OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Inlecypris auropurpurea

Inlecypris auropurpurea és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-24 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del llac Inle a Myanmar.

## Referències

* ↑ Howes G. J., 1980. A new genus of cheline cyprinid fishes. Bull. Br. Mus. (Nat. Hist.) Zool. v. 38 (núm. 3). 171-173.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Annandale, N., 1918. Fish and fisheries of the Inlé Lake. Rec. Indian Mus. (Calcuta) v. 14: 33-64, Pls. 1-7.
* ↑ «Inlecypris auropurpurea». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1): 1-33.
* ↑ Oo, W., 2002. Inland fisheries of the Union of Myanmar. A: T. Petr i D.B. Swar (eds.) Cold Water Fisheries in the Trans-Himalayan Countries. FAO Fish. Tech. Pap. 431.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fang, F., 2003. Phylogenetic analysis of the Asian cyprinid genus Danio (Teleostei, Cyprinidae). Copeia (4):714-728.
* Fang, F., M. Norén, T.Y. Liao, M. Källersjö i S.O. Kullander, 2009. Molecular phylogenetic interrelationships of the south Asian cyprinid genera Danio, Devario and Microrasbora (Teleostei, Cyprinidae, Danioninae). Zoologica Scripta 38(3):237-256.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* Danios and Devarios (anglès)
* Strood and District Aquarist Society Arxivat 2007-01-25 a Wayback Machine. (anglès)
# Magnes (mitologia)

Segons la mitologia grega, Magnes (en grec antic Μάγνης), va ser un heroi, fill d'Èol i d'Enàrete. Altres mitògrafs el consideren fill de Zeus i de Tia, i germà de Macèdon, l'epònim de Macedònia.
Es va unir amb una nàiade, que de vegades porta el nom de Cerèbia, i va tenir dos fills, Dictis i Polidectes, que van tenir un paper en la llegenda de Perseu. Diverses tradicions li atribueixen altres fills.
És considerat epònim de Magnèsia.
Segons Antoní Liberal, Hesíode el feia fill d'Argos i de Perimele, una de les filles d'Admet. En aquest cas era el pare d'Himeneu. De vegades es deia que el fill de Magnes no va ser Himeneu, sinó Píer, pare del mateix Himeneu.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 141. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 338. ISBN 9788496061972.
# Franz Preitz

Franz Preitz (Zerbst, 12 d'agost de 1856 - Dessau, 17 de juliol de 1916) fou un organista i compositor alemany.
Estudià en el Conservatori de Leipzig, i després d'haver-se donat a conèixer avantatjosament com a organista, el 1879 fou nomenat professor del Conservatori Stern de Berlín, retornant a la seva ciutat natal el 1885 com a mestre de cant del Institut i cantor de l'església; després el 1892 va ser director de cors del ducat d'Anhalt, i des de 1897 director de la capella ducal.
Les seves composicions comprenen lieder, duos, motets, salms, un Rèquiem, cants per a tres veus de dona, preludis per a orgue, música per a el drama Gustavo Adolfo, de Kaiser, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 47, pàg. 75 (ISBN 84-239-4547-2)
# Pirra

Pirra (en grec antic Πύρρα "La pel-roja") va ser, segons la mitologia grega, una heroïna, filla d'Epimeteu i de Pandora.
Es casà amb el seu cosí Deucalió, el fill de Prometeu, i va esdevenir, després del diluvi, la mare del gènere humà. Deucalió i Pirra vivien a la Ftiòtida. Després del diluvi, que els va deixar amb la seva barca al cim del Parnàs, tots dos van crear els éssers humans llançant pedres per damunt de la seva espatlla. Pirra va crear les dones, mentre Deucalió creava els homes.
Fou mare d'Amficcíon, Hel·lè, Melanto i Protogènia.
Pirra també va ser el nom que va usar Aquil·les quan s'amagà a Esciros vestit de dona.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 441. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 177. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Insentiraja laxipella

Insentiraja laxipella és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia (Queensland).

