OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lo Tésol

Lo Tésol (Tesó de Son) és una muntanya de 2.699 metres que es troba al municipi d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 262067001).
Aquest cim està inclòs a la llista dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Johann Crüger

Johann Crüger (Groß Breesen, prop de Guben - Berlín, 23 de febrer de 1662) fou un compositor alemany.
Després d'estudiar teologia a Wittenberg (1620), fou cantor 1662, de la referida església. Es donà conèixer com a musicògraf en les obres següents: Praecepta musicae practicae figuralis (Berlín, 1625), obra publicada després en alemany amb el títol de Rechter Weg zur Lust Kunst, Quaestiones musicae practicae (per escoles, Berlín, 1650)...
Les seves composicions, oblidades per la quasi totalitat dels llibres de música de la seva època i algunes de les quals es cantaven encara a principis del segle XX (Jesús meine Zuversicht, Nun danket alle Gott, Schücke dich O liebe Seele, entre altres), aparegueren, tanmateix, en diferents col·leccions, sota els títols: Praxis pietatis, oder geistliche Melodiem ueber Dr. Luthers una andere Gesänge (Leipzig, 1644, editada nombroses de vegades), Paradisos musicus musicalisches Lustgärtlein (Frankfurt de l'Oder, 1622), Recreationes musicae d,h. Neue poetische, etc. (Leipzig, 1631) i altres. Langbecker publicà una obra envers aquest compositor titulada: Johan Cruger von 1622 bis, 1622 Musik-Director an der Saint Nicolai Kirche in Berlín choral Melo.
Morí sent director a la capella de l'església de Sant Nicolau.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 8 ISBN 84-239-4515-4

## Enllaços externs

* «Music Listing - without preview images». Arxivat de l'original el 21 de maig 2021. [Consulta: 17 abril 2013]. «inclou arxius amb música de l'autor»
* «Dietrich Nummert Mit 24 schon Musikdirektor». luise-berlin.de, 1998. [Consulta: 17 abril 2013].
* «Bibliografia relacionada amb Johann Crüger» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# Pyrrhulina stoli

Pyrrhulina stoli és una espècie de peix de la família dels lebiasínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Surinam.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A., 1846. Histoire naturelle des poissons. Tome dix-huitième. Suite du livre dix-huitième. Cyprinoïdes. Livre dix-neuvième. Des Ésoces ou Lucioïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 18. i-xix + 2 pp. + 1-505 + 2 pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Boeseman, M., 1953. Scientific results of the Surinam Expedition 1948-1949. Part II. Zoology Núm. 2. The Fishes (I). Zoologische Mededelingen (Leiden) v. 32 (núm. 1): 1-24.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, M. i S.H. Weitzman, 2003. Lebiasinidae (Pencil fishes). p. 241-251. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Alonso, L.E. i H.J. Berrenstein, 2006 A Rapid Biological Assessment of the Aquatic Ecosystems of the Coppename River Basin, Suriname. RAP Bull. Of Biol. Assessment 39:114-117.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, G. S., 1926: Eine neue südamerikanische Characinidenart der Gattung Pyrrhulina. Blätter für Aquarien- und Terrarien-Kunde. Stuttgart. v. 37: 441-442.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T., 1912: A revision of the South American characid fishes of the genera Chalceus, Pyrrhulina, Copeina, and Pogonocharax. Annals and Magazine of Natural History (Series 8) v. 10 (núm. 58): 387-395.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Josep Garcia Robles

Josep Garcia Robles (Olot, 1835 - Barcelona, 25 de gener de 1910) fou un compositor català.
Al mateix temps que la música, practicà el dibuix i la pintura amb tant de profit que obtingué el càrrec de professor de dibuix al Col·legi Valldemia de Mataró. En aquesta població estrenà les primeres composicions musicals, entre elles algunes operetes.
Posteriorment traslladà la residència a Barcelona per dedicar-se a l'ensenyança (a l'Escola Municipal de Música de Barcelona) i la composició, i produí nombroses i inspirades composicions. Va escriure per a l'Orfeó Català l'Himne a La Bandera Catalana, i la trilogia Catalonia, la Pregària de la qual figurà molt temps en els programes de l'entitat musical. Pocs dies abans de morir encara li dedicà el Càntic del Llorer.
A més de les obres citades, són notables la Rondalla de pastors per cor d'homes; la Boda dels aucells -la peça que va tocar l'Orfeó Català en la seva estrena el 1892-; Tardor; una marina per a orquestra, titulada Retorn, i executada en els primers concerts de l'anomenada Associació Musical, de la que en fou un dels fundadors, una Avemaria, amb cors, l'oratori Santa Isabel d'Hongria, per a orquestra i orgue, dedicada a la família del comte de Güell. I les dues obres mestres seves: l'òpera Julio César, lletra de Nonito Guille, i el drama líric Garraf amb lletra de Ramon Picó i Campamar.
Altres composicions seves són: Meditació, per a corda, orgue i piano, Fantasia, un Magnificat; un O salutaris, un Ecce Panis, un Te-Deum, un Miserere, una Missa de Rèquiem, que s'executà en els seus funerals, i d'altres moltes melodies, sonates i peces de piano.
Organitzat pels seus amics i admiradors, en el Palau de la Música Catalana se celebrà el març de 1917 un festival en honor de Garcia Robles, en què s'executaren composicions seves, especialment el poema líric Garraf.

