OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hypostomus scabriceps

Hypostomus scabriceps és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 35 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu São Mateus.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. & R. S. Eigenmann. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2): 119-172.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hypostomus scaphyceps

Hypostomus scaphyceps és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranapanema.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nichols, J. T. 1919. "Cascudos" brazileiros do genero Plecostomus do Museu Paulista. (Brasilian catfishes of the genus Plecostomus from the Museu Paulista). Rev. Mus. Paulista v. 11: 409-426 [1-8 + 1-8].
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Karl Grammann

Christian Heinrich Karl Grammann (Lübeck, 3 de juny de 1844 - Dresden, 30 de gener de 1897) fou un compositor alemany.
En un principi es dedicà a l'economia agrícola, i com aficionat va compondre les òperes Els buscadors de tresors i La Verge de gel. Després estudià en el Conservatori de Leipzig, i produí un gran nombre d'obres importants, entre elles una simfonia, quartets per a instruments de corda, trios, sonates per a violí, un cant fúnebre, les òperes Melusine (1875), Thusnelda (1882) i altres, i l'escena dramàtica Die Hexe, per a cor i orquestra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 986-87 (ISBN 84-239-4526-X)
# Claudi Planas i Font

Claudi Planas i Font (Barcelona, Barcelonès, 1869-1931) va ésser un advocat i escriptor català.
Es va incorporar a l'administració municipal, on durant molts anys fou secretari de l'Ajuntament de Barcelona, en situacions polítiques molt diferents, que van incloure la monarquia constitucional d'Alfons XIII, la dictadura del general Primo de Rivera i els primers mesos de la II República Espanyola.
Va publicar els següents llibres: Entre muntanyes (Barcelona, 1894), Prosa (Barcelona, 1903) i En Pere i altres contes (Barcelona, 1919).
També col·laborà en publicacions periòdiques, com ara La Renaixensa, La Veu de Catalunya, etc., i participà activament en el moviment dels Jocs Florals.
Es va adherir al I Congrés Internacional de la Llengua Catalana (1906).
Respecte al catalanisme, formà part del nucli dirigent del Centre Escolar Catalanista, i dins la Unió Catalanista fou nomenat delegat a les Assemblees de Manresa (1892), Reus (1893) i Balaguer (1894).
A principis del segle xx s'afilerà al grup que controlava La Veu de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Claudi Planas i Font». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme.Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Rafael Dalmau (editor), col·lecció Camí Ral, núm. 6. Barcelona, abril del 1995. ISBN 84-232-0484-7, planes 192-193.

## Vegeu també

* El llibre En Pere i altres contes de Claudi Planas i Font a la Viquitexts. (català)

## Enllaços externs

* El llibre En Pere i altres contes a www.manybooks.net. (anglès)
* Claudi Planas i Font al Project Gutenberg. (anglès)
# Gnathophis nasutus

Gnathophis nasutus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 80 i 140 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: Austràlia Occidental (Austràlia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1860. Neue aalaehnliche Fische des Hamburger Museums. Abh. Naturwiss. Ver. Hamburg v. 4 (núm. 2). 1-29 + suppl. 1-4.
* ↑ Karmóvskaia, E. S. & J. R. Paxton, 2000. Revision of the Australian congrid eels of the genus Gnathophis (family Congridae), with descriptions of six new species. J. Ichthyol. v. 40 (Suppl. 1): S1-S14.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Isidoro Hernández

Isidoro Hernández González (Sevilla, 1847 - Sevilla, 1888) fou un compositor andalús que en els principis de l'anomenat genero chico gaudí de força popularitat.
Degut més que als propis mèrits, a la prodigiosa quantitat de sarsueles que va compondre hi entre les que cal citar només a títol de curiositat:
* Un sevillano en La Habana (1872);
* Un fresco del Jordán (1875);
* En el fondo del mar (1875);
* El sargento Boquerones (1876);
* Animo, valor y miedo (1880);
* El lavadero de la Florida (1881);
* La gran noche (1881);
* El manicomio del Norte (1882);
* Torear por lo fino (1883);
* El faldón de la levita (1884);
* A la cuarta pregunta (1884);
* Quien más mira... (1884);
* Escenas de verano (1885);* La sevillana (1885);
* Toros de puntas (1885);
* Muerto el perro... (1886);
* Efectos de la Granvia (1887);
* Caer en la trampa (1887);
* Las criadas (1887).
També va compondre algunes cançons i adaptà per a piano diverses sarsueles de Barbieri i Oudrid.
Morí en la més absoluta misèria, a Sevilla en 1888.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27 (ISBN 84 239-4527-8)
# Celeu