## Referències

* 1 2 Yearsley, G. K. & Last, P. R., 1992. Pavoraja (Insentiraja) laxipella, a new subgenus and species of skate (Chondrichthyes: Rajoidei). Copeia 1992 (núm. 3): 839-850.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)
* ↑ Last, P.R. i Compagno, L.J.V., 1999. Rajidae. A: Carpenter, K.E. i Niem, V.H. (eds). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of Western Central Pacific, Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes Part 1 (Elopidae to Linophrinidae), pp. 531-557. FAO.
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pau Fargas i Soler

Pau Fargas i Soler (Barcelona, 1818 - Barcelona, 4 de novembre de 1883), fou un compositor i violoncel·lista català. Era germà del musicòleg i crític musical Antoni.
Als dotze anys ja posseïa profunds coneixements musicals i després va aprendre sense mestre el violoncel, arribant a ser un concertista de primer ordre en aquest instrument. Quan el 1838 es fundà el Liceu filharmònic-dramàtic de la capital catalana, Fargas i soler fou nomenat professor de violoncel d'aquest i a partir de 1847 ho fou del Gran Teatre del Liceu i de la seva escola de Música.
Va compondre diverses obres religioses, entre elles dues misses de Rèquiem i dues de Glòria.
Gairebé quatre anys després de la seva mort es va estrenar, el gener de 1888, un Rèquiem coral seu anomenat "del Papa Pius IX", sota la direcció de Josep Marraco i Ferrer.

## Referències

* ↑ «Notícies». El Diluvio, 03-01-1888, pàg. 53.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 256. (ISBN 84-239-4523-5)
# Rata de les Nicobar

La rata de les Nicobar (Rattus burrus) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids que només viu en tres de les illes Nicobar: Gran Nicobar, Petita Nicobar i l'illa Trinket. (Índia).

## Referències

* ↑ «rata de les Nicobar». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ Molur, S.; Nameer, P. O (2008). Rattus burrus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 14 octubre 2014 (en anglès).
# Franz Raab

Franz Raab (Pouzdřany, 8 de febrer de 1764 - Seitenstetten, 9 de maig de 1804) fou un compositor natural de Moràvia.
Estudià la composició amb Albrechtsberger, com admirador i continuador de l'estil clàssic de Joseph Haydn. Les seves composicions en la seva majoria eclesiàstiques, es guarden en el monestir Seitenstetten d'Àustria, on Raab havia romàs en el cos de coristes.

## Obres

* 16 introits, a 4 veus (1794-95),
* 12 Graduals, a 4 veus amb acompanyament instrumental (1796-99),
* 4 Ofertoris, a 4 veus (1806),
* 4 Vespres, a 4 veus (1806),
* Gran Missa de Rèquiem, a 4 veus (1796),
* Cantata festiva, (1797),
* Cançons, (1797),
* Variacions per a piano, per a piano i orgue,
* 16 fuges, per a piano i orgue.
Les obres de Raab es distingeixen pel seu curós treball contrapuntístic i bon coneixement de la composició vocal.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 8 (ISBN 84-239-4549-9)

## Enllaços externs

* Raab, Franz de Paula, musiklexikon.ac.at
# Jaume Pahissa i Laporta

Jaume Pahissa i Laporta (Barcelona, 23 d'abril de 1846 - 21 de gener de 1928) fou un dibuixant barceloní que sovint signava com a Thomas Pijoliu. Fill de Jaume Pahissa natural de Sant Feliu de Llobregat i de Rosa Laporta natural de Sants. De formació autodidacta, encara que rebé lliçons de Ramon Martí i Alsina, va aconseguir fama com a il·lustrador i pintor paisatgista. Col·laborà, com a corresponsal gràfic, a les revistes Ilustració Catalana i L'Esquella de la Torratxa. És autor d'una col·lecció molt difosa de cromos sobre el Quixot i també d'auques. Pintà les imatges de sant Gil, santa Rosa, Sant Blai i sant Lluc a la capella de l'Hospital Clínic de Barcelona i feu diversos retrats per a la Galeria de Catedràtics de la Facultat de Medicina. És així mateix l'autor del retrat d'Elisenda de Montcada inclòs a la Galeria de Catalans Il·lustres.
En record seu s'anomenà el carrer del Pintor Pahissa, al barri de La Maternitat i Sant Ramon de Barcelona. Casat amb Anna Jó i Prat natural de Monistrol de Calders varen ser pares del compositor Jaume Pahissa i Jo.

