OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Magdalena

«Magdalena» té aquests significats:
* Magdalena (pastís), pastís de bescuit esponjós
* Asociación Deportiva Unión Magdalena o Unión Magdalena, club de futbol colombià de la ciutat de Santa Marta
* Maria Magdalena penitent o Magdalena penitent (1664), escultura barroca executada per Pedro de Mena
* Festes de la Magdalena, festes majors de Castelló de la Plana
* Toponímia:
** Cementiri de la Magdalena, cementiri parisenc ja desaparegut.
** Magdalena (Nou Mèxic), poble del comtat de Socorro, Nou Mèxic (EUA).
** Castell de la Magdalena, castell d'origen àrab construït entre els segles xi i xiii a Castelló de la Plana (País Valencià).
** Magdalena del Mar, districte a la vora del mar de la província de Lima al Perú.
** Portal de Magdalena, jaciment arqueològic situat a la ciutat de Lleida excavat intensament durant la dècada de 1980
** Riu Magdalena, riu de Colòmbia
** Departament de Magdalena, departament de Colòmbia.
** Palau de la Magdalena, palau situat a la península de la Magdalena, a Santander (Cantàbria, Espanya).
** Ermitori de la Magdalena, Paratge Natural Municipal de Castelló de la Plana (Plana Alta).
* Biografies:
** Josep Magdalena, ciclista català que va córrer entre 1910 i 1920
** Maria Magdalena Brotons i Capó (Palma, 1972), llicenciada en història de l'art i professora universitària.
** Maria Magdalena, distingida deixeble de Jesús de Natzaret.
** Anna Magdalena Bach (1701 - 1760), de soltera Anna Magdalena Wilcke, cantant.
** Enrique Miret Magdalena (Saragossa, 1914 - Madrid, 2009), teòleg progressista.
** Magdalena de Valois (Saint Germain-en-Laye, 1520 - Edimburg, 1537), princesa de França i reina consort d'Escòcia (1537).
** Magdaléna Rybáriková (Bratislava, 1988), tennista professional d'Eslovàquia.
** Magdalena Álvarez Arza (San Fernando, Andalusia, 1952), política i professora universitària andalusa que fou ministra de Foment d'Espanya
** Magdalena Kožená (Brno, 1973), mezzosoprano txeca.
** Magdalena de Suècia (Estocolm, 1982), princesa de Suècia i Duquessa de Hälsingland i Gästrikland.
** Magdalena Sofia Barat (Joigny, 1779 - París, 1865), religiosa francesa fundadora de la Societat del Sagrat Cor de Jesús.
** Magdalena de la Tour (1495 - 1519), comtessa d'Alvèrnia entre 1501 i 1519.
** Maria Magdalena d'Àustria (Graz, 1589 - Pàdua, 1631), noble austríaca duquessa consort de Toscana.
** Magdalena Buendelmonti, muller del comte Lleonard I Tocco de Cefalònia i Zante.
** Maria Magdalena Cladera Carriquiry (Montevideo, 1947), empresària uruguaiana d'origen mallorquí.
Viccionari
# Sex (pel·lícula)

Sex és una pel·lícula de drama romàntic noruec del 2024 escrita i dirigida per Dag Johan Haugerud per a Viaplay. La pel·lícula protagonitzada per Jan Gunnar Røise i Thorbjørn Harr, és la primera entrega de la trilogia Sexe Somnis Amor. Segueix dos homes en matrimonis heterosexuals que viuen unes experiències inesperades que desafien les seves percepcions de sexualitat, gènere i identitat. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va ser seleccionada a la secció Panorama del 74è Festival Internacional de Cinema de Berlín, on es va estrenar mundialment el 17 de febrer de 2024.