D'acord amb la mitologia grega, Celeu (en grec antic Κελεός) va ser un rei d'Eleusis, fill del fundador epònim de la ciutat, Eleusis fill d'Hermes.
Era el rei d'Eleusis quan Hades va raptar la filla de Demèter, Persèfone. La deessa va recórrer la terra buscant la seva filla i va arribar a aquella ciutat, on va ser molt ben acollida per Celeu i la seva esposa Metanira. Demèter es va presentar un vespre a la ciutat sota l'aparença d'una vella, a l'hora en què les dones anaven a buscar aigua. Les filles de Celeu eren a la font i van acompanyar a la forastera a la casa del seu pare, on van oferir-li que es fes serventa. Demèter ho va acceptar i li van confiar la cura de Demofó, el fill petit del rei. La deessa el tractava d'una manera molt estranya, ja que volia convertir-lo en immortal per agrair el bon tracte rebut, i el feia créixer amb la seva llet i amb ambrosia, i el posava al foc durant la nit per deslliurar-lo dels seus elements mortals. Demofó creixia d'una manera meravellosa. La seva mare, espià Demèter per veure cóm podia ser. Una nit la va veure fent màgia amb Demofó i que el posava al foc. Metanira va fer un crit i la deessa deixà caure el nen a terra i revelà la seva identitat. Però abans de tornar a l'Olimp va ensenyar a Celeu les pautes del seu culte, i entregà a Triptòlem, l'altre fill de Celeu, un carro menat per dragons alats perquè anés pel món a ensenyar l'agricultura. Celeu bastí el santuari de Demèter a la seua ciutat.
Un altre Celeu va ser un cretenc que, juntament amb tres companys anomenats Laios, Cèrber i Egoli, van intentar robar mel de la cova sagrada al mont Ida, a Creta, al lloc on havia nascut Zeus infantat per Rea. A aquesta cova no hi podien entrar ni els déus ni els mortals, i cada any, en la festa del naixement del déu, s'hi veia brotar un foc misteriós. Els lladres es van protegir amb plaques de bronze de les picades de les abelles que en altre temps havien proporcionat la mel que havia alimentat a Zeus. Però quan van arribar davant del bressol del déu els van caure les proteccions de bronze i al cel va ressonar el tro de Zeus. Els hauria fulminat amb el llamp si el Destí i Temis no ho haguessin evitat dient que estava prohibit matar en un lloc sagrat. Zeus els transformà en ocells: Laios en una merla, Cèleu en una cornella, Egoli en un trencalòs i Cèrber en un ocell no identificat que en grec té el mateix nom. Aquests ocells eren de bon averany, ja que havien sortit de la cova sagrada.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 96. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 47. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Bagrus lubosicus

Bagrus lubosicus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ Bosc L. A. G. 1816-1819. (Pisces accounts.) A Nouveau Dictionnaire d'Histoire Naturelle..., Nouv. Ed. Paris. Nouv. Dict. Hist. Nat. v. 1-36.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Risch, L.M. 1986. Bagridae. p. 2-35. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.

## Bibliografia

* Bailey, R. M. i D. J. Stewart 1983: Bagrus Bosc, 1816 (Pisces, Siluriformes): Proposal to place on the Official List. Z.N.(S.)2371. Bulletin of Zoological Nomenclature v. 40 (pt 3): 167-172.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lönnberg, E. 1924. Two new silurids from lower Congo. Annals and Magazine of Natural History (Series 9) v. 14 (núm. 84): 619-621.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Felix Mottl