## Referències

* ↑ Manzanares, Jordi. «Thomas Pijoliu - Jaume Pahissa Laporta» (en castellà). Tebeosfera, 2020. [Consulta: 8 setembre 2023].
* ↑ dades extretes del naixement del fill Jaume Pahissa Jo
* ↑ Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5. , núm. 147
# Institut Balear de Turisme

L'Institut Balear de Promoció del Turisme (IBATUR) és una empresa pública depenent de la Conselleria de Turisme del Govern de les Illes Balears creada l'any 1989 (Decret 67/1989, de 22 de juny). S'ocupa, en línies generals, de tot allò relacionat amb la promoció interior i exterior de l'oferta turística balear.

## Organització

L'IBATUR és dirigit per un president, el Conseller de Turisme, un vicepresident, que és el director general competent en promoció turística, i un consell de direcció. Aquest està integrat pel Secretari General i el director general amb competències d'ordenació turística, un representant de la Presidència del Govern, un representant de la Conselleria d'Hisenda, i un representant de la Conselleria de Comerç.
L'òrgan de gestió és el director o directora gerenta, nomenat lliurement pel Conseller de Turisme. Han estat gerents d'aquest organisme:
* Celestí Alomar (1990-1991).
* Ina Martínez (1999-2000).
* Juan Carlos Alía, en època de Jaume Matas, que el 2004 hagué de dimitir del seu càrrec afectat pel Cas Rasputín.
* Raimundo Alabern De Armenteras.
L'actual directora és Susanna Sciacovelli.

## Funcions

D'acord amb l'article 2.5 del Decret 6/2004, de 23 de gener, són funcions de l'IBATUR:
* Promocionar l'oferta turística les Illes Balears als mercats nacional i internacional, en el marc de la política turística del Govern de les Illes Balears.
* Coordinar, impulsar, gestionar i executar les activitats de promoció turística interior i exterior.
* Fomentar i impulsar les iniciatives i activitats del sector turístic en ordre a la promoció del turisme balear.
* Establir convenis i concerts amb institucions públiques i privades per a la creació, la coordinació i el desenvolupament d'accions encaminades a la promoció turística interior i exterior.
* Qualsevol altra que tengui per objecte la promoció i la comercialització òptimes dels productes turístics de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ «Turisme i política. L'empresari hoteler a Mallorca. Pàgina 145». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 abril 2009].
* ↑ «Turisme i política. L'empresari hoteler a Mallorca. Pàgina 239». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 abril 2009].
* ↑ 3cat24, 09-07-2004
* ↑ El Mundo 16-07-2004 Arxivat 2005-03-18 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Diario de Mallorca, 23-07-2008(castellà)
* ↑ BOIB núm. 15, de 31-01-2004, modificat pel Decret 120/2008, de 14 de novembre.

## Enllaços externs

* Web de l'Institut Balear de Turisme
# Regiment d'Infanteria «Barcelona» núm. 63

El Regiment d'Infanteria «Barcelona» núm. 63 pertany a la Brigada «Aragó» I, amb seu a Saragossa; al seu cop, aquesta brigada pertany a la Divisió «Castillejos», ubicada a Osca, una de les dues divisions de la Força Terrestre de l'Exèrcit de Terra. El Regiment està format per la Plana Major de Comandament del Regiment i pel Batalló d'Infanteria Motoritzada «Catalunya» I/63.
El seu origen es remunta al Batalló de Voluntaris de Barcelona núm. 43, conegut amb el nom d'«El Brillant», que va ser creat el 29 d'abril de 1793. Aquest batalló va intervenir en diversos conflictes armats a Àfrica, Portugal i Cuba, entre d'altres. El batalló va tenir diversos canvis de denominació i destí, fins i tot va ser dissolt i recreat diverses vegades. Finalment, amb la denominació Regiment Mixt d'Infanteria «Barcelona» núm. 63, va ser dissolt el 2002 i reconvertit en el Regiment d'Infanteria «Arapiles» núm. 62, situat a Sant Climent Sescebes. Finalment, el 2019 es va ordenar de nou la creació del Regiment d'Infanteria «Barcelona» núm. 63, situat de nou a Barcelona, que es va fer efectiu l'1 de gener de 2020.
Des de la seva creació, el regiment va participar en les missions derivades de la pandèmia de COVID-19, englobat en les operacions «Balmis» i «Missió Baluard». El 2020 es va integrar en l'Operació Libre Hidalgo XXXIV de missió de pau al Líban, com a Grup Tàctic Lleuger Protegit «Catalunya».