## Referències

* ↑ Vellvehí i Altimira, Jaume. «La Renaixença a Mataró: El Col·legi Valldemia». Sessió d'Estudis Mataronins [en línia] núm. 23 p. 129-136. Mataró: Museu Arxiu de Santa Maria - Institut Ramon Muntaner, 2006. [Consulta: 6 agost 2012].
* ↑ Millet, Lluís «Josep García Robles». Revista Musical Catalana, núm. 73, 1-1910.
* ↑ http://dialnet.unirioja.es/servlet/tesis?codigo=3643
* ↑ «Josep Garcia Robles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Tom núm. 25, pàg. 822 de l'Enciclopèdia Espasa

## Enllaços externs

* Partitura de Follies, per a cor mixt i piano
* Partitura de Pensament de nit, per a cant i piano
* Partitures de Josep Garcia Robles a la Biblioteca de Catalunya
# Gregorio Ballabene

Gregorio Ballabene (Roma, 1730 - 1800) fou un compositor italià. Fou un dels últims representants de l'escola romana contrapuntista dels segles XVI al XVIII, el qual xifrava la seva glòria en escriure per a gran nombre de veus i cors, composicions més teòriques que pràctiques, ja que en executar-les resultaven quasi sempre obscures i embrollades. Ballabene compongué un glòria i un kyrie per a 48 veus, dividides en 12 cors; un dixit a, un altre a vuit i un altre a quatre veus, un Confitebor a quatre veus amb instruments, una simfonia a més d'una missa a 12 cors, sobre la qual Keyberger, músic alemany domiciliat a Roma, publicà un estudi el 1774.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 7, pàg. 421 ISBN 84-239-4507-3
# Pla de l'Alzina (Marfà)

El Pla de l'Alzina és un pla de muntanya, antigament d'ús agrícola, del terme municipal de Castellcir, al Moianès. Pertany a l'enclavament de la Vall de Marfà.
És a llevant de la meitat, aproximadament, del Serrat dels Llamps, a la part meridional de l'enclavament de la Vall de Marfà. És el de més a llevant de tres plans successius que uneixen el Serrat dels Llamps amb Pujalt i el Serrat de la Descàrrega: més a ponent hi ha el Pla d'Olis i més lluny en la mateixa direcció el Pla dels Pins. A migdia del Pla de l'Alzina es troba la Font de Pujalt.
Travessa aquest pla el Camí de la Closella, que ressegueix la carena dels tres plans abans esmentats.

## Etimologia

Aquest pla rep aquest nom per la presència d'una imponent alzina que hi ha aproximadament al centre del pla.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Pla de l'Alzina en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Paraplotosus butleri

Paraplotosus butleri és una espècie de peix de la família dels plotòsids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 32,5 cm de longitud total.
* Els adults són totalment negres.

## Alimentació

Menja mol·luscs gastròpodes i crustacis.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 0-5 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord d'Austràlia.

## Costums

Sembla que és nocturn.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tom II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2 . 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Allen, G. R., 1998: A review of the marine catfish genus Paraplotosus (Plotosidae) with the description of a new species from north-western Australia. The Raffles Bulletin of Zoology v. 46 (núm. 1): 123-124.
* 1 2 3 «Paraplotosus butleri» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Allen, G.R., 1998. A review of the marine catfish genus Paraplotosus (Plotosidae) with the description of a new species from north-western Australia. Raf. Bull. Zool. 46(1):123-134.
* 1 2 Allen, G.R., 1998.
* ↑ Allen, G.R. i R. Swainston, 1988. The marine fishes of north-western Australia: a field guide for anglers and divers. Western Australian Museum, Perth. 201 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sara Jordà