Felix Josef von Mottl (Unter St. Veit barri de Viena, 24 d'agost de 1856 - Múnic, Baviera, 1 de juliol de 1911) fou un compositor i director d'orquestra alemany.
Admès a causa de la seva bella veu en el Seminari de Loewenburg, continuà els seus estudis en el Conservatori de Viena, que deixà després d'haver aconseguit les més altes recompenses, sent al cap de poc nomenat director de l'Akademischer-Wagner-Verein, de Viena. El 1881 succeí en Dessoff com a director d'orquestra de Karlsruhe, i el 1886 assolí un gran èxit dirigint per primera vegada les representacions wagnerianes de Bayreuth (Parsifal i Tristany), –preparant especialment per aquests esdeveniments al tenor Ernest van Dyck–, i que renovà en successives temporades.
També fou director de la Philarmonischer Verein, i el 1903 se'l nomenà director general de la música de la cort de Múnic, on va tenir com a repetiteur l'austríac Franz Moser. i entre altres alumnes va tenir a Fernando Liuzzi, al madrileny Manuel Fernández Alberdi i altres com Franz von Hoesslin i el Hanns Oscar Rohr. Contractat el 1903 per a dirigir el Parsifal a Nova York, es retirà en l'últim moment després d'haver dedicat cinc mesos a la seva preparació. A més havà dirigit concerts i representacions líriques en la majoria de les capitals europees (París, Londres, Viena, etc.), se'l considerava un dels millors interpretes de Wagner.
Estava casat amb la soprano austríaca Henriette Mottl-Standthartner (1866-1933).
També fou un distingit compositor i va escriure diverses òperes:
* Agnes Bernauer (1880);
* Ramin & Fürst und Sänger (1881) una peça de circumstàncies;
* Eberstein (1881);
* el ball Pam im Busch (1900);
* un quartet per a instruments de corda, lieder's, etc.
A més, publicà obertures inèdites de Wagner (König Euzio, Polònia, Cristoph Columbus, Rute Britania), instrumentà cinc melodies del mateix autor, lieder de Mozart i de Schubert, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 1454 (ISBN 84-239-4536-7)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 634 (ISBN 84-239-4574-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 7, pàg. 772 (ISBN 84-239-4577-4)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 724. (ISBN 84-7291-255-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 765, pàg. 179 (ISBN 84-239-4523-5)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 593. (ISBN 84-7291-227-2)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 365 (ISBN 84-239-4579-0)
# Fenestraja

Fenestraja és un gènere de peixos de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Taxonomia

* Fenestraja atripinna (Bigelow & Schroeder, 1950)
* Fenestraja cubensis (Bigelow & Schroeder, 1950)
* Fenestraja ishiyamai (Bigelow & Schroeder, 1962)
* Fenestraja maceachrani (Séret, 1989)
* Fenestraja mamillidens (Alcock, 1889)
* Fenestraja plutonia (Garman, 1881)
* Fenestraja sibogae (Weber, 1913)
* Fenestraja sinusmexicanus (Bigelow & Schroeder, 1950)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 Bigelow, H. B. & Schroeder, W. C., 1950. New and little known cartilaginous fishes from the Atlantic. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 103 (núm. 7): 385-408, Pls. 1-7.
* ↑ Bigelow, H. B. & Schroeder, W. C., 1962. New and little known batoid fishes from the Western Atlantic. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 128 (núm. 4): 161-244, Pl. 1.
* ↑ Séret, B., 1989. Deep water skates of Madagascar. Part 2. Rajidae. Gurgesiella (Fenestraja) maceachrani sp. n. Cybium v. 13 (núm. 1): 55-64.
* ↑ Alcock, A. W., 1889. Natural history notes from H. M. Indian marine survey steamer `Investigator,' Commander Alfred Carpenter, R. N., D. S. O., commanding.--Núm. 13. On the bathybial fishes of the Bay of Bengal and neighbouring waters, obtained during the seasons 1885-1889. Annals and Magazine of Natural History (Series 6) v. 4 (núm. 23): 376-399.
* ↑ Garman, S., 1881. Report on the selachians. Reports on the results of dredging, ... along the Atlantic coast of the United States during the summer of 1880, by the U. S. Coast Survey Steamer "Blake," Commander J. R. Bartlett, U. S. N., commanding. XII. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 8 (núm. 11): 231-237.
* ↑ Weber, M., 1913. Die Fische der Siboga-Expedition. E. J. Brill, Leiden. Die Fische der Siboga-Expedition.: i-xii + 1-710, Pls. 1-12.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* uBio (anglès)
# Ferdinand Hiller

Ferdinand Hiller (Frankfurt del Main, 24 d'octubre de 1811 - Colònia, 12 de maig de 1885) fou un compositor, pianista i director d'orquestra alemany del Romanticisme.