## Referències

* 1 2 «Regimiento de Infantería 'Barcelona' nº 63». [Consulta: 22 agost 2023].
* ↑ «Historial». [Consulta: 24 agost 2023].
# Pau de Miró i Simó

Pau de Miró i Simó (Reus, 25 de gener de 1678 - Reus, 11 d'octubre de 1741) va ser un pagès i negociant català que el 1752 va rebre el privilegi de cavaller a títol pòstum, a petició del seu fill Francesc de Miró i Roig.
Era fill de Francesc Miró, doctor en drets nascut a Reus, i de Caterina Simó, de la família dels Simó, ciutadans honrats de Barcelona. Es va dedicar als negocis, comprant i venent terrenys rústics situats a la vora de Reus o a la ciutat mateixa i a la exportació d'aiguardent. El 1697 es va casar amb Francesca Roig i Florit, filla de Pere Roig, comerciant de Vila-rodona establert a Tarragona. Va ser un destacat partidari de l'Arxiduc Carles durant la Guerra de Successió, el qual, el 1706, li va concedir el privilegi de ciutadà honrat de Barcelona. Va participar en diversos combats contra les tropes filipistes al Camp de Tarragona i a Tortosa, i després de la batalla d'Almansa va rebre l'encàrrec de recórrer les poblacions del Camp i de l'Ebre per animar a la gent a resistir els borbònics i reclutar gent per a la infanteria, ajudant al governador Magí de Viles. Amb la victòria de Felip V, es dedicà als negocis i va fer diners amb l'especulació de terrenys urbans a Reus. Va tenir tres fills, Francesc de Miró i Roig, l'hereu, Pau de Miró i Roig, doctor en lleis i assessor jurídic del Comtat de Prades, i Pere de Miró i Roig, també doctor en dret.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 18 gener 2022].
* ↑ Bartolí i Sala, Ramon «L'ennobliment de Pau Miró i Simó i el seu vincle amb els Albertí de Llagostera». Armoria núm. 10, 2021, pàg. 301-308.
* ↑ «Privilegiorum 2». [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. Els nobles del Baix Camp (segleXVIII). Reus: Associció d'Estudis Reusencs, 2006, p. 127. ISBN 8493410845.
# Torre J. Fernández (Matadepera)

La Torre J. Fernández és una obra de Matadepera (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Torrre de dues plantes i coberta a quatre vessants de teula àrab. Està envoltada d'un jardí de considerables dimensions. El tractament de les façanes presenta homogeneïtat de materials i cromàtica, on predomina l'ornamentació simple de ceràmica. Destaca l'escala d'un tram d'accés.
La torre és una de les primeres mostres d'habitatge d'estiueig de la postguerra, i que marcaran un canvi en la manera d'entendre la urbanització i característiques constructives de Matadepera, moment en el qual s'abandonarà un cert racionalisme per avançar vers una idea més monumentalista.

## Referències

* 1 2 «Torre J. Fernández». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2021].
# Nibea chui

Nibea chui és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 40 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja principalment invertebrats.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic nord-occidental: la Xina, Corea i el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Thompson W. F., 1911. A review of the sciaenoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 39 (núm. 1787). 241-261.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Trewavas, E., 1971. The syntypes of the sciaenid Corvina albida (Cuvier) and the status of Dendrophysa hooghliensis Sinha and Rao and Nibea coibor (nec. Hamilton) of Chu, Lo & Wu. Journal of Fish Biology v. 5: 453-461.
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Chan, W., U. Bathia i D. Carlsson, 1974. Sciaenidae. A: W. Fischer i P.J.P. Whitehead (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Eastern Indian Ocean (Fishing Area 57) and Western Central Pacific (Fishing Area 71). Volum 3. FAO, Roma.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Franz Xaver Choter

