OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de peixos del Turkmenistan

Aquesta llista de peixos del Turkmenistan -incompleta- inclou 68 espècies de peixos que es poden trobar al Turkmenistan ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Abbottina rivularis
* Abramis brama
* Acipenser gueldenstaedtii
* Acipenser nudiventris
* Acipenser persicus
* Acipenser stellatus
* Alburnoides bipunctatus
* Alburnoides taeniatus
* Alburnoides varentsovi
* Alosa braschnikowi
* Alosa caspia caspia
* Alosa caspia persica
* Alosa kessleri
* Alosa sphaerocephala
* Anatirostrum profundorum
* Aspiolucius esocinus
* Aspius aspius

## B

* Barbus lacerta
* Benthophiloides brauneri
* Benthophiloides turcomanus
* Benthophilus casachicus
* Benthophilus granulosus
* Benthophilus magistri
* Benthophilus mahmudbejovi
* Benthophilus stellatus

## C

* Capoeta capoeta capoeta
* Capoetobrama kuschakewitschi kuschakewitschi
* Carassius carassius
* Carassius gibelio
* Caspiomyzon wagneri
* Caspiosoma caspium
* Clupeonella cultriventris
* Clupeonella engrauliformis
* Clupeonella grimmi
* Ctenopharyngodon idella
* Cyprinus carpio carpio

## E

* Esox lucius

## G

* Gambusia holbrooki

## H

* Huso huso
* Hypophthalmichthys molitrix
* Hypophthalmichthys nobilis

## K

* Knipowitschia caucasica
* Knipowitschia longecaudata'

## L

* Liza aurata
* Liza saliens
* Luciobarbus brachycephalus
* Luciobarbus capito

## M

* Mesogobius batrachocephalus
* Mesogobius nonultimus
* Metaschistura cristata
* Misgurnus anguillicaudatus
* Mylopharyngodon piceus

## N

* Nemacheilus starostini
* Neogobius gymnotrachelus
* Neogobius melanostomus

## O

* Oryzias latipes

## P

* Parabramis pekinensis
* Paraschistura sargadensis
* Ponticola gorlap
* Ponticola syrman
* Pseudorasbora parva
* Pseudoscaphirhynchus hermanni
* Pseudoscaphirhynchus kaufmanni

## R

* Rhinogobius brunneus
* Rhinogobius similis

## S

* Schizothorax pelzami
* Silurus glanis
* Stenodus leucichthys

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Turdakov, F. A., 1948: A study of the taxonomy and distribution of some species of the genus Nemachilus Hasselt (Pisces, Cypriniformes) in Kirghizia and Central Asia. Trudy Kirgizskogo Pedagogicheskogo Instituta v. 1 (núm. 1) for 1946: 49-59.
* Vasil'eva, E. D., 2007: Gobies of the genus Rhinogobius (Gobiidae) from Primor'e and water bodies of central Asia and Kazakhstan: I. Morphological characteric and taxonomic status. Journal of Ichthyology v. 46 (núm. 9): 691-700.

## Enllaços externs

* FAO - Fishery and Aquaculture Country Profiles - Turkmenistan (anglès)
# Gabriel Garcia i Anglada

Gabriel Garcia i Anglada (Girona, 7 de gener del 1876 - Cassà de la Selva, 23 d'octubre del 1936) va ser un sacerdot, mestre de capella i organista a Cassà de la Selva. Estudià música i la carrera eclesiàstica al Seminari de Girona i, tot just ordenat el 1900 va ser destinat a la parròquia de Cassà, on hi creà una capella musical, embrió el 1901 de l'Orfeó Catalunya, de molta futura anomenada, i que existí fins al 1921. Formà un gran nombre de futurs músics, com Joaquim Poll, Ramon Serrat, Pere Mercader, Manuel Dalmau, Martí Llosent i Josep Prunell i Sureda (Cassà, 1901-Girona, 1976, futur salmista de la catedral de Girona). El 1900 dirigia l'Orfeó de Santa Cecília de Girona, i als anys 10 del segle XX col·laborà en les sessions preparatòries de la nounada Cobla Orquestra La Selvatana
L'ajuntament de Cassà li dedicà el carrer "Mossèn Gabriel Garcia"

## Referències

* ↑ Maymí i Coroleu, Joan «El pati dels "Hermanos"». Llumiguia, núm. 722, 4-2013, pàg. 73.
* ↑ Roqué i Jutglà, Robert. La Selvatana, 75 anys d'una cobla-orquestra. Cassà de la Selva: Ajuntament de Cassà de la Selva, 1988. ISBN 9477060088.
* ↑ Carmaniu Mainadé, Xavier «Gironins del segle xix. Gabriel Garcia Anglada». Diari de Girona, 03-04-2016.
* ↑ Maymí Coroleu, Joan «El nom dels carrers de Cassà (6)». Llumiguia, núm. 743, 1-2015, pàg. 85.

