OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Gavet de la Conca

L'escut oficial de Gavet de la Conca té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una clau d'or en pal amb la dent a dalt i mirant a la destra, acostada d'una mitra d'argent embellida d'or, a la destra, i d'un món de sable creuat i cintrat d'or, a la sinistra. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

L'escut actual aprovat el 2 de febrer de 1999 i publicat al DOGC el 5 de març de 1999 amb el número 2841, ha substituït l'escut antic de Sant Serni, que s'adoptà el 1972 arran de la creació del nou municipi de Gavet de la Conca, creat aquell any per la unió dels antics termes d'Aransís, Sant Salvador de Toló i Sant Serni. Els escuts dels antics municipis d'Aransís i Sant Salvador de Toló es deixaren d'utilitzar també el 1972.

## Interpretació

És un escut de nou disseny, cercant la integració d'elements simbòlics dels municipis que integraren el nou de Gavet de la Conca, a través dels seus sants patrons. La clau és l'atribut de sant Pere, patró de Gavet de la Conca. Els altres dos elements representen els dos altres pobles principals del municipi: la mitra és el senyal tradicional del poble de Sant Serni (simbolitza el bisbe Sadurní de Tolosa) i el món és un atribut del Crist Salvador, patró de Sant Salvador de Toló.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pallars Jussà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 2 de febrer de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Gavet de la Conca.» (pdf). DOGC núm. 2841. Generalitat de Catalunya, 05-03-1999. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Gorga

L'escut de Gorga és un símbol representatiu oficial de Gorga, municipi del País Valencià, a la comarca del Comtat. Té el següent blasonament:
| « | Escut partit. Al primer, d'argent, tres bandes d'atzur; al segon, de gules, un castell d'argent, maçonat de sable. Al cap, d'or, quatre pals de gules. Per timbre, una corona reial tancada. | » |

## Història

Resolució de 20 d'agost de 1986, de la conselleria d'Administració Pública, publicada al DOGV núm. 431, de 22 de setembre de 1986.
S'hi representen les armes dels Lloria, antics senyors de Gorga. El castell fa referència a la senyoria sobre els castells de Seta i Travadell. El senyal reial dels quatre pals recorda els privilegis que Jaume I atorgà a la localitat, a la qual donà el títol de vila.

## Referències

* 1 2 3 «Gorga». A: Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana. ( PDF). Generalitat Valenciana, Conselleria de Justicia i Administracions Públiques, 2003, p. 132. ISBN 84-482-3450-2 [Consulta: 8 juliol 2020].
* 1 2 «Ordre de 20 d'agost de 1986, de la Conselleria d'Administració Pública, per la qual és aprovat l'escut heràldic múnicipal de Gorga (Alacant)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 431, 22-09-1986, pàg. 3.963-3.964 [Consulta: 9 juliol 2020].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Comtat
* Llista d'escuts del País Valencià
# Escut de Granera

L'escut oficial de Granera té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur un castell d'argent tancat de sable acompanyat de 2 espigues de blat d'or, una a cada costat. Per timbre una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat el 16 de juny de 1983 i publicat al DOGC el 22 de juliol del mateix any amb el número 347.
L'escut representa el castell de Granera, originari del segle x, que fou el centre d'una baronia. Les espigues a banda i banda són un senyal parlant i fan referència al "gra" del nom del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Moianès

## Referències

* ↑ «DECRET 281/1983, de 16 de juny, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Granera per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 347. Generalitat de Catalunya, 22-07-1983. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Granyena de les Garrigues

L'escut oficial de Granyena de les Garrigues té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un magraner de sinople fruitat de gules. Per timbre, una corona de poble.