Franz Xaver Choter (Liebisch (Estíria) 1800 - Viena, 1852) fou un pianista austríac.
Va fer els estudis de piano en el Gimnàs de Freyberg i es traslladà a Viena el 1819 per seguir la carrera de dret, però el 1824 abandonà les lleis per a consagrar-se de ple a la música. El 1828 ja era conegut a Viena com a excel·lent pianista i elegant compositor.
Va compondre nombroses fantasies i rondines, que, realment, no tenen gran vàlua.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 657. (ISBN 84-239-4517-0)
# Regionalisme

El regionalisme és un moviment cultural i polític de recuperació de la identitat pròpia (idioma, història, dret, tradicions i altres peculiaritats). Les reclamacions polítiques del moviment es limiten a l'assoliment de certs graus d'autonomia jurídica, encara que mantenint sempre la dependència política, motiu per la qual hom el considera una forma d'unionisme.
En el cas concret de Catalunya i el País Valencià, van sorgir els respectius regionalismes (el català i el valencià) durant els primers anys de la Restauració borbònica (darrer terç del segle xix). Políticament, els regionalistes eren partidaris de la descentralització administrativa i, en algun casos, de l'autonomia.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.204. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 7 desembre 2014].
* ↑ Palomero Caro, Rafael i Pérez Rodríguez, Josep Maria: Histocard 2. Història contemporània de Catalunya i d'Espanya. Plana 69, Castellnou Edicions. Barcelona, abril del 2006, Col·lecció Minimanual, núm. 14. ISBN 84-9804-211-9
# Paul Bruns-Molar

Paul Bruns-Molar (Werden, 13 de juny de 1867 - Berlín, 2 de febrer de 1934) fou un cantant d'òpera alemany.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 1114. (ISBN 84-239-4509-X)
# Nibea leptolepis

Nibea leptolepis és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic occidental central: al llarg de les costes del nord d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Thompson W. F., 1911. A review of the sciaenoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 39 (núm. 1787). 241-261.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ogilby, J. D., 1918. Edible fishes of Queensland. Parts X through XIV. Memoirs of the Queensland Museum v. 6: 45-90, Pls. 16-26.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Sasaki, K., 2001. Sciaenidae. Croakers (drums). p.3117-3174. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Volum 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). Roma, FAO. pp. 2791-3380.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Franz Xaver Haberl

Franz Xaver Haberl (Oberellenbach, 12 d'abril de 1840 - Ratisbona, 5 de setembre de 1910) va ser un músic i sacerdot austríac, gran impulsor del cecilianisme a Alemanya.
Va fer els estudis eclesiàstics i fou ordenat sacerdot a Passau l'any 1862. Allà després va exercir de mestre de capella de la catedral i prefecte de música del seminari. Després va ser organista de l'Església de Santa Maria dell'Anima a Roma des de 1867 a 1870. En 1868 va fer una nova edició de l'Editio Medicea per interpretació de cant gregorià, temporalment reconeguda com a oficial per la Santa Seu. Des de 1871, va ser mestre de capella de la catedral de Ratisbona. Allí va fundar una escola de música sacra juntament amb Jacob i Michael Haller. A l'inici eren només tres alumnes, però aviat va aconseguir gran reputació i van arribar estudiants de tot Europa entre d'altres, Delfino Thermignon, Max Filke, Herman Baenerle, Ignaz Mitterer, i un jove Lorenzo Perosi, que va viatjar a Ratisbona el 1893 protegit pel comte Lurani Cernuschi.
Traduí, al castellà, en col·laboració del mestre mexicà José Guadalupe Velázquez, el Magister Choralis, famós llibre vers el cant gregorià escrit per ell.

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1446. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa v. 23, pàg. 1394. (ISBN 84-239-4523-5)
* ↑ Edita SARPE Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 84 (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 1126 (ISBN 84 239-4535-9)
* ↑ CESARE: La Vanguardia, 8 de septiembre de 1898
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 67, pàg. 673 (ISBN 84-239-4567-7)