OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estació de Baricentro

Mapa línia Castellbisbal-Mollet :
Baricentro és un baixador de ferrocarril en desús propietat d'Adif situat al centre comercial de Baricentro a la població de Barberà del Vallès a la comarca del Vallès Occidental. Es troba a la línia Castellbisbal / el Papiol - Mollet per on fins al 2011 només circulaven trens de mercaderies, actualment ho fa també la R8 de Rodalies de Catalunya, i en altres trams de la línia, trens de la R7 (amb el servei modificat).
Aquest baixador de la línia de Mollet al Papiol es va construir l'any 1982, com la resta de la línia que es va construir com a ferrocarril orbital per evitar que els trens de mercaderies passessin per Barcelona. La resta d'estacions de la línia van començar a donar servei comercial per a passatgers el 23 de maig del 2005 amb l'entrada en funcionament de la R7 de Rodalies Barcelona, excepte Cerdanyola Universitat, que ho feia des del 1995.
És una estació soterrada situada a sota mateix del centre comercial de Baricentro que li dona nom. A diferència de la resta d'estacions de la línia, aquesta no va arribar a obrir-se mai al públic i només hi passen trens de mercaderies. Quan es va obrir la R7 de Renfe Operadora inicialment hauria d'haver passat per l'estació per arribar a l'estació de Mollet - Sant Fost però finalment per les obres d'infraestructura que s'havien de fer no es va realitzar.
Tant al Pla Director d'Infraestructures 2001-2010, com en el del 2008-2019, de l'Autoritat del Transport Metropolità està previst ampliar els serveis de Rodalies cap a Mollet, però només en el PDI 2001-2010 menciona l'estació de Baricentro plantejant "la possibilitat la reobertura parcial de l'estació de Baricentro (a causa de la proximitat amb l'intercanviador de Barberà) els caps de setmana, i sense perjudici dels serveis associats a l'intercanviador.".

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R7». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2010. [Consulta: 17 agost 2010].
* ↑ «Valoració de l'entrada en servei de la línia C7 de Rodalies». transportpublic.org. Associació per a la Promoció del Transport Públic, 23-05-2005. Arxivat de l'original el 6 de juny 2013. [Consulta: 17 agost 2010].
* ↑ «Inauguració de la nova línia C7 de Rodalies a Barcelona». laptp.org. Associació per a la Promoció del Transport Públic, 23-05-2005. Arxivat de l'original el 8 de desembre 2007. [Consulta: 17 agost 2010].
* ↑ Miralles, Mercè «Estacions fantasma». Presència, núm. 1929, 6 al 12 febrer 2009 [Consulta: 16 agost 2010].
* ↑ Arenós, Paloma. «El tren deseado» (PDF) (en castellà). La Vanguardia, 17-05-2005. [Consulta: 17 agost 2010].
* ↑ «Actuació XE01 (PDI 2001-2010)». diba.cat. Autoritat del Transport Metropolità. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 17 agost 2010].
* ↑ «Programa XE (xarxa estatal) (PDI 2008-2019)». atm.cat. Autoritat del Transport Metropolità. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 17 agost 2010].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació de Correus

Gran Metro de Barcelona :
Correus és una estació del metro de Barcelona fora de servei que es troba entre les estacions de Jaume I i Barceloneta, concretament sota la Via Laietana de Barcelona, entre el carrer Àngel Baixeras i la plaça Antoni López al costat de l'edifici de Correus. Actualment es troba tancada, però encara es pot veure quan els trens es dirigeixen cap a la Pau; fins fa poc també es conservava l'accés cobert amb una reixa metàl·lica, però fou enderrocat degut a la supressió de barreres arquitectòniques duta a terme per l'Ajuntament de Barcelona.
L'estació es va inaugurar el 20 de febrer de 1934 quan es va ampliar el Gran Metro de Barcelona des de Jaume I a Correus, sent-ne la capçalera. Es trobava en el tram entre Encreuament Aragó (ara Passeig de Gràcia) i Correus del Gran Metro i que ara pertany a la Línia 4. El 20 de març de 1972 va deixar de donar servei per les obres del perllongament de la línia fins a Barceloneta (tram inaugurat el 1976). Des del tren encara s'hi poden veure anuncis de l'època i propaganda electoral del 1971.