## Història

Va ser aprovat oficialment per la Direcció General d'Administració Local del Departament de Governació i Relacions Institucionals de la Generalitat de Catalunya el 21 de gener del 2011 i publicat al DOGC número 5.814 el 9 de febrer del mateix any. El Ple de l'Ajuntament l'havia aprovat prèviament el 20 d'octubre del 2010.
El magraner és un senyal parlant tradicional referent al topònim de la localitat, que era present de feia temps als segells de l'Ajuntament.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de les Garrigues

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/298/2011, de 21 de gener, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Granyena de les Garrigues.» (pdf). DOGC núm. 5814, 09-02-2011. [Consulta: 10 febrer 2011].
# Escut de Juià

L'escut oficial de Juià té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, un castell d'or tancat de gules, ressaltant sobre les claus de sant Pere passades en sautor, amb les dents a dalt i mirant cap enfora, la d'or en banda i la d'argent en barra, i sobremuntat d'una mitra amb les ínfules d'argent embellida d'or; el peu d'or, quatre pals de gules. Per timbre, una corona de poble.

## Història

Va ser aprovat el 22 de maig de 2019 i publicat al DOGC el 28 de maig del mateix any amb el número 7884.
El castell, l'element principal de l'escut, representa l'anomenat castrum Julianum, considerat l'origen del poble. Les claus i la mitra són l'atribut del patró local, sant Pere, i el senyal dels quatre pals indica que el poble havia estat sota la jurisdicció reial.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/1420/2019, de 22 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Juià.» (pdf). DOGC núm. 7884. Generalitat de Catalunya, 28-05-2019. [Consulta: 19 juny 2019].
# Escut de Juneda

L'escut oficial de Juneda té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un arbre d'or, acostat de 2 cards de 3 flors d'or. Per timbre, una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat el 15 d'octubre del 2002 i publicat en el DOGC el 5 de novembre del mateix any amb el número 3754.
Juneda és una localitat agrícola situada en una zona àrida plantada amb arbres com oliveres i ametllers; precisament un arbre n'és el senyal heràldic tradicional. La vila va ser el centre de la baronia de Juneda, i això es reflecteix en la corona de dalt l'escut i en els cards d'or sobre camper de gules a banda i banda de l'arbre, elements provinents de les armes parlants dels comtes de Cardona, senyors de la baronia de Juneda des del 1381.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de les Garrigues

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/3134/2002, de 15 d'octubre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Juneda.» (pdf). DOGC núm. 3754. Generalitat de Catalunya, 05-11-2002. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Lladurs

L'escut oficial de Lladurs té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un mont d'or movent de la punta somat d'un castell de sable obert acompanyat de 2 cards de 3 flors d'or, un a cada costat. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 9 d'abril de 1987 i publicat en el DOGC el 20 de maig del mateix any amb el número 841.
S'hi representa el castell de Lladurs dalt d'un turó; el castell, avui en ruïnes, va pertànyer als vescomtes de Cardona, i precisament els dos cards d'or sobre camper de gules són trets de les armes parlants dels Cardona.

## Referències

* ↑ «DECRET 154/1987, de 9 d'abril, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Lladurs per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 841. Generalitat de Catalunya, 20-05-1987. [Consulta: 26 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Solsonès
# Escut de Martorell

L'escut oficial de Martorell té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un mar en forma de peu ondat d'argent, carregat de dues faixes ondades d'atzur, sostenint una torre d'or oberta acostada d'una mà d'or, de la destra, i d'un martell d'or, sinistra. Per timbre, una corona de marquès.

## Història

Va ser aprovat el 29 de juny de 1992 i publicat al DOGC el 13 de juliol del mateix any amb el número 1618.
Tots els elements de l'escut són senyals tradicionals i parlants relatius al nom de la població: tant el mar, com la mà, la torre i el martell. Martorell va ser centre d'un marquesat des de 1637, d'aquí la corona de marquès.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 29 de juny de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Martorell.» (pdf). DOGC núm. 1618. Generalitat de Catalunya, 13-07-1992. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat
# Escut de Molló

L'escut municipal de Molló representa una pedra piramidal, amb la forma de molló o fita com a senyal parlant tradicional i característic del municipi.
L'origen del topònim s'interpreta per l'abundància de pedres piramidals que hi ha a la zona, similars a la forma de fites fronterers però sense relació amb aquestes. El municipi fa frontera amb França, però el topònim és anterior al Tractat dels Pirineus del 1659.

