OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neoperlops

Neoperlops és un gènere d'insectes plecòpters pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults tenen les ales pàl·lides amb la nervadura marró.
* L'ou és ovalat.

## Hàbitat

En els seus estadis immadurs són aquàtics i viuen a l'aigua dolça, mentre que com a adults són terrestres i voladors.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina i Indoxina.

## Taxonomia

* Neoperlops cheni (Wu, 1938)
* Neoperlops gressitti (Banks, 1939)
* Neoperlops obscuripennis (Banks, 1939)
* Neoperlops vietnamellus (Cao & Bae, 2008)

## Referències

* ↑ Banks, 1939. Bull. Mus. Comp. Zool. 85(7):444.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ignac Sivec, Bill P. Stark i Shigekazu Uchida, 1988. Synopsis of the World Genera of Perlinae (Plecoptera: Perlidae). Scopolia, núm. 16, pp. 1-66, Ljubljana. «PDF».
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Tropical Asian streams: zoobenthos, ecology and conservation (anglès)
* ↑ Cao & Bae, 2008. Zootaxa 1968:33-38. «PDF».
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Arctos (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:267.
* Zwick, P., 1973. Insecta: Plecoptera. Phylogenetisches System und Katalog. Das Tierreich 94. Walter de Gruyter and Co., Berlín. 465 pp.
* Zwick, P., 1984. The genera Tetropina and Neoperlops (Plecoptera: Perlidae). Aquatic Insects, 6 (3):169-176.

## Enllaços externs

* Trends in research in Ephemeroptera and Plecoptera (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Dendromus kahuziensis

Dendromus kahuziensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. És endèmic del mont Kahuzi (República Democràtica del Congo), on viu a altituds d'entre 1.900 i 2.100 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos montans i de bambú. Està amenaçat per la caça furtiva i la crema il·legal de vegetació. El seu nom específic, kahuziensis, significa ‘del mont Kahuzi’ en llatí.

## Referències

* ↑ Dieterlen, F. Dendromus kahuziensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 9 febrer 2016.
* ↑ Entrada «Dendromus» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Melanostomias paucilaternatus

Melanostomias paucilaternatus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües tropicals que viu fins als 1.000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud (18°S,14°W i 27°S,3°E), a l'Índic i a l'oest del Pacífic.

## Referències

* ↑ Brauer A., 1902. Diagnosen von neuen Tiefseefischen, welche von der Valdivia-Expedition gesammelt sind. Zool. Anz. v. 25 (núm. 668). 277-298.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, Portugal; SEI, París; i UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parin, N. V. i G. N. Pokhil'Skaya, 1978: On the taxonomy and distribution of the mesopelagic fish genus Melanostomias Brauer (Melanostomiatidae, Osteichthyes). Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 111: 61-86. (En rus, amb resum en anglès).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Friedrich Grützmacher

Friedrich Wilhelm Grützmacher (Dessau, Anhalt, 1 de març de 1832 - Dresden, 23 de febrer de 1903) va ser un violoncel·lista alemany que es feu famós a la segona part del segle xix.
Grützmacher aprengué música amb el seu pare. Començà els seus estudis de violoncel amb Karl Dreschler, un dels deixebles de Dotzauer.
Només tenia setze anys quan es traslladà a Leipzig, i poc temps després ja era nomenat primer violoncel·lista de l'orquestra de l'Orquestra del Gewandhaus i professor del Conservatori, places que deixà per ocupar la mateixa situació en el de Dresden. Allà fou honorat també amb el títol de solista de la Reial Cambra.
Les composicions de Grützmacher figuren entre el millor que s'ha escrit per a violoncel, en la qual execució es distingia el seu autor per la seva grandesa. A aquestes qualitats s'ha d'afegir la d'haver sigut un excel·lent professor que va formar bons i nombrosos violoncel·listes, entre ells a Peter Brynie Lindeman o Hugo Becker i el seu germà Leopold (1835-1900), que ocupà importants càrrecs en diverses corts alemanyes i escriví nombroses composicions per a violoncel.
Actualment se'l coneix per la seva edició del Concert per a Violoncel n. 9. de Boccherini. També se'l coneix per la reordenació de les Suites de Violoncel de Bach amb acords addicionals, passatges i adorns. Les seves cadències pels concerts de Boccherini i Joseph Haydn s'interpreten sovint encara el dia d'avui.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 1478 (ISBN 84-239-4526-X)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 125. (ISBN 84-7291-226-4)
# Enrique Piñeyro y Barri

