a una qüestió, Nelson la li dona discretament, però vet aquí que el vigilant l'acusa de fer trampes i esquinça la seva còpia. Tot i la pressa que té, troba temps per anar a excusar-se.
Es diu Sara Deever, és jovial, zen, plena d'energia i mancada de maneres, però veu en Nelson algú de bé. Ella té un do per transformar els homes i només li cal un mes per fer-ho.
Som al mes de novembre i Sara convida Nelson a anar a viure a casa seva a més de ser el seu xofer. Aquest vacil·la i es demana si la invitació és seriosa, finalment accepta. Sara llavors li fa apreciar la senzillesa de la vida. És la primera vegada que rep tanta gentilesa i amor sense que se li demani a canvi el que sigui.
Nelson es demana llavors si s'ho mereix...

## Repartiment

* Keanu Reeves: Nelson Moss
* Charlize Theron: Sara Deever
* Jason Isaacs: Chaz Watley
* Greg Germann: Vince Holland
* Liam Aiken: Abner
* Robert Joy: Raeford Dunne
* Lauren Graham: Angelica
* Michael Rosenbaum: Brandon / Conyac
* Frank Langella: Edgar Price
* Jason Kravits: Manny
* Ray Baker: Buddy Leach
* Tom Bullock: Al
* Adele Proom: Osiris
* L. Peter Callender: Don Watson
* June Lomena: Beatrice
* Kelvin Han Yee: Home costaud
* David Fina: Sense-abric
* Elizabeth Weber: Lexy
* Doreen Croft: Dona xinesa
* Susan Zelinsky: criada
* Kathy Garver: Infermera
* Chuck Isen: Home calb
* Igor Hiller, Chase Oliver i Nathan McAlone: Nens
* Garth Kravits: Tècnic
* Karina Andrews: Ajudant de direcció
* Sanford Marshall: Pallasso al tren
* Tessa Koning-Martinez: Marie
* Diane Amos: Rachel

## Nominacions

* 2002: nominat als Premi Golden Raspberry al pitjor actor per a Keanu Reeves, la més dolenta actriu per a Charlize Theron i al més dolent remake.

## Crítica

* "Un drama previsible. Això sí, amb Charlize. (...) El que s'intueix als 30 minuts es compleix religiosament, pla a pla, en la trama i la factura (...) Puntuació: ★★ (sobre 5)."
* "Versa sobre la por al compromís, el trepidant ritme de vida dels alts executius i la posibilitat de canviar la destí amb l'ajuda dels sentiments. Bon duel interpretatiu."

## Referències

* 1 2 «Novembre dolç». Ésadir.cat. [Consulta: 29 juny 2018].
* ↑ Scott, A. O. «Film Review; Love Means Not Ever Having to Make a Bit of Sense» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ Escamilla, Bàrbara «Sweet November». Cinemanía.
* ↑ Morales, Fernando «Sweet November». El País.
# Francesc Marco i Palau

Francesc Marco Palau (Tarragona, 1989) és un escriptor i historiador català. Doctor en Història per la Universitat Autònoma de Barcelona amb el mestratge del professor Joan B. Culla.
És columnista de premsa i opinador en diversos mitjans de comunicació. Ha publicat diversos llibres al voltant de les tipologies culturals del catalanisme, biografies polítiques i nombrosos estudis sobre la figura del seu besoncle, el pintor Maties Palau Ferré.
És secretari de la Junta Executiva de la Plataforma per la Llengua i director de la revista La Corbella. També és patró de la Fundació Vincle (per l'Euroregió Mediterrània) i de la Fundació Antigues Caixes Catalanes, a més de secretari de la Fundació Congrés de Cultura Catalana.
El 2021 fou nomenat comissari de l'Any Palau Ferré, commemoració oficial de la Generalitat de Catalunya que homenatja el centenari del naixement del pintor cubista. El 2024 va ser nomenat co-comissari de l'Any Revista de Catalunya.