## Escut heràldic

L'escut té el següent blasonament oficial:
| « | Escut caironat: de sinople, un molló d'argent. Per timbre, una corona de poble. | » |
Va ser aprovat oficialment per la Direcció General d'Administració Local del Departament de Governació i Relacions Institucionals de la Generalitat de Catalunya l'11 de gener del 2012 i publicat al DOGC número 6.051 el 24 de gener del mateix any. El Ple de l'Ajuntament l'havia aprovat prèviament el 2 de setembre del 2011. Abans de l'oficialització del nou escut, l'Ajuntament ja n'utilitzava un altre amb el mateix símbol.

## Referències

* ↑ «Governació ha aprovat l'escut de Molló amb fons verd i una pedra piramidal». Diari de Girona, 02-02-2012 [Consulta: 16 març 2014].
* ↑ Generalitat de Catalunya «RESOLUCIÓ GRI/27/2012, d'11 de gener, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Molló» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 6051, 24-01-2012 [Consulta: 24 gener 2012].
# Escut de Montesquiu

L'escut oficial de Montesquiu té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, una casa forta o domus de sable carregada de tres pals d'argent i oberta. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 28 de novembre de 1985 i publicat al DOGC el 22 de gener de l'any següent amb el número 639.
L'escut representa la "domus" o casa forta de Montesquiu i, a dins, el palat de sable i argent dels Besora, senyors del poble.

## Vegeu també

* Bandera de Montesquiu
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «DECRET 342/1985, de 28 de novembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Montesquiu per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 639. Generalitat de Catalunya, 22-01-1986. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Montitxelvo

L'escut de Montitxelvo és un símbol representatiu oficial de Montitxelvo, municipi del País Valencià, a la comarca de la Vall d'Albaida. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'atzur, un cérvol d'or, terrassat de sinople. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 30 de juliol de 2007, publicada al DOCV núm. 5.594, de 7 de setembre de 2007.
El cérvol és un senyal parlant referent a l'origen llatí del topònim, Monte Cervu ('Muntanya del Cérvol'), amb la palatalització pròpia del mossàrab, possiblement referit al tossal de la Creueta.
A l'Arxiu Històric Nacional es conserven dos segells en tinta de Montitxelvo, un de la Presidència de l'Ajuntament i l'altre de l'Alcaldia, de 1877. Al segell de l'Ajuntament ja hi apareix el cérvol. Al de l'Alcaldia hi apareix una al·legoria de la justícia.
* Segell de l'Ajuntament (AHN, 1877).
* Segell de l'Alcaldia (AHN, 1877).
Aquestes empremtes van acompanyades de la següent nota:
| « | (castellà) El sello de la presid.ª del Ayunt.º fue hecho en el año 1847 a consecuencia de una orden del Gobierno superior, cuyo sello conserva la historia de la derivación del nombre del pueblo que proviene de Monte-del-Ciervo. Posteriormente se hizo el sello particular de la Alcaldía, el cual simboliza la Justicia en la figura del centro. Es lo único que se sabe en este pueblo acerca de su historia. | (català) El segell de la presidència de l'Ajuntament fou fet l'any 1847 a conseqüència d'una ordre del Govern superior, el segell conserva la història de la derivació del nom del poble que prové de Mont-del-Cérvol. Posteriorment fou fet el segell particular de l'Ajuntament, el qual simbolitza la Justícia amb la figura del centre. És l'únic que se sap en aquest poble sobre la seua història. | » |

