OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Philipp Wolfrum

Philipp Wolfrum (Schwarzeubach, 17 de desembre del 1854 – Samedan, Engadina, 8 de maig del 1919) fou un musicògraf i compositor alemany.
Estudià en l'Escola reial de Música de Múnic. De 1879 al 1884 ensenyà aquest art en el Seminari de Bamberg, després en la Universitat de Heidelberg i més tard fou organista i director de la Societat Bach i del cor de l'església evangelista del Gran Ducat de Baden del que en fou succeït per Fritz Stein.
El 1890 es doctorà en filosofia a Leipzig i el 1898 fou nomenat professor numerari de ciències musicals de la Universitat de Heidelberg, rebent el 1907 el títol de director general de música.
Com a compositor feu diverses sonates per a orgue, un trio i un quintet per a piano i instruments d'arc, un quartet, Das grosse Halleluja, obra coral; Weihnachtsmysterium, obra coral, Der Evangelische Kirchenchar, obra coral. Diversos cors per a veus mixtes i veus d'home, lieder i peces per a piano. A més publicà; Die Enstehung und erste Entwickelung des deutschen evangelischen Kirchenliedes in musikalischer Bezietung (1890), i Johann Sebastian Bach (1906).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 437 ISBN 84-239-4570-7
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1061 (ISBN 84 239-4556-1)
# Harttia punctata

Harttia punctata és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Steindachner F. 1877. Die Süsswasserfische des südöstlichen Brasilien (III). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 74 (1. Abth.). 559-694.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, P. de. 1939. Sobre o gênero Harttia, Steind. (Peixes: Loricariidae). Bol. Biol. Sao Paulo (N. S) v. 4 (núm. 1): 11-13, Pl. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T. 1993. Cinco espécies novas de Harttia Steindachner, 1876 da região sudeste do Brasil, de comentários sobre o gênero (Teleostei, Siluriformes, Loricariidae). Comun. Mus. Ciênc. PUCRS, Sér. Zool. Porto Alegre v. 6: 3-27.
* Rapp Py-Daniel, L. H. & E. C. Oliveira 2001. Seven new species of Harttia from the Amazonian-Guyana region (Siluriformes: Loricariidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 1): 79-96.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tirant lo Blanc (pel·lícula)

Tirant lo Blanc és una pel·lícula de 2006 dirigida per Vicente Aranda i basada en el llibre homònim de Joanot Martorell. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Es basa essencialment en els episodis de la novel·la de Joanot Martorell (final del segle xv) i té lloc a Constantinoble i referent als amors de l'heroi Tirant lo Blanc i de Carmesina, la filla de l'emperador romà d'Orient. Per raons de restriccions cinematogràfiques, la trama de Tirant lo Blanc no és del tot respectada. L'emperador de Constantinoble encarrega Tirant d'alliberar l'imperi grec dels turcs, cosa que fa. El desafiament següent serà per a ell de guanyar el tresor més car de la princesa Carmesina: en un món destrossat per la guerra, víctima de les ambicions dels combatents i de la lluita per al poder, el tresor més cobejat és la virginitat de la filla de l'emperador. Sobre el camp de batalla, Tirant és ajudat pels famosos almogàvers i en les lluites més secretes de les alcoves del palau imperial, ho és per les dames de la cort, la qual cosa explica el subtítol de la pel·lícula: «El complot de les dames».

## Repartiment

* Casper Zafer: Tirant lo Blanc
* Esther Nubiola: Carmesina
* Victoria Abril: la Vídua Reposada
* Leonor Watling: Plaerdemavida
* Ingrid Rubio: Estefània de Macedònia
* Charlie Cox: Diafebus
* Giancarlo Giannini: l'emperador
* Jane Asher: l'emperadriu
* Sid Mitchel: Hipòlit
* Rafael Amargo: el gran Soldà

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula va ser presentada a València el 30 de març de 2006
* Va estrenar-se a 264 sales espanyoles el 7 d'abril de 2006.
* Es va presentar fora de selecció al Festival Internacional de Cinema de Canes, el 21 i 22 de maig de 2006.
* Es va presentar en el Festival Internacional de Cinema de Venècia.