## Referències

* ↑ «L'estació 'fantasma' del metro de Barcelona més ben conservada és la de Gaudí, l'única que no ha funcionat mai». directe.cat, 28-09-2008. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2011. [Consulta: 16 agost 2010].
* ↑ Miralles, Mercè «Estacions fantasma». Presència, núm. 1929, 6 al 12 febrer 2009 [Consulta: 16 agost 2010].
* ↑ «Jaime I - Barceloneta, nuevro tramo del metro» (PDF) (en castellà). La Vanguardia, 16-03-1976. [Consulta: 3 setembre 2011].

## Vegeu també

* Llista d'estacions fantasma de Barcelona
* Metro de Barcelona
# Estació de Cunit

Mapa sinòptic línia R2 :
Cunit és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Cunit a la comarca del Baix Penedès. L'estació es troba a la línia Barcelona-Vilanova-Valls per on circulen trens de la línia R2 Sud i alguns trens de les línies regionals R13, R14 i R15 de Rodalies de Catalunya operats per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Vilanova va entrar en servei l'any 1882 quan es va obrir el tram entre Vilanova i la Geltrú i Calafell, un any més tard arribava a Valls. Al segle xx es van fer obres a la línia per duplicar les vies. L'edifici és un exemple d'edificis que van reemplaçar els originals per construccions més funcionals que les antigues estacions.
El nombre de passatgers pujats l'any 2016 va ser de 375.000 persones.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Sant Vicenç de Calders | Segur de Calafell | Cubelles | Estació de França |
| Serveis regionals de Rodalies de Catalunya |||||
| Lleida Pirineus | Segur de Calafell | Cubelles | Barcelona-Estació de França |
| Reus | Segur de Calafell | Cubelles | Barcelona-Estació de França |
* Aquest recorregut de la R2 és provisional fins al 2011 fruit de les obres a Sant Andreu Comtal, per veure quins són els canvis que hi ha hagut vegeu R2 i R10.

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R2». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2010. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «El ferrocarril a Catalunya i la seva evolució». Museu del Ferrocarril de Vilanova i la Geltrú. Arxivat de l'original el 2011-09-08. [Consulta: 15 gener 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació de Montgat Nord

Mapa sinòptic Línia RG1 :
Mapa sinòptic línia R1 :
Montgat Nord (abans anomenada Montsolís) és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada al barri de Montsolis de la població de Montgat a la comarca del Maresme. L'estació es troba a la línia Barcelona-Mataró-Maçanet per on circulen trens de la línies de rodalia R1 i RG1 operades per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Mataró es va construir anys més tard a l'arribada del ferrocarril, el ferrocarril de Barcelona a Mataró va entrar en servei el 28 d'octubre de 1848, la primera línia de ferrocarril de la península Ibèrica. A Barcelona es va construir la terminal entre la Barceloneta i la Ciutadella, a la vora del Torín a l'inici de la desapareguda avinguda del Cementiri, que posteriorment seria substituïda per l'Estació de les Rodalies. La iniciativa de la construcció del ferrocarril havia estat de Miquel Biada i Bunyol per dur a terme les múltiples relacions comercials que s'establien entre Mataró i Barcelona.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 333.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Barcelona |||||
| Molins de Rei L'Hospitalet de Llobregat | Montgat | El Masnou | Mataró Arenys de Mar Calella Blanes Maçanet-Massanes |
| Rodalia de Girona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Montgat | El Masnou | Figueres Portbou |

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R1». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 24 de març 2010. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Notes

* ↑ On actualment hi ha el carrer del Doctor Aiguader, la platja de vies de l'Estació de França, el Passeig de Circumval·lació, i prosseguint per l'Avinguda d'Icària.