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2019, p. 245 [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ Gimeno Royo, Ramón. «Montichelvo». Vexilologia C. Valenciana, 03-10-2015.
* ↑ «Resolució de 30 de juliol de 2007, del vicepresident primer i conseller de Presidència, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Montitxelvo (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 5.594, 07-09-2007, pàg. 34.754 [Consulta: 21 octubre 2007].
* ↑ «Montitxelvo». Diccionari Català-Valencià-Balear. Arxivat de l'original el 2004-08-26. [Consulta: 9 febrer 2010].
* ↑ «Història». Montichelvo.es. Arxivat de l'original el 26/06/2012.
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sellos de la Alcaldía y del Ayuntamiento Constitucional de Montichelvo (Valencia)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 21 octubre 2020].
# Escut de Montmaneu

L'escut oficial de Montmaneu té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, quatre pals de gules; ressaltant sobre el tot un mont de sable movent de la punta somat d'un món d'atzur creuat i cintrat d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 10 de febrer del 2003 i publicat al DOGC el 25 del mateix mes amb el número 3830.
Tant el món com el mont són senyals parlants al·lusius al nom del poble. Els quatre pals de Catalunya recorden que la Panadella (el cap del municipi) va pertànyer al monestir de Santes Creus, que allotja una part del panteó reial.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/379/2003, de 10 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Montmaneu.» (pdf). DOGC núm. 3830. Generalitat de Catalunya, 25-02-2003. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Montornès del Vallès

L'escut oficial de Montornès del Vallès té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un castell d'or tancat de gules somat a un mont movent de la punta truncat: 1 d'argent una creu plena de gules, 2 d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 29 de juny del 1992 i publicat al DOGC el 15 de juliol del mateix any amb el número 1619.
Armes parlants: mostren un mont carregat amb les armes de Barcelona (la creu de Sant Jordi i els quatre pals reials), perquè el Castell de Montornès (Vallromanes) (a l'escut, damunt del mont) fou venut l'any 1390 a la ciutat de Barcelona, i el poble va esdevenir "carrer de Barcelona".

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 29 de juny de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Montornès del Vallès.» (pdf). DOGC núm. 1619. Generalitat de Catalunya, 15-07-1992. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental
# Escut de Palau-sator

L'escut oficial de Palau-sator té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un palau torrejat d'or obert, acompanyat al cap d'un bou d'or i acostat d'una font d'argent i atzur a la destra i d'una mola d'argent a la sinistra. Per timbre una corona mural de poble.
L'escut fins al febrer de 2008 té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un palau torrejat d'or obert. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 22 de setembre de 1995. L'Ajuntament, però, en data 2 de juny del 2004, va decidir afegir al palau, que simbolitza el poble de Palau-sator, els elements que representen les altres tres entitats de població que conformen el municipi, resolució aprovada pel Departament de Governació i Administracions Públiques de la Generalitat de Catalunya el 23 de gener del 2008 i publicada al DOGC el 12 de febrer del mateix any.
El palau torrejat és un senyal parlant tradicional referit al nom del cap del municipi, que literalment vol dir el "palau de la torre". Els nous elements afegits simbolitzen els altres tres pobles del municipi: el bou com a senyal al·lusiu a Sant Julià de Boada, la font heràldica com a senyal parlant de Fontclara i la mola com a atribut hagiogràfic de Sant Feliu de Boada.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/294/2008, de 23 de gener, per la qual es dóna conformitat a la modificació de l'escut heràldic del municipi de Palau-sator.» ( PDF). DOGC núm. 5068. Generalitat de Catalunya, 12-02-2008. [Consulta: 28 juny 2010].
* ↑ «RESOLUCIÓ de 22 de setembre de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Palau-sator.» (pdf). DOGC núm. 2111. Generalitat de Catalunya, 06-10-1995. [Consulta: 22 octubre 2012].
# Escut de Palau de Santa Eulàlia