## Referències

* ↑ Abbatescianni, Davide. «Dag Johan Haugerud's Sex to premiere at the Berlinale» (en anglès). Cineuropa, 19-01-2024. Arxivat de l'original el 27 January 2024. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ «Sex». Goita què fan, ara!. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ Abbatescianni, Davide. «The Panorama strand of the Berlinale to open with Levan Akin's Crossing» (en anglès). Cineuropa, 17-01-2024. [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ «Dag Johan Haugerud's Nordic Drama 'Sex' Sells to Key Territories Following Berlinale Premiere (EXCLUSIVE)». Variety, 20-02-2024. Arxivat de l'original el 20 February 2024. [Consulta: 20 febrer 2024].
# Q36.5 Pro Cycling Team

El Q36.5 Pro Cycling Team (codi UCI: Q36) és un equip ciclista professional suís de categoria UCI ProTeam. L'equip fou fundat el 2023 amb la implicació dins l'equip de Vincenzo Nibali.

## Principals victòries
### Curses d'un dia

* Clàssica d'Almeria: 2023 (Matteo Moschetti)
* Gran Premi d'Isbergues: 2023 (Matteo Moschetti)

### Curses per etapes

* Sibiu Cycling Tour: 2023 (Mark Donovan)

### Campionats nacionals

* Campionat de Canadà en ruta: 2023 (Nickolas Zukowsky)
* Campionat d'Espanya en contrarellotge: 2024 (David de la Cruz)

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals, en particular de l'UCI Europa Tour. La taula presenta les classificacions de l'equip en els diferents circuits, així com el millor ciclista en la classificació individual.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2023 | - | Nickolas Zukowsky (40è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2023 | 5è | Matteo Moschetti (96è) |
UCI Oceania Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2023 | - | Damien Howson (16è) |
L'equip també participa de la Classificació mundial UCI.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2023 | 23è | Matteo Moschetti (119è) |

## Composició de l'equip

2024 :
2023 :

## Referències

* ↑ «Cyclisme – Une nouvelle équipe apparait, avec Nibali dans le staff» (en francès), 04-11-2022. [Consulta: 3 abril 2024].
* ↑ «Nibali, Ryder et leur effectif... l'équipe Q36.5 est au complet !» (en francès), 06-11-2022. [Consulta: 3 abril 2024].

## Enllaços externs

* Q36.5 Pro Cycling Team - Lloc web oficial
# Sèrie 3600 de FGV

La Sèrie 3600 de FGV va ser una sèrie d'unitats de tren operada per Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, originalment encarregades per FEVE per a la seva explotació en serveis de rodalia. Van circular en la línia del trenet de València-Jesús a Castelló i a partir de 1988 en Metrovalència. Era el material rodant més antic de la xarxa de metro quan es va inaugurar i va prestar servei de viatgers a les línies 1 i 2 fins a l'arribada de les noves unitats de la sèrie 4300 de Vossloh.

## Història

Van ser construïdes per Babcock & Wilcox en Sestao (Biscaia) l'any 1982 i van prestar servei fins a estiu del 2007, a excepció d'una de les 2 que es van reformar que es va retirar en 2008. Eren 10 unitats de tres cotxes, amb un cotxe motor i dos cotxes remolcats, un d'ells amb cabina. Fins a l'arribada de les noves unitats de la sèrie 4300 de Vossloh en 2007 van prestar servei en la línia 1 de MetroValencia a partir de 1988.
La seua potència era de 660 CV i funcionaven amb una tensió de 1,5 kV captada mitjançant pantògraf. Van ser les primeres unitats del trenet que van funcionar amb este voltatge.
Disposaven de seients de pell sintètica distribuïts en format de tertúlia, portaequipatges sobre els seients, amplis vestíbuls que permetien viatjar a molts viatgers dempeus i portes de doble fulla. Per cada unitat hi havia 433 places per a viatgers, 83 d'elles assegudes.
Estes unitats tenien el mateix disseny que les unitats 3500 d'Euskotren i FEVE, construïdes en 1975 per CAF en Beasain, només es diferenciaven pel color de la pintura i pels seus llums, sent rodons en la unitat d'FGV i quadrats en les UT 3500. Una diferència fonamental era que, a diferència de les 3500, les 3600 no tenien vàter. Les unitats de la sèrie 3600 estaven dissenyades per realitzar serveis de rodalia amb estacions espaiades, raó per la qual els motors i altres equips elèctrics de les unitats van ser forçats en haver de fer les parades freqüents en els serveis de metro en que van recalar a València. Segons algunes fonts, açò explicaria per què els motors d'estes unitats envelliren ràpidament.
Excepte la unitat 3604, la resta van ser desballestades.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de FGV
* Llistat de les unitats de la sèrie 3600 (castellà)
# Prat de Sant Jordi