## Vegeu també

* Estació de Montgat
* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació de Sant Andreu de Llavaneres

Mapa sinòptic Línia RG1 :
Mapa sinòptic línia R1 :
Sant Andreu de Llavaneres és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada al barri marítim de Sant Andreu de Llavaneres a la comarca del Maresme. L'estació es troba a la línia Barcelona-Mataró-Maçanet per on circulen trens de les línies de rodalia R1 i RG1 de Rodalies de Catalunya operades per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Mataró es va inaugurar com a baixador l'any 1900, tot i que aquest tram va entrar en servei el 1857 quan es va obrir la primera ampliació del ferrocarril de Barcelona a Mataró, la primera línia de ferrocarril de la península Ibèrica, fins a Arenys de Mar. La iniciativa de la construcció del ferrocarril havia estat de Miquel Biada i Bunyol per dur a terme les múltiples relacions comercials que s'establien entre Mataró i Barcelona.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 332.000 passatgers.
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Barcelona |||||
| Molins de Rei L'Hospitalet de Llobregat | Mataró | Caldes d'Estrac | Arenys de Mar Calella Blanes Maçanet-Massanes |
| Rodalia de Girona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Mataró | Caldes d'Estrac | Figueres Portbou |

## Referències

* ↑ «El barri marítim». Ajuntament de Sant Andreu de Llavaneres. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Conegueu la línia R1». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 24 de març 2010. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació de Segur de Calafell

Mapa sinòptic línia R2 :
Segur de Calafell és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada al nucli de població de Segur de Calafell, al municipi de Calafell a la comarca del Baix Penedès. L'estació es troba a la línia Barcelona-Vilanova-Valls per on circulen trens de la línia R2 Sud de Rodalies de Catalunya operat per Renfe Operadora.
Aquest tram de la línia de Vilanova va entrar en servei l'any 1882 quan es va obrir el tram entre Vilanova i la Geltrú i Calafell. Tot i això el baixador de Segur es va construir posteriorment, que s'incloïa en un pla d'urbanització de la finca de Sant Miquel de Segur, propietat de Carmen i Maria Desvalls, on es va construir una ciutat jardí d'estiueig. El baixador es va inaugurar l'any 1947 amb la benedicció del bisbe de Barcelona Gregorio Modrego.
L'any 2016 hi van pujar 470.000 persones.
Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Sant Vicenç de Calders | Calafell | | Cunit | Estació de França |

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R2». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2010. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Ciutat-jardí de Segur de Calafell». Ajuntament de Calafell. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2010. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Estany de la Pradella

L'Estany de la Pradella és un estany del Pirineu, situat a cavall dels termes comunals d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, Bolquera i Font-romeu, Odelló i Vià, tots tres de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Es troba a 1.955,9 metres d'altitud, a l'extrem nord-est del terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, a l'extrem nord-oest del de Bolquera i al racó nord del de Font-romeu, Odelló i Vià.
És a prop al sud-est de la resclosa del Llac de la Bollosa, al Bosc de Llívia, i a prop de les pistes i remuntadors més septentrionals de l'Estació d'esquí de Font-romeu.
L'Estany de la Pradella està inclòs en moltes de les rutes excursionistes del sector sud-est del Massís del Carlit.