## Obres

* Francesc Dalmau. De Normandia a Palamós (2015)
* Promoure la llengua, cohesionar Barcelona: 25 anys del Centre de Normalització Lingüística de Barcelona (2014)
* Plataforma per la Llengua. 20 anys defensant el català (Editorial Base, 2014)
* Josep Rahola i d'Espona. Una veu catalanista d'esquerres al Senat (2014) Un projecte que va rebre la Beca d'estudi President Irla 2013.
* Palau Ferré retourne à Paris. Un voyage par les avant-gardes, en coautoria amb Rosa de les Neus
* La generació de la independència (Gregal, 2017)
* El pintor que cremava els seus quadres (Gregal, 2019)

## Referències

* 1 2 Miró, David «Del BEI a JxSí, una pre(història) del Procés». Diari Ara, 23-04-2017, pàg. 26.
* ↑ «Tesi doctoral Francesc Marco Palau». [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «El català suma (El blog de la Plataforma per la Llengua)». Diari Ara. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 25 abril 2016].
* ↑ «París va servir a Palau Ferré per esvair-se d'un model artístic tradicional». Diari Nova Conca, 05-04-2013. [Consulta: 1r maig 2016].
* ↑ «Executiva de Plataforma per la Llengua». [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «Patronat de la Fundació Vincle». [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «Es renova el patronat de la Fundació Antigues Caixes Catalanes». [Consulta: 22 setembre 2023].
* ↑ «Sumari» (pdf). La Corbella, núm. 28, hivern 2017, pàg. 2.
* ↑ «Organització». [Consulta: 23 agost 2021].
* ↑ «Comissaris». 100 anys de la Revista de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «El llibre dels 20 anys de la Plataforma per la Llengua». Diari Ara, 17-06-2014.
* ↑ «Francesc Marco Palau». Fundació Josep Irla, 2013.
* ↑ Palau, Maria «Foc per sanar l'art». El Punt Avui, 20-04-2019, p. 50.
# Ibn Juzayy

Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Muhàmmad ibn Àhmad ibn Juzayy al-Kalbí (àrab: أبو عبد الله محمد بن محمد بن أحمد بن جزي الكلبي الغرناطي, Abū ʿAbd Allāh Muḥammad b. Muḥammad b. Aḥmad b. Juzayy al-Kalbī al-Ḡarnāṭī), més conegut simplement com a Ibn Juzayy (1294 - Fes, 1357), fou un escriptor àrab nascut a Granada, fill d'un poeta menor. El seu pare va morir en la batalla del riu Salado el 1340. Ell va morir a Fes el 1357. Va deixar tres fills que van seguir la tradició literària familiar.

## Referències

* Miquel, A. «Ibn D̲j̲uzayy». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Brill Online, 2012. 7 de maig de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/ibn-djuzayy-SIM_3147>
* Vázquez Basanta, F. N. «Abu l-Qasim Ibn Yuzayy: fuentes árabes». Al-Andalus Magreb: Estudios árabes e islámicos, núm. 6, 1998, pàg. 251-288. ISSN: 1133-8571.
# Neamia xenica

Neamia xenica és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: l'atoll Kiritimati (Kiribati).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Radcliffe L., 1912. Descriptions of fifteen new fishes of the family Cheilodipteridae, from the Philippine Islands and contiguous waters. (Scientific results of the Philippine cruise of the Fisheries steamer "Albatross," 1907-1910.--Núm. 13.) Proceedings of the United States National Museum v. 41 (núm. 1868). 431-446.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fraser, T. H., 2010. A new deep-water cardinalfish (Neamia: Apogonidae) from Kiritimati Atoll, Kiribati. Proceedings of the Biological Society of Washington, 123 (2): 153–158.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ludwig Rottenberg