## Referències

* ↑ «Aranda recrea el "vodevil artúrico" de 'Tirant lo Blanc'» (en castellà). El Pais, 31-03-2006. [Consulta: 3 octubre 2016].
* ↑ «Aranda estrena 'Tirante el Blanco'» (en castellà). El Pais, 30-03-2006. [Consulta: 3 octubre 2016].
* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Tirant lo Blanc». [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «Tirante el blanco, sinopsis de la película». [Consulta: 25 gener 2019].
# Escut de Guardiola de Berguedà

L'escut oficial de Guardiola de Berguedà té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un castell de sable obert acompanyat de 2 graelles de sable una a cada costat. Per timbre una corona mural de poble.
Va ser aprovat el 14 de desembre de 1989 i publicat al DOGC el 12 de gener de l'any següent amb el número 1241. S'hi veu el castell de Guardiola. El poble va estar sota la jurisdicció eclesiàstica del monestir de Sant Llorenç prop Bagà, representat per les dues graelles a banda i banda del castell, que són l'atribut de sant Llorenç.
La bandera oficial de Guardiola de Berguedà té la següent descripció:
Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb una bandera negra de gruix 1/6 de l'alçària del drap, i a cada costat una banda negra de gruix 1/12 que li és paral·lela, separada de la banda principal per un espai d'1/12.
Va ser aprovada el 13 d'abril de 1994 i publicada en el DOGC el 25 d'abril del mateix any amb el número 1888.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Guardiola de Berguedà.» (pdf). DOGC núm. 1241. Generalitat de Catalunya, 12-01-1990. [Consulta: 2 gener 2013].
* ↑ «RESOLUCIÓ de 13 d'abril de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Guardiola de Berguedà.» (pdf). DOGC num. 1888, 25-04-1994. [Consulta: 1r maig 2010].
# Giovanni de Marinis

Giovanni de Marinis (Bari, segle XVI - valor desconegut) fou un compositor italià.
Giovanni de Marinis, compositor i mestre de capella de la catedral de Bari, va ser probablement el mestre de Giovanni Pietro Gallo. El 1596 va imprimir a Venècia el Primo libro de madrigali a sei voci, en el qual 13 composicions són de Marinis i una del seu deixeble Gallo; aquest, al seu torn va incloure la música del mestre al Primo libro de madrigali, publicat a Bari el 25 d'agost de 1597.
El Secondo libro de madrigali a sei voci de Marinis es va publicar el 1601, també a Venècia.

## Referències

* ↑ DINKO FABRIS, MARCO RENZI, La musica a Bari, dalle cantorie medievali al conservatorio Piccinni, Bari, Levante, 1993, p. 93.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 33, pàg. 202, ISBN 84-239-4533-2
* IAIN FENLON, entrada «Giovanni Pietro Gallo» e «Giovanni de Marinis» a New Grove Dictionary
* DINKO FABRIS, MARCO RENZI, La musica a Bari, dalle cantorie medievali al conservatorio Piccinni, Bari, Levante, 1993.
# Escut de Gósol

L'escut oficial de Gósol té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un castell de sinople obert acompanyat de 3 pinyes de sinople posades 2.1.; la bordura de gules. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 9 de juny de 1982 i publicat al DOGC el 30 de juliol del mateix any amb el número 245.
S'hi veu el castell de Gósol (del segle XI), que pertanyia als barons de Pinós. Les armes parlants d'aquesta família són les representades a l'escut: tres pinyes de sinople sobre camper d'or, amb una bordura de gules.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «DECRET 200/1982, de 9 de juny, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Gósol per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 245. Generalitat de Catalunya, 30-07-1982. [Consulta: 28 abril 2012].
# Mariana Ortiz de Zárate

Mariana Ortiz de Zárate (Asunción, segle xviii), anteriorment anomenada erròniament Elvira Mena de las Llanas, aplicant-li els cognoms patern i el del marit que no va usar mai, va ser una independentista del virregnat del Río de la Plata.
Nascuda a Asunción, va ser filla del capità Juan de Mena y Ortiz de Velasco, el que va ser el cabdill i màrtir de la revolució dels comuners, un moviment precursor de l'emancipació americana, i de Mariana Ortiz de Zárate y Rojas-Aranda.
Casada amb el peninsular Ramón de las Llanas, Ortiz va viure ben aviat els esdeveniments de la revolta comunera contra Diego de los Reyes Balmaceda. Juntament amb el seu pare i el seu marit, ambdós morts a causa de la revolució, va demostrar estar a favor de la causa dels comanadors, que havien estat empobrits a causa del poder dels jesuïtes.
Ortiz és una de les icones femenines més estimades de la història paraguaiana, i és considerada la primera dona que va pronunciar la paraula pàtria en referència a Paraguai. L'episodi més conegut de la seva vida va ser quan, ja vídua, portava dol per la mort del seu marit, en saber que el seu pare havia estat condemnat a mort a Lima, va vestir-se amb els seus millors vestits i va sortir pels carrers d'Asunción a revifar els ànims revolucionaris, dient que no s'havia de plorar ni portar dol pels herois i màrtirs de la llibertat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Alvarenga Caballero, Pedro Antonio. «Mariana Ortiz de Zárate» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ Kallsen, Osvaldo. Asunción y sus calles: antecedentes históricos (en castellà). Asunción: Imp. Comuneros, 1974, p. 162.
* ↑ Bordón, Rodolfo «El Paraguay busca la recuperación de su soberanía». Claridad, núm. 346, gener-abril 1941.
# L'estrany (impost)