El Prat de Sant Jordi, anomenat també Pla de Sant Jordi i, antigament, Pla o Prat de Catí, és una zona de Mallorca que comprèn una plana d'uns 60 km² de superfície, i que s'estén entre la ciutat de Palma, el litoral i la plataforma vindoboniana del Pla de Mallorca. Una línia de turons que va de sa Torre d'en Pau i el Coll d'en Rabassa a Son Ferriol el divideix en dues àrees: l'antiga Horta de Baix i el pròpiament dit Prat de Sant Jordi.
El procés d'emersió de la costa i l'existència d'un cordó dunar varen fer possible, possiblement en temps històrics, el tancament de l'antic golf que arribava a tocar de l'actual poble de Sant Jordi, substituint-lo per una zona humida. Va ser una zona pantanosa dins el terme de Palma fins a mitjan segle xix, que estava envoltat d'aigües que causaven malalties i d'altres inconvenients. Diverses vegades es va intentar la dessecació sense èxit.
L'any 1144 quan l'esquadra pisano-catalana saquejà Mallorca, segons la glosa llatina del poeta Lorenzo de Verona, les naus desembarcaren en el lloc de Catins, possiblement l'antic prat obert a la mar. Hi hagué intents de dessecació ja el 1321 amb el rei Sanç. El 1770 se'n tornà a projectar el drenatge. El 1815-16 se n'iniciaren les primeres obres. El 1818 els propietaris de terres presentaren un nou projecte. El 1819 s'excavà un petit canal de desguàs a l'estany Blanc i es reformà el canal principal fins a Son Oms. Les obres es varen reprendre el 1823. El 1824 es dessecaren els botjars de Son Banya, Son Llebre i Son Mosson, i es posaren en cultiu 71 ha.
El projecte definitiu de dessecació del Prat va ser realitzat i executat entre l'any 1845 i 1849, per l'enginyer neerlandès Paul Bouvy de Schorrenberg. amb la col·laboració del geòleg francès Paulin Vernière. El 1846 es constituí la Companyia de Dessecació del Prat de Sant Jordi. Amb la finalitat de resoldre el problema de la humitat de la zona, Bouvy hi instal·là un molí de vent de drenatge. De la primitiva zona humida, actualment només en resten ses Fontanelles

## Referències

* ↑ García Llinàs, Alejandro. «El Prat». A: Pla de Sant Jordi: Història d'un poble. Palma: Ajuntament de Palma, 2002, p. 17, 20-22.
* ↑ «Sant Jordi, Pla de». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 15. Palma: Promomallorca, p. 365-367. ISBN 84-8661702-2.
# Antoine Louis Malliot

Antoine Louis Malliot (Lió, França, 1812 - Rouen, 1867) fou un musicòleg i compositor francès del Romanticisme.
Va estudiar música al conservatori de París amb Choron, Garaudé i Banderali. Va debutar com a tenor d'òpera, però va abandonar l'escena i dedicar-se a l'ensenyança del cant a Rouen. A més d'algunes melodies, va compondre les òperes La vendéenne (1857), i La truffomanie, estrenades ambdues a Rouen. Com a escriptor, va deixar La musique au théatre, Création d'un conservatoire de musique à Rouen, i Institut Boieldieu.

## Referències

* ↑ «Malliot, Antoine Louis». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum núm. 32, p. 605. ISBN ISBN 84-239-4532-4.
* ↑ Riemann, Hugo. «Mailliot, Antoine Louis». A: Musik-Lexikon (en alemany). Volum II. M. Hesse, 1900, p. 670.
# Escut de la Baronia de Rialb

L'escut oficial de la Baronia de Rialb té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, una casa d'argent tancada de sable. Per timbre una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat l'1 d'abril del 1993 i publicat dins el DOGC el 14 d'abril del mateix any amb el número 1732.
L'element principal de l'escut és la "casa comuna" de la baronia de Rialb, i els esmalts, argent i atzur, provenen de les armes dels barons, els Alentorn. La corona també recorda la pertinença del municipi a la baronia.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ d'1 d'abril de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de la Baronia de Rialb.» (pdf). DOGC núm. 1732. Generalitat de Catalunya, 14-04-1993. [Consulta: 16 abril 2012].
# Alestes stuhlmannii