## Biografia

El seu primer mestre va ser Aloys Schmitt, i quan tenia 10 anys, les seves composicions i talent van portar el seu pare a enviar-lo amb Johann Nepomuk Hummel a Weimar. Allà es va dedicar a compondre.
Amb Hummel, Hiller va fer grans progressos com a pianista. Tant és així que el 1827 va fer una gira a Viena, on va conèixer a Beethoven i va compondre seu primer quartet. Després d'una breu visita a casa, Hiller va anar a París el 1829, on va viure fins al 1836. Va tornar a Frankfurt per un temps a causa de la mort del seu pare, però el 8 de gener de 1839 va estrenar a Milà la seva òpera La Roinilda, i va començar a escriure el seu oratori Die Zerstörung Jerusalems.
Llavors es va dirigir a Leipzig, on vivia el seu amic Mendelssohn, on el 1843-1844 va dirigir diversos concerts a la Gewandhaus i va acabar el seu primer oratori. Després d'una breu visita a Itàlia per estudiar la música sacra, Hiller va estrenar dues òperes, Ein Traum i Conradin, a Dresden el 1845 i el 1847, respectivament. Va ser director a Düsseldorf el 1847 i a Colònia el 1850, i va dirigir l'Opéra Italien a París el 1851 i el 1852. A Colònia va adquirir prominència com a director dels concerts Gürzenich i director del conservatori on va tenir entre altres alumnes a Hubert de Blanck, Jacques Hartog, Charles Donald Maclean, Frederick Corder i Otto Dresel. El 1884 es va retirar i va morir a l'any següent.
Hiller freqüentment va visitar Anglaterra. Va compondre una obra per a la inauguració del Royal Albert Hall, Nala, i Damayanti va ser interpretat a Birmingham. Va donar una sèrie de recitals per a piano de les seves pròpies composicions al Hanover Square Rooms el 1871. Va tenir una perfecta mestria de la tècnica i forma composicional, però les seves obres generalment són seques. Va ser pianista i mestre, teint entre els seus alumnes destacats en Caspar Joseph Brambach, i ocasionalment un brillant escriptor sobre temes musicals. Entre les seves obres, al voltant de dues-centes, hi ha sis òperes, dos oratoris, sis cantates, molta música de cambra i un concert per a piano abans popular.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 772 (ISBN 84 239-4527-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 31, pàg. 1211 (ISBN 84-239-4531-6)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 15 (ISBN 84-239-4515-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. IV, pàg. 536 (ISBN 84-239-4574-X)
# Ferdinand Langer

Ferdinand Langer (Leimen, Heidelberg, 21 de gener de 1839 - Kirneck, 5 d'agost de 1905) fou un compositor alemany del Romanticisme.
Fou director d'orquestra del teatre de Mannheim. Va compondre diverses operetes com Dornröschen, Der Pfeifer von Haardt, etc., i refosà la Silvana, de Weber.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, pàg. 641 (ISBN 84 239-4529-4)
# Ferdinand Löwe

Ferdinand Löwe (1865 - 6 de gener de 1925, Viena, Àustria) fou un director d'orquestra austríac.
Ingressà en el Conservatori, estudiant piano amb Dachs i la composició amb Anton Bruckner i Franz Krenn. El 1885 entrà a formar part del professorat de l'Institut com a mestre de piano i més tard de cors, i va romandre fins al 1896. Entre els seus alumnes tingué a Vilém Zemanek.
En morir Fumpe se li confià el càrrec de director de l'orquestra Kaim de Múnic, i el 1898 se l'anomenà mestre de capella del rei de Baviera. El 1900 passà a Viena com a director d'orquestra de la Unió Filharmònica, ocupant després igual càrrec en la Societat de Concerts.

## Referències

* Enciclopèdia Espasa Tom núm. 31, pàg. 379 ISBN 84-239-4531-6
# Ferdinand Stegmayer

Ferdinand Stegmayer (Viena, 1803 - 1863) fou un compositor austríac.
Va ser mestre de cors en diversos teatres de la seva ciutat nadiua, després en el Königstadt de Berlín i més tard director d'orquestra de la companyia d'òpera alemanya Röckel a París. Per acabar, de 1853 a 1857 fou professor de cant del Conservatori de Viena.
Va compondre dos graduals per a veus d'home, un ofertori; lieder; una obertura; minuets; poloneses; valsos per a piano, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1054 (ISBN 84 239-4556-1)