## Referències

* ↑ L'Estany de la Pradella en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Una de les rutes de Wikiloc
* ↑ Una ruta de Campus Cerdanya

## Bibliografia

* Becat, Joan. «5 - Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Figuera, Manel. Excursions escollides per a raquetes de neu: 20 itineraris pel Berguedà, l'Alt Urgell i la Cerdanya. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 75). ISBN 84-9791-140-7.
* Johnson, Brian. Trekking: The GR10 trail: Through the French Pyrenees. Le sentier des Pyrénées. Valls: Latitude Press Ltd., 2016 (Cicerone). ISBN 978-1-85284-773-9.
* Mercadal (coord.), Oriol; Giménez (fot.), Emili. «El Capcir. Els Angles». A: Patrimoni medieval de la Cerdanya i el Capcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2017, p. 240-241 (Col·lecció Camí Ral, núm. 39). ISBN 978-84-232-0830-2.
* Palau i Sanmartí, Josep. Els millors circuits de fons del Pirineu Oriental. Valls: Cossetània Edicions, 2001 (Col·lecció Azimut, 25). ISBN 84-95684-36-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Vives i Teixidó, Joan M. Itineraris pel Massís del Carlit. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998 (Guies del Centre Excursionista de Catalunya). ISBN 84-7826-905-3.

## Enllaços externs

* L'estany a Youtube
* Cavalls a l'estany, a Youtube
# Estany del Viver

L'Estany del Viver és un llac d'origen glacial del Massís del Carlit, situat a 2.142,5 metres d'altitud dins del terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
És a l'est del Carlit, a la zona nord-est del terme al qual pertany, a ponent del Llac de la Bollosa. Pertany al conjunt d'estanys de la capçalera del Riu d'Angostrina, del qual és el situat més al nord-est. Tanmateix, és un estany independent del sistema que uneix els altres de la mateixa zona, i només té connexió amb l'Estany Negre, en el qual desguassa.

## Referències

* ↑ L'Estany del Viver en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «5 - Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Mercadal (coord.), Oriol; Giménez (fot.), Emili. «El Capcir. Els Angles». A: Patrimoni medieval de la Cerdanya i el Capcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2017, p. 240-241 (Col·lecció Camí Ral, núm. 39). ISBN 978-84-232-0830-2.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Vegeu també

* Llacs del Carlit
# Cade

A l'antiguitat clàssica, un cade (grec antic: κάδος; llatí: cadus) era un gran recipient fet normalment de terrissa que s'utilitzava principalment per guardar i transportar el vi, igual que l'àmfora, però especialment per portar-lo en naus per mar.
La seva part inferior era oval, i no punxeguda, a diferència de les àmfores, que eren punxegudes. Pel seu transport s'acostumava a tancar amb una tapa o amb suro. La seva forma s'assemblava més aviat a una hídria, una gerra per portar aigua. A més de vi, el cade també servia per transportar altres productes, com ara mel, figues, fesols i peix salat, segons Plini el Vell i Marcial. De vegades s'usava per cultivar plantes. Segons Juli Pòl·lux, en els primers temps, a l'Àtica l'àmfora s'anomenava cade.
També s'anomenava cade el cubell que servia per treure aigua del pou, i era també el nom d'una espècie d'urna on es dipositava el vot en els judicis, malgrat que, en general, per aquesta funció es feia servir el diminutiu καδίσκος (kadiskos), tal com usa Aristòfanes.

## Notes

* ↑ Els jonis utilitzaven el terme κάδος per designar qualsevol gerra de fang, segons que diu Clitarc d'Egina.

## Referències

* ↑ Alberich, Joan; Montserrat «Transcripció i transliteració dels principals vasos grecs». Faventia, 14, 1.
* 1 2 Smith, William (ed.). «Cadus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 12 febrer 2023].
# Esteban Moreno