Ludwig Rottenberg (Txernivtsí, Ucraïna, 11 d'octubre de 1865 – Frankfurt del Main, Alemanya, 6 de maig de 1932) fou un director d'orquestra i compositor alemany.
Va fer els primers estudis al Conservatori de Viena, on va tenir per mestre en Robert Fuchs. Acabada la seva formació musical, exercí de pianista, viatjant amb G. Walter. H. Spies i Alicia Barbi. Des de 1888 fou director de l'Orchesterverein de l'Associació d'Amics de la Música de Viena; el 1891 fou primer director d'orquestra de l'Stadtheater de Brno; el 1892 primer mestre de l'Òpera de Frankfurt, i director dels concerts d'aquesta.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 9, pàg. 442 (ISBN 84-239-4579-0)
# Ibrahim ibn Yaqub at-Turtuixí al-Israïlí

Ibrahim ibn Yaqub at-Turtuixí al-Israïlí (hebreu: אברהם בן יעקב‎; àrab: إبراهيم بن يعقوب الطرطوشي الإسرائيلي, Ibrāhīm b. Yaʿqūb aṭ-Ṭurṭūxī al-Isrāʾīlī) fou un jueu de Turtuixa, l'actual Tortosa, que el 965 va fer un viatge, probablement comercial, cap a Ifranj i els països eslaus del qual en va escriure un relat que va servir de font a al-Udhrí, al-Bakrí i Abu-Yahya al-Qazwiní. L'obra s'ha perdut, però, pels fragments conservats, sembla que era molt acurada i especialment valuosa pel fet de ser una de les primeres fonts historiogràfiques dels pobles del nord i est d'Europa.
Tadeusz Jan Kowalski va traduir al polonès i llatí la part sobre els eslaus. La primera referència escrita sobre Cracòvia apareix en aquests relats, on Ibrahim ibn Yaqub la menciona com un centre comercial molt important, no gaire lluny de Praga.
André Miquel va traduir al francès la part referent a l'Europa occidental, però més tard Marius Canard en va fer la traducció completa al francès.

## Referències

* 1 2 Gracià, Oriol «Els viatges d'Ibrahim el Tortosí». Sàpiens [Barcelona], núm. 87, 1-2010, pàg. 62-65. ISSN: 1695-2014.

## Bibliografia

* A. Miquel, L'Europe occidentale dans la relation arabe d'Ibrahim b. Ya'qub, 1966
# Paolo Bonfichi

Paolo Bonfichi (Livraga, 17 de desembre de 1769 - Lodi, 29 de desembre de 1840) fou un compositor i religiós italià de l'Orde dels Menors Conventuals. Va ser mestre de capella a Roma, i a més d'algunes obres simfòniques i música de cambra, compongué els oratoris: Il figlio prodigo, Il Paradiso perduto, La morte d'Adamo, Il Passaggio del Mar Rosso, i les cantates L'Invenzione e la Reposizione del corpo di Santa Cecilia, Il tratteniment di Filippo Neri, i La notte di Natale.

## Referències

* *Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1598. (ISBN 84-239-4508-1)
* ↑ Tom núm. 9 de l'Enciclopèdia Espasa

## Enllaços externs

* L'Invenzione e la Reposizione del corpo di Santa Cecilia en línia.
# Raja bahamensis

Raja bahamensis és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i els ous tenen com a banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 388–412 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic occidental central: les Bahames.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bigelow, H. B. & W. C. Schroeder. 1965. A further account of batoid fishes from the western Atlantic. Bull. Mus. Comp. Zool. v. 132 (núm. 5): 443-477, Pls. 1-2.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Icelus cataphractus