Sara Jordà i Guanter (Figueres -ca 1895, Barcelona, 11 d'agost de 1938), fou una protectora de persones perseguides durant la guerra civil espanyola per ser contràries al govern republicà.
Pertanyia a una de les famílies més influents de Figueres de començaments del segle xx. Era filla de Tomás Jordà i Genover, que havia estat alcalde de Figueres els anys 1904 i 1905 i estava casada amb Josep Tutau i Estruch, net del ministre d'Hisenda de la Primera República Espanyola, Joan Tutau i Vergés.
Durant la guerra civil va ser membre del Socors Blanc, una organització creada el 1933 amb l'objectiu de proporcionar suport i assistència a partidaris del tradicionalisme i que durant la guerra va actuar de cinquena columna a la zona republicana.
El desenvolupament de la guerra i la progressiva crida de les lleves va fer que el 1938 el nombre de desertors s'hagués elevat molt, i més en les zones frontereres com l'Alt Empordà.
En aquest context, Sara Jordà es va implicar en la lluita clandestina. Es va infiltrar en centres oficials de Girona per obtenir documentació falsa, signatures i segells, que lliurava a persones perseguides per salvar de la mort, i organitzava expedicions per fer travessar les muntanyes, camí de França. Descoberta la xarxa, va ser detinguda i afusellada al Fossat de Santa Helena del castell de Montjuïc amb altres 6 dones i 57 homes. Va ser condemnada a mort pel Tribunal d'Espionatge i Alta Traïció. Mor a l'edat de 43 anys i viuda.
El seu nom figura entre les "caigudes per Espanya" com a membre de la Sección Femenina de la Falange al llibre autobiogràfic de Pilar Primo de Rivera.
L'ajuntament franquista de Figueres li va dedicar el nom de la rambla principal de la ciutat, on tenia la seva residència. Aquesta via portà el seu nom entre el 1939 i el 1979, any d'ençà del qual es torna a dir simplement La Rambla.

## Referències

* 1 2 «Defuncions. Any 1938 (pdf pàg.10)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 11-08-1938.
* ↑ Bernils, Josep M. «El figuerenc Joan Tutau, ministre d^Hisenda de la Primera República». Revista de Girona, núm. 179, 12-1996 [Consulta: 28 desembre 2014].
* ↑ Rubió Coromina, Jordi E. «De l'Empordà federal a l'Empordà nacionalsindicalista. Una aproximació al primer franquisme a través de la Hermandad de Cautivos por España». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, núm. 41, 2010. DOI: 10.2436/20.8010.01.26 [Consulta: 28 desembre 2014].
* ↑ Primo de Rivera, Pilar. Recuerdos de una vida (en castellà). Dyrsa, 1983.
* ↑ Bernils Mach, Josep M. «La Rambla de Figueres». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, 1990, pàg. 276.
# Johann Dilliger

Johann Dilliger, també Dillinger, (Eisfeld, 30 de novembre de 1593 - Coburg, 28 d'agost de 1647) fou un teòleg evangelista i compositor de música religiosa alemany.
Estudià a Wittenberg, i primerament fou cantor en la gran església d'aquella ciutat. El 1823 se i confià la feina de mestre, que deixà el 1625 per la de cantor de Coburg. Per una de les seves obres se sap que era pastor de Gellershausen el 1633. Més tard fou diaca en l'església de Moritz, de Coburg, on si va mantenir fins a la seva mort.
Llista no exhaustiva de les seves obres:
* Prodomi Tricliniorum sacrorum newer geitslicher Liedlein mit 3 Stimmen gesatit (Nuremberg, 1612);
* Medulla ex Psalmo 68 deprompta et harmonice 6 voc. composita (Magdeburg, 1614);
* Exercitatio musica I, continents XIII selectissimos concentus musicos variorum autorum, cum basso generali, quibus accesarunt 8 cantilenes 3 voc. (Wittenberg, 1624);
* Trauerlied auf dem Tod eines Riudes, mit 4 stimmen (Coburg, 1626);
* Disce mori, oder ein Gebetlein zur Betiachtung der Steeblichkeit, mit 4 stimmen ad Contrapundtum simplicem (Coburg, 1628);
* Gespraech D. Lutheri und eines kraukeu Studiosi, verdessem zu Wittenberg gehalten, jetzo aber in feine Reima galzacht, und mit 4 stimmen gesatz (1628);
* Musica votiva, Deo sacra, de Tempora, zum lieben neuen Jahrs der ganzen werthem jetst hoch-betrübten Christenheit, mit 2, 3, 4 und 5 stimmen, Theils Concerts, Theils Contrapuncto-Wets verfertiget (Coburg, 1929);
* Musica Christiana Cordialis Domestica (Coburg, 1630);
* Musica Concertiva (Coburg, 1632);
* Musica castrensis, Musica oratoria, Musica invitatoria, etc. (Coburg, 1633);
* Musica Cristiana valediatoria (Coburg, 1642).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 18, 1ª, part. pàg. 1171-72, ISBN 84-239-4518-9
# Gregorio Turini