Esteban Moreno fou un mestre compositor i director de teatres de Madrid després de la Guerra de la Independència.
Amb motiu dels esdeveniments polítics dels primers anys del regnat de Ferran VII, va compondre la música de l'Himno al Ejercito Libertador, Guerreros, La Patria, etc., que es va cantar en el Teatro del Príncipe de Madrid el 12 d'abril de 1820. Alguns musicòlegs el situen vers l'any 1830, com a professor d'un cert prestigi i regentant un magatzem de música, on venia les seves obres de saló, fonamentalment per a veu i piano. Era col·laborador de La lira de Apolo, i s'havia casat amb Emilia Villanova, cantant i aficionada a la música.
En aquests anys continuà dirigint i component música per als teatres, conservant-se entre altres obres, les que feu per a les comèdies següents: El alba i el sol (1827), La favorita, El hechizado por fuerza, Juana la Rabicortona, Don Berenguell i El dia de San Calixto.
D'altres obres de Moreno són: Tres canciones españolas con pianoforte y guitarra (1820); El retrato, La primavera i El deseo inocente. Igualment la cançó Una verdad, dedicada a Luisa Brunetti, va ser inclosa en la Segunda colección de canciones españolas, editada a Madrid en 1821; També es troben una Missa a vuit veus i orquestra en l'arxiu de la catedral d'Oriola possiblement seva.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 36, pàg. 1004, ISBN 84 239-4536-7
# Magí Murià i Torner

Magí Murià i Torner (Barcelona, 26 de novembre de 1881 - Ciutat de Mèxic, 1958) fou un director cinematogràfic i periodista català. Fou el pare dels escriptors Anna Murià i Josep Maria Murià.

## Biografia

Magí Murià procedia d'una família humil de les comarques tarragonines. El pare, Magí Murià i Brufau, de Santa Coloma de Queralt, va tenir diferents oficis i va acabar fent de policia municipal a Barcelona, mentre que la mare, Rafaela Torner i Nogués, de Reus, treballà de portera en un bloc barceloní. Magí començà la vida laboral en el món del tèxtil com a obrer. Però tenia aficions literàries i va mantenir tracte amb alguns escriptors. El 1915 va començar a dirigir la productora cinematogràfica Barcinógrafo. A part de la direcció administrativa i artística, entre el 1915 i el 1918 va dirigir personalment deu films –cinc dels quals protagonitzats per Margarida Xirgu– i va produir L'amor fa justícia. L'any 1931 Murià va ser l'encarregat de portar la primera pel·lícula doblada en català, tot i que algunes fonts apunten que en dirigí el doblatge. Es tracta del vodevil francès Draps i ferro vell (Bric-a-brac et compagnie, 1931), protagonitzada per Fernandel.
Publicà la revista Festa (1913-1915) i va dirigir i el setmanari La Dona Catalana (1925-1934), primera publicació periòdica per a públic femení en llengua catalana –en què la cultura tenia un pes molt més important que no pas en altres revistes semblants de l'època–. Va publicar una novel·la: De l'odi a l'amor (1926), i pòstumament es va editar el seu dietari Memòries d'un exiliat (1939-1948) (2002).

## Bibliografia

* Joaquim Romaguera: Magí Murià, periodista i cineasta. «Memòries d'un exiliat, 1939-1948». ISBN 84-7935-884-X

## Referències

* 1 2 Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1881, número de registre 6139. El cognom de la mare en la inscripció està escrit Torné, no pas Torner.
* 1 2 «Magí Murià i Torner». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Magí Murià i Torner (Diccionari del cinema a Catalunya)». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 maig 2024].
* 1 2 Josep Massot i Muntaner. Escriptors i erudits contemporanis: tercera sèrie. L'Abadia de Montserrat, 1 gener 2003, p. 279–. ISBN 978-84-8415-455-6.
* 1 2 3 Anna Murià. Reflexions de la vellesa. L'Abadia de Montserrat, 2003, p. 9–. ISBN 978-84-8415-476-1.
* ↑ Duran Padrós, Anna «La política cinematogràfica de la Generalitat republicana: El Comitè de Cinema de la Generalitat de Catalunya». Cinematògraf, núm. 3, 2001, pàg. 30. ISSN: 0213-1773.
* ↑ «Així és «Draps i ferro vell», la primera pel·lícula amb doblatge en català de la història». Nació, 10-06-2020. [Consulta: 14 maig 2024].

## Enllaços externs

* Draps i ferro vell, primer doblatge en català de la història