Icelus cataphractus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 30 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 60-454 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: des del nord del Japó fins al mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1845. Ichthyologiske Bidrag. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (N. S.) v. 1. 213-282.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Pavlenko, M. N., 1910. Fishes of Peter the Great Bay. Trudy Obshch. Estv. Imp. Kazan Univ. v. 42 (núm. 2): 1-95, 10 Pls.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.
* ↑ Parin, N.V., V.V. Fedorov i B.A. Sheiko, 2002. An annotated catalogue of fish-like vertebrates and fishes of the seas of Russia and adjacent countries: Part 2. Order Scorpaeniformes. J. Ichthyol. 42(Suppl.1):S60-S135.
* ↑ Dudarev, V.A., 1996. Composition and biomass of the benthic and benthopelagic fishes on the northern Primor'ye shelf. J. Ichthyol. 36(4):307-312.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Sokolovskaya, T.G., A.S. Sokolovskii i E.I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Terashima, H. i H. Ida, 1991. Karyotypes of three species of the family Cottidae (Scorpaeniformes). Jap. J. Ichthyol. 37(4):358-362.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Paper moneda de Castellar del Vallès

El paper moneda de Castellar del Vallès fou la moneda de curs legal i obligatori a tota la vila durant la Guerra Civil espanyola.
Davant el caos financer que patia el cantó republicà durant la guerra, el conseller de finances de la Generalitat de Catalunya, Josep Tarradellas, va aprovar la Llei Municipal Catalana de 9 d'octubre de 1936. Aquesta llei, permetia els ajuntaments d'emetre moneda fiduciària de petits valors divisionaris, de curs legal i obligatori, però limitat a la mateixa vila. Cal precisar que els ajuntaments no estaven autoritzats a emetre moneda legal, però si que estaven facultats per organitzar i regular la seva vida econòmica i, per tant, el que realment feren fou tallar en bocins petits el paper moneda legal del Banc d'Espanya o del recent creat Paper moneda de la Generalitat de Catalunya, ja que les emissions de paper moneda local havien d'estar garantides en un dipòsit equivalent d'aquests bitllets legals i oficials.
Per acord municipal del dia 19 de març de 1937, i sota el govern de l'alcalde Antoni Tort es creà la moneda divisionària de Castellar del Vallès en forma de valors d'1 pesseta i moneda de cartró-cuir o fibra de 25 cèntims, 10 cèntims i 5 cèntims, per un import de 45.000 pessetes. Els bitllets estaven presidits per l'escut de la vila i s'hi veien, en el fons, un detall d'un carrer típic de la vila i les 4 barres catalanes. Al revers, hi havia la silueta d'un poble en runes simbolitzant els estralls de la guerra i al costat dret un obrer treballant en una enclusa emmarcat per una palma i una branca de llorer, amb un sol naixent al fons, símbols de la pau i del treball. La moneda de cartró-cuir portaven imprès a l'anvers l'escut de la vila i la data d'emissió i, al revers, el valor de canvi, sense cap altra inscripció i no hi figurava el nom del poble, pel que sols era recognoscible per l'escut.
La moneda s'emeté a partir del 23 de març de 1937, i fou abolida l'any 1938 quan el govern de l'estat va emetre moneda des del govern provisional amb seu a València, declarant no vàlida les monedes locals catalanes.
Els dibuixos eren obra de l'artista local Joan Ribas Illa.

## Referències

* ↑ Turró i Martínez, Antoni. (2007). Les Emissions monetàries oficials de la Guerra Civil (1936-1939). Barcelona:Institut d'Estudis Jurídics de Catalunya. Pàgina 105
* ↑ Alfaro, Toni «L'Actual-Quan Castellar tenia una moneda pròpia». L'Actual, 02-05-2011. Arxivat de l'original el 2016-03-04 [Consulta: 24 maig 2011].
* ↑ Grau, Joan «El Paper Moneda Català». Plaça Vella, nº52, 2008, pàg. 5-43.
* ↑ Navas Ortiz, Manuel «Paper Moneda i fracció en catró a Castellar del Vallès». Plaça Vella [Castellar del Vallès], núm. 52, 9-2008, pàg. 43-49.