Gregorio Turini (Brescia, Llombardia, vers 1560 - Praga, Txèquia, 1600) fou un compositor italià, pare del també compositor Francesco Turini.
Fou cantor i concertista de corn de la música de l'emperador Rodolf II.
Publicà:
* Cantiones admodum devotae cum aliquot psalmis, per a 4 veus iguals (1589);
* Canzonette, a 4 veus (1597);
* Teustche Lieder nach Art der Welschen Villanellen mit 4 Stimmen.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 65, pàg. 311 (ISBN 84-239-4565-0)
# Pla de les Alzines Sureres

El Pla de les Alzines Sureres és un pla agrícola i en part de bosc del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
És a prop i a llevant del nord de la urbanització de la Roureda, a ponent de la masia de la Roca. S'hi origina, cap al sud, el Xaragall de les Alzines Sureres.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern de caràcter descriptiu: en aquest pla hi havia força alzines sureres.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció "Monografies", núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Pla de les Alzines Sureres en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Johann Dürrner

Johann Dürrner (Ansbach, Alemanya, 15 de juliol de 1810 - Edimburg, Escòcia, 10 de juny de 1859) fou un compositor alemany.
Frequentà l'Escola Normal d'Altdorf bei Nürnberg i es dedicà sota la direcció de Schneider, en Dessau, a la música; el 1831 aconseguí la plaça de cant en la seva població natal, però havent estudiat durant alguns anys, sota la direcció dels mestres Moritz Hauptmann i Mendelssohn, va ser director d'orquestra a Edimburg.
Alguns dels seus cants corals són molt apreciats. La col·lecció completa d'aquests la publicà R. Muller (Leipzig, 1890).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, segona part, pàg. 2629. (ISBN 84-239-4581-2)
# Pyxichromis orthostoma

Pyxichromis orthostoma és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical entre 23 °C-27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Salisury.

## Referències

* ↑ «Pyxichromis orthostoma». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Haplochromis orthostoma» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Van Oijen, M.J.P., 1996. The generic classification of the haplochromine cichlids of Lake Victoria, East Africa. Zool. Verh. Leiden 302:57-110.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lippitsch, E. i L. Kaufman, 2003: Pyxichromis paradoxus (Perciformes: Cichlidae), a new haplochromine species from Lake Edward, East Africa, and reassessment of the genus Pyxichromis (Greenwood, 1980). Zeitschrift für Fischkunde v. 6 (núm. 1-2): 87-98.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Miquel Coniata

Miquel Coniata o Acominat (en grec Μιχαήλ Χωνιάτης o Ἀκομινάτος), (Chonae, Frígia, ca. 1140 – monestir de Bodonitsa, Molos, Phthiotis, 1220) fou un arquebisbe cismàtic i escriptor. És venerat com a sant per l'Església Ortodoxa.

## Biografia

Germà de l'historiador Nicetes Coniata, de jove estudià a Constantinoble, sota la direcció d'Eustaci de Tessalònica des de 1157. Fou després sots secretari del patriarca i cap al 1182 fou nomenat arquebisbe d'Atenes. Quan els croats envaïren la ciutat el 1204, defensà la ciutat, però en 1205 ha de rendir-la a Lleó Esgur. Marxà a Tessalònica i Carístia, i es retirà després a l'illa de Ceos. Cap al 1217 anà al monestir de Bodonitsa (avui Mendenitsa, al municipi de Molos, Ftiòtida), prop de les Termòpiles, on morirà en 1220.
Consta que fou el darrer posseïdor de la versió completa de dues obres de Cal·límac de Cirene, Hècale i Aitia. La seva obra reflecteix la decadència i l'estat miserable de l'Àtica i Atenes en la seva època. En destaca la correspondència amb Eutimi Tornikes o l'informe adreçat a Aleix III Àngel sobre els abusos de l'administració romana d'Orient, o els iambs sobre la ruina d'Atenes, o una monòdia en honor del seu germà.
Les seves obres, compostes d'homilies, cartes, discursos i poemes, foren publicades en dos toms per l'erudit escriptor grec Lambros (Atenes, 1879-1880), algunes d'elles, traduïdes al llatí, figuren en diverses recopilacions com les de P. Morelli, Cave, Labbe, Fabricius, Oudin, Montfaucon, Combefis, Lequiem, Kollar.

## Referències

* ↑ Tom núm. 3 pag. 879 de l'enciclopèdia Espasa.