L'escut oficial de Palau de Santa Eulàlia té el següent blasonament:
    Escut caironat, d'or, un palau de sable obert sobremuntat d'un capel d'ardiaca de sable i d'un sautor de gules, l'un damunt l'altre. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 10 d'octubre de 1995 i publicat al DOGC el 25 del mateix mes amb el número 2120.
El palau és un senyal parlant al·lusiu al nom del poble. El municipi el formen dues poblacions principals: Santa Eulàlia de Palau, la capital actual (representada pel sautor o creu de Santa Eulàlia, la patrona del poble), i Palau-sardiaca, la capital històrica (representada pel capel d'ardiaca, un senyal parlant relatiu al nom de la localitat, que literalment vol dir "palau de l'ardiaca"), que va donar nom al municipi fins al segle xiv.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 10 d'octubre de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Palau de Santa Eulàlia.» (pdf). DOGC núm. 2120. Generalitat de Catalunya, 25-10-1995. [Consulta: 28 juny 2010].
# Escut de Palmera

L'escut de Palmera és un símbol representatiu oficial de Palmera, municipi del País Valencià, a la comarca de la Safor. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. Partit. Primer, d'argent, un arbre palmera de sable, terrassat de gules. Al segon, d'or, un cérvol d'atzur, sobremuntat damunt del cap d'una corona imperial. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut va ser aprovat per Resolució de l'1 de juliol de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada al DOGV núm. 4.558, de 4 d'agost de 2003.
La palmera de la primera partició és un senyal parlant referit al topònim de la població. Al costat, les armes dels Cervelló, senyors de Palmera, amb la corona que indica que el poble era de domini reial.
A l'Arxiu Històric Nacional es conserva l'empremta d'un segell en tinta de la Presidència de l'Ajuntament de Palmera, de 1876, on ja hi apareix la palmera.
* Segell (AHN, 1876).

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià
* Escuts i banderes de la Safor

## Referències

* 1 2 «Resolució d'1 de juliol de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Palmera (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.558, 04-08-2003, pàg. 20.804 [Consulta: 2 febrer 2016].
* ↑ Ajuntament de Palmera. «Palmera. Història. Escut». www.palmera.es. [Consulta: 3 febrer 2016].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2019, p. 112 [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sello de la Presidencia del Ayuntamiento Constitucional de Palmera (Valencia)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 9 desembre 2020].
# Antonio Cano

Antonio Cano (Llorca, (Múrcia), 1811 - Madrid, 1897) guitarrista i compositor espanyol.
Estudia la guitarra amb els mestres Ayala i Soriano en la capital murciana. Després fou professor del Col·legi Nacional de Sord-muts i Cecs (1874). Des de 1847 va donar diversos concerts a Madrid, amb un bon èxit; emprenent el 1853 una gira artística a França i Portugal sent nomenat el 1859 professor de cambra de l'infant Sebastià de Borbó. Va publicar La guitarra, una col·lecció de composicions originals i transcripcions i sobre motius d'òpera (1850) i un mètode per a guitarra.
El seu fill Federico, (1838-1904), també fou guitarrista, donant-se a conèixer principalment a València i Madrid on donà diversos concerts. També és autor de diverses composicions.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 11, pàg. 162. (ISBN 84-239-4511-1)
# Helcogramma ellioti

Helcogramma ellioti és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 2-5 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba als oceans Índic i Pacífic.

## Referències

* ↑ «Helcogramma ellioti». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hansen, P. E. Hadley, 1986: Revision of the tripterygiid fish genus Helcogramma, including descriptions of four new species. Bulletin of Marine Science v. 38 (núm. 2): 313-354.
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Holleman, W., 2007: Fishes of the genus Helcogramma (Blennioidei: Tripterygiidae) in the western Indian Ocean, including Sri Lanka, with descriptions of four new species. Smithiana, Publications in Aquatic Biodiversity, Bulletin Bull. 7: 51-81.
* Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea. A revised and annotated checklist. Vol. 1. Myxinidae to Synbranchidae. Research Bulletin Núm. 41. Department of Fisheries and Marine Resources, Port Moresby, Papua Nova Guinea. 194 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Williams, J. T. i J. C. Howe, 2003: Seven new species of the triplefin fish genus Helcogramma (Tripterygiidae) from the Indo-Pacific. Aqua, Journal of Ichthyology and Aquatic Biology v. 7 (núm. 4): 151-176.