Enrique Piñeyro y Barri (L'Havana, Cuba, 1839 - idem. 1911), fou un periodista, historiògraf, crític i assagista cubà. Va ser un intel·lectual posicionat a favor de la independència cubana. La seva obra es divideix entre la història i la crítica.
Estudià en el Col·legi del Salvador, en el qual amb el temps en fou profesor de Història i Literatura, es gradua d'advocat el 1863 i dedicat a les lletres col·laborà a Brisas de Cuba, El siglo, Revista Habanera, Noches literarias, etc. El 1861 passà a Europa visitant Espanya, França i Itàlia i al seu retorn col·laborà en la Revista del Pueblo. El 1869 anà a Nova York desenvolupant el secretariat de la Legació de Morales Lemus. El 1870 dirigí La revolución, i después fundà El Mundo Nuevo.
En aquell temps començà la seva Historia de la literatura española, i va escriure: Biografia del general San Martín (1870), i Morales Lemus y la revolución de Cuba (1872). El 1875passà a América del Sud, i d'allà a França, retornant a Cuba después del Zanjón i per fi passà a residir a París.
Donà algunes interessants conferències, entre elles una en el Cerro sobre <Dante i la Divina Comèdia>, i una altra a Guanabacoa sobre <Madame Roland>. El 1880 a Nova York publicà els seus Estudios y conferencias, i a Madrid el 1883 Poetas famosos del siglo XIX.

## Referències

* ↑ «Enrique Piñeyro y Barri | Crítica de Libros». [Consulta: 8 febrer 2022].
* 1 2 3 Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 1191. (ISBN 84-239-4544-8)
# Giovanni Maria Nanino

Giovanni Maria Nanino (Vallerano, Tívoli, 1540 a 1544 - Roma, 11 de març de 1607) fou un compositor italià. D'aquest autor s'han publicat motets a tres i cinc veus, madrigals, cançons a tres veus i salms a vuit veus, etc. obres que el situen entre els principals representants de l'estil palestrinià.
Estudià contrapunt a Roma amb Claude Goudimel, i en el seu poble nadiu exercí de mestre de capella. Cridat a Roma el 1571 per desenvolupar el mateix càrrec en l'església de Santa Maria Major, aviat aconseguí gran renom, i amb l'ajuda del seu germà Giovanni Bernardino Nanino, i de Giovanni Pierluigi da Palestrina, fundà una Acadèmia de música, que més tard assolí molta prosperitat, tenint deixebles de renom com Pier Francesco Valentini i Francesco Foggia. El 1577 Nanino fou nomenat corista de la Capella Sixtina.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 37, pàg. 987 ISBN 84-239-4537-5

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 232 ISBN 84-239-4524-3
# Juan Pérez Roldán