Alestes stuhlmannii és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 21 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 42-44.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: rius costaners de Tanzània, incloent-hi els rius Kingani, Wami, Ruvu, Rufiji i Kilombero.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Eccles, D.H., 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma. 145 p.
* ↑ Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1968: Un essai de systématique quantitative: la classification des espècies du genre Alestes s. lat. (Pisces, Characoidei). Vie et Milieu, Serie A: Biologie Marine v. 19 (núm. 1): 171-194.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Murray, A.M., 2004. Osteology and morphology of the characiform fish Alestes stuhlmannii Pfeffer, 1896 (Alestidae) from the Rufiji River basin, East Africa. J. Fish Biol. 65:1412-1430.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1986. Révision systématique des Alestes et Brycinus africains (Pisces, Characidae). Collection Études et Thèses. Éditions de l'O.R.S.T.O.M., París. 295 p.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Haworthia rossouwii var. petrophila

Haworthia rossouwii var. petrophila és una varietat de Haworthia rossouwii del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia rossouwii var. petrophila és una petita suculenta perennifòlia és una espècie prolífera amb nombroses fulles de color verd fosc, són relativament curtes, incurvades i fortament variades, amb marges i quilla amb espines. Està molt relacionat amb les calcàries costaneres. Les fulles d'aquesta espècie són més aviat esveltes en comparació amb la forma més deltoide de H. modesta. Les espines són més denses i fortes que recorda a H. herbacea.

## Distribució

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental, on només se coneix des de la petita àrea al voltant de Karsrivier.

## Taxonomia

Haworthia rossouwii var. petrophila va ser descrita per (M.B.Bayer) M.B.Bayer i publicat a Aloe 38: 36, a l'any 2001.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
rossouwii: epítet en honor de Gerhard Rossouw, jardiner del Jardí Botànic Nacional de Kirstenbosch i del Jardí Karoo de Worcester.
var. petrophila: epítet llatí que significa "amant de les pedres".

### Sinonímia

* Haworthia variegata var. petrophila M.B.Bayer, Haworthia Revisited: 159 (1999). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia petrophila (M.B.Bayer) M.Hayashi, Haworthia Study 3: 13 (2000).

## Referències

* 1 2 3 Jilemicky, Jakub. «Haworthia variegata var. petrophila» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 8 juliol 2021]. «Basiònim de Haworthia rossouwii var. petrophila»
* ↑ «Haworthia rossouwii var. petrophila» (en anglès). World Checklist of Selected Plants Families. (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «The Eponym Dictionary of Southern African Plants. Plant Names P-S» (en anglès). Calflora.org [Albany, Califòrnia] [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ «Sinònims de Haworthia rossouwii var. petrophila». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 8 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Imatges de Haworthia rossouwii var. petrophila, anomenada en aquest enllaç web com a Haworthia variegata var. petrophila que és l'antic nom
# Estany Blau (Angostrina)

L'Estany Blau, o Estany Gran de la Portella d'Espanya, és un estany del Pirineu, situat en el terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, a l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
És a 2.395 metres d'altitud, entre el Puig Peric, que fa 2.810 metres d'altitud, i el Puig de la Cometa, de 2.763 metres. Té a llevant seu el Petit Estany Blau i a ponent l'Estany de la Grava.
S'hi pot accedir a peu des de l'Estany de Lanós i des de la vall d'Orlú. L'Estany Blau és un indret visitat habitualment per les rutes excursionistes del sector nord del Massís del Carlit.