L'estrany és un impost andorrà de caràcter comunal o local, és a dir establert pels comuns, que es pagava per tots els estrangers propietaris de pisos o apartaments sense residència principal al terme de la parròquia, amb el temps es va deixar d'impositar tot i la seva vigència a la Constitució Andorrana de 1993. A la Massana aquest impost es pagava basant-se en el fet que una persona forana residís a la parròquia. L'any 2000 el Raonador del Ciutadà, Ricard Fiter, va enviar una petició formal al Comú de la Massana recomanant deixar d'aplicar aquest impost basant-se en el fet que a la resta de parròquies ja no s'aplicava i que era "anacrònic".
És un impost tradicional, està documentat per exemple a l'Arxiu del Comú de Sant Julià de Lòria en una sentència del 1792 del Consell General de les Valls d'Andorra sobre el pagament de l'estrany motivada per una qüestió entre el Comú d'Ordino i els arrendataris del poble i a l'Arxiu del Comú de Canillo en una anotació relativa al pagament del tribut al segle xviii. Per exemple a la parròquia d'Encamp els propietaris estrangers no residents pagaven 4.400 pessetes l'any 1989.

## Bestiar

L'estrany actualment tributa el bestiar, en aquest cas l'entrada del bestiar estranger.

## Referències

* ↑ «Butlletí Oficial del Principat d'Andorra núm. 19-08». Consell General d'Andorra, 1996. [Consulta: 8 juny 2012].
* ↑ «Butlletí Oficial del Principat d'Andorra núm. 18-01». Consell General d'Andorra, 1989. [Consulta: 8 juny 2012].
* ↑ «Garralla fara extensiu a tota la parroquia l'impost de l'estrany». VilaWeb, 03-08-2000. [Consulta: 8 juny 2012].
* ↑ «Butlletí Oficial del Principat d'Andorra núm. 64-05». Consell General d'Andorra, 29-11-1993. [Consulta: 8 juny 2012].
* ↑ «Catàleg de l'Arxiu del Comú de Sant Julià de Lòria». Arxius.ad. Comú de Sant Julià de Lòria, 1997. [Consulta: 8 juny 2012].
* ↑ «Catàleg de l'Arxiu del Comú de Canillo». Arxius.ad. Comú de Canillo, 1999. [Consulta: 8 juny 2012].
* ↑ Consell General d'Andorra. Butlletí Oficial del Principat d'Andorra núm. 04-01, 13 de març de 1989 [Consulta: 8 juny 2012].
* ↑ «Canillo aprova les Ordinacions per l'any 2010». Ordinacions any 2010 Consell Sabut 10 i 11 de febrer de 2010. Comú d'Ordino, 2010. [Consulta: 8 juny 2012].
# Orobis

Els orobis (en llatí Orobii) eren una tribu de gals o celto-lígurs de la Gàl·lia Cisalpina que només menciona Plini el Vell sota l'autoritat de Cató, i diu que Bergomum i Comum van ser fundades per aquest poble, igual que Forum Licinii que abans portava un altre nom, i sobre la qual es va construir la ciutat romana. Segons Cató, el seu país original es trobava en un lloc anomenat Barra, situat dalt de les muntanyes, però deia que era incapaç de saber-ne el seu origen. Corneli Alexandre Polihistor diu que eren un poble grec, però aquest historiador era molt poc fiable.

## Referències

* ↑ L'Archéologue núm. 128
* ↑ Smith, William (ed.). «Orobii». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 febrer 2021].
# Escut de Linyola

L'escut oficial de Linyola té el següent blasonament:
    Escut caironat: escacat d'or i de sable, i, ressaltant sobre el tot una garba de lli florit d'argent. Per timbre, una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat el 3 d'octubre de 1989 i va ser publicat en el DOGC el 18 d'octubre del mateix any amb el número 1208.
La garba de lli és un senyal parlant al·lusiu al nom de la població. Linyola fou el centre d'una baronia medieval (fet que és recordat per la corona de baró), situada al comtat d'Urgell: l'escacat d'or i de sable són les armes d'Urgell.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pla d'Urgell

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Linyola.» (pdf). DOGC núm. 1208. Generalitat de Catalunya, 18-10-1989. [Consulta: 30 desembre 2011].
# Phractura fasciata

