# Convent de Sant Sebastià (Barcelona)

El Convent de Sant Sebastià era un edifici de Barcelona que ocupava l'illa de cases entre la plaça del mateix nom (actualment de Correus) i els carrers del Consolat i el passeig d'Isabel II, just davant de la Llotja de Mar, de la que el separava el carrer de Campmany. El seu solar és l'actual plaça d'Idrissa Diallo, abans d'Antonio López.

## Història i descripció

El 1466, el Consell de Cent va acordar celebrar la festa de Sant Sebastià a causa de les epidèmies que assolaven la ciutat. El 1507 va decidir construir una església dedicada al sant, i a tal efecte, va contractar el mestre de cases Pau Mateu, i el 15 d'abril el conseller en cap en va col·locar la primera pedra, essent acabada dos anys més tard.
El 1631, els monjos caracciolins es van establir a Barcelona i van servir a l'Hospital de la Misericòrdia, fins que el 1636 van obtenir permís per a construir un convent al carrer d'Oliver al barri de la Ribera. El 1640, arran de la Guerra dels Segadors, van abandonar la ciutat i a la seva tornada el 1652 hi van construir un nou convent i església, dedicat a l'Esperit Sant. El 1715 van ser desallotjats per a la construcció de la Ciutadella, i el 1719, Felip V els va cedir l'església de Sant Sebastià, a la part occidental de la qual van construir el nou convent.
El 1835, els monjos foren exclaustrats, i el 1837, el convent va ser cedit per l'Estat a canvi d'un canon anual a la Junta de Comerç de Barcelona, que el va destinar a aules d'ensenyament de l'Escola de la Llotja i altres estudis, incloent-hi la primera escola d'enginyers industrials de la ciutat.
Després de la Revolució de 1868, el 1873 l'Estat vengué el convent a la Societat Catalana General de Crèdit, que el va parcel·lar en quatre solars. La banda oriental, on es trobava l'església, va ser enderrocada i s'hi construïren nous edificis. En canvi, l'occidental va ser adquirida per Higinia del Pozo y Sarte, casada en segones noces amb el metge Joaquim Zulueta i Cisteré, i el seu cunyat Antoni, que van fer reformar l'edifici amb la conversió dels magatzems dels baixos en botigues, suprimint els entresols i fent-hi balcons, coronant les teulades piramidals de les torres amb aglans i variant la distribució interior, a més de cobrir el claustre amb una claraboia. Els espais van ser llogats i s'hi instal·laren establiments com el Cinematógrafo Español de Josep Ubach, el Gran Café del Comercio o les oficines de la naviera Pinillos Izquierdo i Cia.
Finalment, el convent fou enderrocat a finals dels anys 1920 per a eixamplar la plaça i donar continuïtat a la Via Laietana, i durant un temps, els arcs del claustre van quedar a la vista.

## Referències

* 1 2 3 Pi i Arimon, Andreu Avel·lí. Barcelona antigua y moderna, ó descripción de esta ciudad desde su fundación hasta nuestros días, tomo I, 1854, p. 559-560.
* 1 2 3 Barraquer i Roviralta, 1906, p. 539.
* ↑ AHPB, notari d'Hisenda Manuel Clavillart, 22-07-1841.
* 1 2 3 «CONVENT DE SANT SEBASTIÀ. (1719-1920's)». Barcelofília (blog). Miquel Barcelonauta, 01-01-2013.
* 1 2 3 Barraquer i Roviralta, 1906, p. 548.
* ↑ Barraquer i Roviralta, 1915-1917, p. 556-557.
* ↑ AHPB, notari d'Hisenda Ignasi Carner, 23-08-1873.
* 1 2 Barraquer i Roviralta, 1915-1917, p. 557.
* 1 2 Barraquer i Roviralta, 1915-1917, p. 557-558.
* ↑ AHPB, notari Josep Falp, 28-04-1875 i 24-02-1876.
* ↑ «Anuario-Riera» p. 403, 1897.

## Vegeu també

* Passatge del Crèdit
* Casa Higinia del Pozo

## Bibliografia

* Barraquer i Roviralta, Gaietà. «XX. Caracciolos». A: Las Casas de religiosos en Cataluña durante el primer tercio del siglo XIX. Barcelona: Imprenta de F.J. Altés y Alabart, 1906, p. 539-548.
* Barraquer i Roviralta, Gaietà. «XXXII. Los conventos barceloneses en los tiempos posteriores al incendio». A: Las Casas de religiosos en Cataluña durante el primer tercio del siglo XIX. Barcelona: Imprenta de F.J. Altés y Alabart, 1915-1917, p. 556-560.

## Enllaços externs

* «CONVENT DE SANT SEBASTIÀ. (1719-1920's)». Barcelofília (blog). Miquel Barcelonauta, 01-01-2013.
* «Convent de sant Sebastià». Barcelona entre muralles. Francesc Font.