Juan Pérez Roldán, més conegut com el Maestro Roldan, (1604 - 1672) fou un compositor espanyol de música religiosa del que es diu que desenvolupava el magisteri de la Capella Reial Convent de l'Encarnació de Madrid a principis del segle xviii. La copia de les seves obres manuscrites que es conserven en l'arxiu musical del Escorial pertany al final del segle XVII; i en efecte, Saldoni, que testificava el primer, al parlar de Pérez Roldán, del qui fa una altra persona, afirma que era mestre de l'Encarnació de Madrid el 1687. Entre un i altre segle visqué Pérez Roldán. Fou un fecund compositor que assolí renom en la comarca propera a Madrid com ho testifiquen els arxius del Escorial i Segòvia.
Cultivà el gènere corejat, propi de la seva època. Llista de les obres que es conserven a El Escorial:
* Missa, a 8 veus;
* Missa, a 12;
* Dixit Dominus, a 8;
* Lauda Jerusalem, a 5 (1723);
* Magnificat a 12 de 1r to, 4 tiples;
* Cum invocarem, a 12;
* Qui habitat, a 12;
* Miserere, a 8;
* Feria quinta in coena Dni. Lamentació, 1.ª a 10;
* Motete a la Pasión de N. S. J. C., Regem cui omnia vivunt, a 8;
* Parce mihi, a 8;
* Libera me, a 8, 3 tiples;
* Corpus Cjristi, a 4;
i Al Santisimo Sacramento.
Saldoni assegura que el 1868 es conservava a Segòvia un llibre amb misses de rèquiem d'aquest mestre, que potser formava amb algunes de les peces últimament assenyalades un Ofici de difunts complet. Pérez Roldán posseeix l'estil i gènere peculiars de l'època, demostrant una rara intel·ligència i una inspiració austera i sòbria que recorda als grans polifonistes del segle xvi. L'acceptació que tingueren, prova el seu mèrit i que era tingut per un dels més sòlits compositors de la seva època.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 43, pàg. 737, ISBN 84-239-4543-X
# Neoplecostomus microps

Neoplecostomus microps és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraíba do Sul.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Gosline, William A. 1947. Contributions to the classification of the Loricariid catfishes. Archos. Mus. Nat., Rio de Janeiro, 41:79-144.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Langeani, F. 1990: Revisão do gênero Neoplecostomus, com a descricão de quatro espécies novas do sudeste brasileiro (Ostariophysi, Siluriformes, Loricariidae). Comunicações do Museu de Ciências de PUCRS. v. 3 (núm. 1): 3-31.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 117pp.
* Schaefer, S.A. 2003. Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Melanostomias pauciradius

Melanostomias pauciradius és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental.

## Referències

* ↑ Brauer A., 1902. Diagnosen von neuen Tiefseefischen, welche von der Valdivia-Expedition gesammelt sind. Zool. Anz. v. 25 (núm. 668). 277-298.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Harold, A.S., 1999. Melanostomiidae: Scaleless dragonfishes (scaleless black dragonfishes). p. 1911-1913. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes. Part 1 (Elopidae to Linophrynidae).
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parin, N. V. i G. N. Pokhil'Skaya, 1978: On the taxonomy and distribution of the mesopelagic fish genus Melanostomias Brauer (Melanostomiatidae, Osteichthyes). Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 111: 61-86. (En rus, amb resum en anglès).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dendromus messorius

Dendromus messorius és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. Viu a Benín, el Camerun, la República Democràtica del Congo i Togo a altituds d'entre 300 i 1.000 msnm. El seu hàbitat natural és el tussock montà. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, messorius, significa ‘del segador’ en llatí.

## Referències

* ↑ Schlitter, D.; Dieterlen, F. Dendromus messorius. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 febrer 2016.
* ↑ Entrada «Dendromus» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Enrique Ramos Fernández

Enrique Ramos Fernández (1911, Lugo, Galícia - després de 1982) fou un advocat i jutge espanyol que participà en la Guerra Civil espanyola en el bàndol dels revoltats i que ocupà el càrrec de governador civil de les Illes Balears.
Ramos estudià dret i participà com alferes de complement, i com a tinent a partir de l'abril de 1937, en la Guerra Civil destinat al Regiment Saragossa núm. 30. Fou jutge municipal i degà dels jutges de Barcelona. Presidí el Tribunal d'Ampar de l'Organització Sindical, inspector provincial del Moviment, vicesecretari provincial d'Obres Sindicals i subcap provincial del Moviment de Barcelona des del 1966. Assolí el grau de tinent coronel del cos de mutilats de guerra. El 1970 fou nomenat Delegat Nacional de Províncies. Fou president de la Confederació Nacional d'Entitats de Previsió i de la Caixa de Pensions per a la Vellesa i Estalvi de Barcelona (La Caixa). Entre 1972 i 1974 fou governador civil de les Illes Balears. Era fiscal i jutge de districte de Barcelona quan es jubilà el 1979.