Phractura fasciata és una espècie de peix de la família dels amfílids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Boulenger G. A. 1900. On some little-known African silurid fishes of the subfamily Doradinae. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 6 (núm. 36). 520-529.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1920. Poissons recueillis au Congo Belge par l'expédition du Dr C. Christy. Zoologie. -- Série I. Matériaux pour la Faune du Congo. Annales du Musee du Congo Belge (Serie 1) v. 2 (fasc. 4): 1-38, Pls. 23-25.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Skelton, P.H. i G.G. Teugels, 1986. Amphiliidae. p. 54-65. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Skelton, P.H., 1992. Amphiliidae. p. 450-467. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França. PDF (anglès)
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Hasemania melanura

Hasemania melanura és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Iguaçú.

## Referències

* ↑ Ellis, M. D. «On the species of Hasemania, Hyphessobrycon, and Hemigrammus collected by J. D. Haseman for the Carnegie Museum» (en anglès). Annals of Carnegie Museum, 8, 1 (2), 1911, pàg. 148–163.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ellis, M. D. 1911. On the species of Hasemania, Hyphessobrycon, and Hemigrammus collected by J. D. Haseman for the Carnegie Museum. Ann. Carnegie Mus. v. 8 (núm. 1, art. 2): 148-163, Pls. 1-3.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Giulio Cesare Gabussi

Giulio Cesare Gabussi (? - Itàlia, 1619) fou un compositor italià del segle xvi.
Fou deixeble de Constancio Porta i mestre de capella a Roma vers el 1580, i des del 1582 fins al 1611 de la catedral de Milà.
Escriví inspirada música religiosa i exquisits madrigals, publicats entre 1618 i 1623.

## Referències

* Tom núm. 25 pàg. 360 de l'Enciclopèdia Espasa. (ISBN 84-239-4525-1)
# L'home del soterrani

L'home del soterrani (originalment en francès, L'Homme de la cave) és una pel·lícula de thriller psicològic francès del 2021 dirigida per Philippe Le Guay. S'ha doblat al català.

## Sinopsi

A París, en Simon i l'Hélène decideixen vendre un celler a l'edifici on viuen. Un home amb un passat problemàtic el compra i s'hi muda sense previ avís. A poc a poc, la seva presència trastocarà la vida de la parella. La pel·lícula evoca fets reals: la profanació del cementiri de Westhoffen i les accions desestabilitzadores de l'associació neonazi Aquila.

## Repartiment

* François Cluzet: Jacques Fonzic
* Bérénice Bejo: Hélène Sandberg
* Jérémie Renier: Simon Sandberg
* Victoria Eber: Justine
* Jonathan Zaccaï: David Sandberg
* Denise Chalem: Nelly Sandberg
* Patrick Descamps: Gérard
* François-Éric Gendron: Maître Massard
* Laëtitia Eïdo: Maître Vasquez
* Martine Chevallier: Maître Rivière
* Patrick d'Assumçao: senyor Leroux
* Éric Génovèse: senyor Martini
* Sharif Andoura: Luka Steiner

## Referències

* ↑ Alion, Yves «A propos de L'Homme de la cave» (en francès). L'Avant-scène Cinéma. Alice Edition [París], núm. 686, 10-2021, pàg. 118-123. ISSN: 0045-1150.
* ↑ «L'home del soterrani». Ésadir.cat. [Consulta: 22 juliol 2022].
* ↑ «L'home del soterrani». Base de dades del cinema en català. Gencat.cat. [Consulta: 22 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Escut de Llanera de Ranes

L'escut de Llanera de Ranes és un símbol representatiu oficial de Llanera de Ranes, municipi del País Valencià, a la comarca de la Costera. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, truncat i mig partit. Al primer quarter, en camp de gules, un Agnus Dei d'argent, amb nimbus crucífer d'or i creu d'or, i amb la banderola blanca [sic] amb creu de gules. Al segon quarter, en camp de sinople, un castell d'argent, maçonat i aclarit de sable. Al tercer quarter, escacat de gules i argent, amb una flor de lis de gules en cada quadrat d'argent i una d'argent en cada quadrat de gules. Per timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 15 de setembre de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.601, de 3 d'octubre de 2003.
L'Agnus Dei o anyell pasqual és el senyal de sant Joan Baptista, patró del poble. A sota, les armories de Jordi Sanç de Vilaragut i de Castellví, a qui el 1650 es va concedir el títol de marquès de Llanera.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de la Costera.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana «Resolució de 15 de setembre de 2003, del Con­seller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Llanera de Ranes (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.601, 03-10-2003, pàg. 24.264 [Consulta: 10 febrer 2016].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2019, p. 125 [Consulta: 10 octubre 2020].