## Referències

* ↑ L'Estany Blau en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Una ruta excursionista d'Engarrista

## Bibliografia

* Becat, Joan. «5 - Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Mercadal (coord.), Oriol; Giménez (fot.), Emili. «El Capcir. Els Angles». A: Patrimoni medieval de la Cerdanya i el Capcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2017, p. 240-241 (Col·lecció Camí Ral, núm. 39). ISBN 978-84-232-0830-2.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Estany de Sobirans

L'estany de Sobirans o estany Sobirà és un llac d'origen glacial del Massís del Carlit, situat a 2.326,5, dins del terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
És a l'est del Carlit. Rep la seva aigua dels rierols que baixen d'aquest darrer cim i dels estanys de Trebens i d'en Gombau. Desguassa per la vall d'Angostrina via el rec de l'estany Llat, el Mesclant d'Aigües, el riu d'Angostrina i, finalment, el Reür, a través dels quals aporta la seva aigua al riu Segre. És el superior del conjunt d'estanys de la capçalera del riu d'Angostrina. Per dessota seu té l'estany de Trebens, el d'en Gombau, el del Castellar, l'estany de les Dugues, l'estany de Vallell, l'estany Llong, l'estany Llat, cap al sud-oest, i l'estany de la Comassa, l'estany Sec, l'estany del Viver i l'estany Negre cap al sud-est. Les aigües d'aquests estanys inferiors s'uneixen a les Basses d'en Gombau, d'on davalla cap al sud el Riu d'Angostrina.

## Referències

* ↑ L'Estany de Sobirans en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «5 - Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Mercadal (coord.), Oriol; Giménez (fot.), Emili. «El Capcir. Els Angles». A: Patrimoni medieval de la Cerdanya i el Capcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2017, p. 240-241 (Col·lecció Camí Ral, núm. 39). ISBN 978-84-232-0830-2.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Fotografies (francès)(castellà)
# Estatut d'Autonomia de la Comunitat Autònoma de Múrcia

L'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Autònoma de Múrcia, Llei Orgànica 4/1982, de 9 de juny, és l'estatut d'autonomia de la Regió de Múrcia. Fou aprovat el 9 de juny de 1982 i publicat el BOE núm. 146, de 19 de juny.
El 2013 va ser reformat.

## Referències

* ↑ Martín Jiménez, Rodrigo. «Capítulo 4. Título competencial y encuadramiento del modelo de protección social de la dependencia». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 130. ISBN 978-84-8355-687-0.
* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 580. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ Morcillo Moreno, Juana. Validez y eficacia de los derechos estatutarios : En especial, el proyecto de reforma castellano-manchego. Toledo: Ediciones Parlamentarias de Castilla-La Mancha, 2013, p. 9, 15. ISBN 978-84-691-2594-6.
# Clitarc

Clitarc és el nom dels següents personatges:
* Clitarc d'Erètria, tirà d'Erètria (Eubea)
* Clitarc, historiador d'Alexandre el Gran
* Clitarc, metge esmentat per Rufus Efesi
* Clitarc d'Egina, lexicògraf
* Clitarc, autor d'un epítom de les Sentències de Sext
# Estendard de la Generalitat Valenciana

Segons l'article 7 de la Llei 8/1984, de 4 de desembre, de regulació dels símbols de la comunitat i la seua utilització, l'estendard de la Generalitat Valenciana estarà constituït per l'emblema descrit en l'article 6é. d'aquesta Llei, sobre fons carmesí tradicional rivetat d'or. La utilització de l'Estendard serà exclusiva de la Generalitat Valenciana i es podrà utilitzar simultàniament amb la senyera tradicional del País Valencià.

## Vegeu també

* Senyera del País Valencià
* Himne de l'Exposició
* Escut del País Valencià

## Referències

* ↑ «Llei de la Generalitat Valenciana 8/1984, de 4 de desembre, per la qual es regulen els simbols de la Comunitat Valenciana i el seu ús. (DOGV núm. 211 de 13.12.1984) Ref. Base de dades 0995/1984». Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, 04-12-1984. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Símbols de la Comunitat. Els Furs. La identitat d'un Poble». Conselleria de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica. [Consulta: 26 abril 2020].
# Estenelau

Segons la mitologia grega, Estenelau (en grec antic Σθενέλας) va ser un rei d'Argos, fill de Crotop que pertany a l'estirp de Forbant i Tríopas.
Al seu fill Gelanor, Dànau li va reclamar el tron d'Argos quan va arribar d'Egipte.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 179. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 85. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1