## Referències

* ↑ «BOE.es - Documento BOE-A-1983-32688» (en castellà). [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ Boletín Oficial del Estado, 185, 23-04-1937.
* ↑ «ABC (Madrid) - 24/01/1970, p. 20 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ «ABC (Madrid) - 17/09/1972, p. 22 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ «BOE.es - Índice por secciones del día 18/07/1979» (en castellà). [Consulta: 13 desembre 2017].
# Giovanni Prota

Giovanni Prota (Nàpols, 1786 - 1843) fou un compositor italià.
Va ser mestre de cant en un col·legi anomenat dei Miracoli, i va compondre les òperes Il servo astuto i Il cimento felice, així com una bona quantitat de música religiosa.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 47, pàg. 1118 (ISBN 84-239-4547-2)
# Melchior Teschner

Melchior Teschner (Fraustadt, ara Wschowa, Poznań, 29 d'abril de 1584 – Oberpritschen ara Przyczna Górna, 1 de desembre de 1635) fou un compositor alemany de principis del Barroc. El 1605 fou nomenat cantor de l'església de la seva ciutat natal, ensems que mestre d'escola. I des de 1614 fins a la seva mort pastor de l'església a Oberpritschen. Des del 1609 va treballar amb el pastor Valerius Herberger, amb qui va escriure l'himne coral Valet es ich dir geben el 1613 després de sobreviure a una pesta. També va compondre només dues cançons de casament publicats a Liegnitz, respectivament el 1614 i a Leipzig el 1619.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 61, pàg. 10 ISBN 84-239-4561-8

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Melchior Teschner» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# Melchiorre Balbi

Melchiorre Balbi (Venècia, 4 de juny de 1796 - Pàdua, 22 de juny de 1879) fou un compositor, director d'orquestra i mestre de capella italià.
Exercint de director d'orquestra fou nomenat mestre de capella de l'església de Sant Antoni de Pàdua.
Va escriure diverses obres de música religiosa i les òperes La notteperigliosa, L'abitator del bosco, i a més Notas y apéncice al Trattato del sistema armonico de Antonio Calegari (1828), Grammatica ragionata della musica sotto l'aspetto della lingua (1845), Nuova scala sul sistema semitonata equabile (1872), etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 7, pàg. 324 (ISBN 84-239-4507-3)
# Lycenchelys maculata

Lycenchelys maculata és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 29,8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 138-147.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 200-300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó i Rússia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1884. On the anacanthine fishes. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 36. 167-183.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Toyoshima, M., 1985. Taxonomy of the subfamily Lycodinae (family Zoarcidae) in Japan and adjacent waters. Mem. Fac. Fish. Hokkaido Univ. 32(2):131-243.
* ↑ Fedorov, V.V., 1995. Lycenchelys parini sp. nova (Perciformes: Zoarcidae) from the bathyal region of the Kuril-Kamchatka trench. J. Ichthyol. 35(4):130-134.
* ↑ Fedorov, V.V., 1995. Lycenchelys remissaria sp. nova (Perciformes: Zoarcidae) from the bathyal region of the Pacific Ocean shores of Japan. J. Ichthyol. 35(4):135-139.

## Bibliografia

* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Anderson, M. E., 1995: The eelpout genera Lycenchelys Gill and Taranetzella Andriashev (Teleostei: Zoarcidae) in the eastern Pacific, with descriptions of nine new species. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 49 (núm. 2): 55-113.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Andriashev, A. P., 1955: A review of the fishes of the genus Lycenchelys Gill (Pisces: Zoarcidae) and related forms in the seas of the U.S.S.R. and adjacent waters. Trudy Instituta Zoologii / Akademiia Nauk, Azerbaidzhanskoi SSR. v. 18: 349-384.
* Andriashev, A. P., 1958: An addition to the review of the fishes of the genus Lycenchelys Gill with descriptions of three new species from the Kurile-Kamchatka Trench. Voprosy Ikhtiologii Núm. 11: 171-180.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Knipowitsch, N., 1906: Ichthyologische Untersuchungen im Eismeer. I. Lycodes und Lycenchelys. Mémoires de l'Académie Impériale des Sciences de St. Petersbourg v. 19 (núm. 1): 1-130, 1 pl.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.