## Bibliografia

* Rich Serra, Ma. Luisa. Rdo D. Gabriel García Anglada y el Orfeó Català. Tesis de Licenciatura. Barcelona: Universidad de Barcelona, 196?. Arxivat 2021-04-28 a Wayback Machine.
# Parotocinclus prata

Parotocinclus prata és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Rio da Prata (conca del São Francisco al sud-est del Brasil).

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1889. Preliminary notes on South American Nematognathi. II. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 2. 28-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Garavello, J. C. 1977: Systematics and geographical distribution of the genus Parotocinclus Eigenmann & Eigenmann, 1889 (Ostariophysi, Loricariidae). Arquivos de Zoologia (São Paulo) v. 28 (núm. 4): 1-37.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Ribeiro, A. C., A. L. de A. Melo & E. H. L. Pereira 2002. A new species of Parotocinclus (Siluriformes: Loricariidae) from the rio São Francisco basin, southeastern Brazil. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 13 (núm. 3): 217-224.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# El Teular de Uris

El Teular de Uris (municipi de Cocentaina, comarca del Comtat). Empresa terrissaire, que fabricava teules i rajoles, pertanyent a la família Uris i descendents, de Cocentaina, amb la xemeneia més alta del País Valencià, de fust octogonal, amb totxets cuits, d'uns 50 m. (1926), amb forns Hoffmann de foc corregut per al procés de ceràmica. Es desmantellà a la dècada de 1980, i fou dempeus fins a la dècada de 1990, enderrocada en vendre el solar per part de Francisco i Rafael Uris Ferrándiz, i d'altres socis, on es va construir el Centre Cultural El Teular per part de l'ajuntament de Cocentaina. Se'n conserva fotografia a l'arxiu del Centre d'Estudis Contestans (làm. CIX, xemeneia núm. 121). Els descendents Sempere Ferrándiz han continuat fabricant rajoles amb empresa pròpia. D'aquests, en destaca el ceramòleg Emili Francesc Sempere Ferràndiz (Cocentaina, 17 de setembre de 1941), conegut com a Emilio Sempere, autor de diversos llibres i estudis sobre ceràmica hispànica.

## Referències

* Recerques 20 (2011), 217-292, Museu d'Alcoi. Article de Ramon Molina Ferrero. Amb fotografia en b/n de la fàbrica (Lámina CIX. Chimenea núm. 121. ISSN: 1135-2663. A la p. 289, hi ha una fotografia de la fàbrica, conservada a l'arxiu del Centre d'Estudis Contestans.
* ↑ Recerques 20 (2011). Museu d'Alcoi, article de Ramon Molina Ferrero.
# Flors dins d'un gerro

Flors dins d'un gerro (Fleurs dans un vase) és un quadre de Pierre-Auguste Renoir pintat pels volts del 1898 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Història

Els quadres de flors i fruites són nombrosos en l'obra de Renoir, sobretot després del 1890 (a L'atelier de Renoir, aquesta obra porta la data del 1898). Alguns pintors contemporanis de Renoir van pintar també nombroses natures mortes amb flors, com, per exemple, Édouard Manet i Henri Fantin-Latour.

## Descripció

La varietat de les flors aplegades ací dona lloc a una composició molt elaborada, rara en l'artista. Interessant-se potser per les recerques contemporànies sobre la multiplicitat dels punts de vista, Renoir suggereix el vetllador damunt del qual es troba el gerro per mitjà d'un arc de cercle tractat de forma plana, de tal manera que el moble sembla inclinar-se cap al plànol de la pintura, mentre que el ram es veu de cara (això s'indica per l'àrea plana de color marró que erradica l'efecte de profunditat). Les flors es despleguen de forma asimètrica, triangular i amb les roses grogues i rosades barrejades amb altres flors blanques i fulles. Els tons càlids i freds interaccionen entre si i s'accentuen contra el fons pàl·lid del fons. Les tiges de les flors són visibles al gerro transparent, el qual mostra reflexos (aquests dos simples tocs de blanc donen a aquest oli sobre tela una il·lusió de llum i lleugeresa).

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 86-87.
* ↑ L'atelier de Renoir, París, Éditions Bernheim-Jeune, 1931, vol. I, núm. 194
* 1 2 3 Museu de l'Orangerie Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr (francès)
* GettyImages Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (francès)
# Josep Miquel i Pàmies

Josep Miquel i Pàmies (Reus, Baix Camp, 1897 - 1978) va ser un enòleg i polític català, germà de la mestra i pedagoga Teresa Miquel i Pàmies.
Enòleg de professió, va treballar a l'Estació Enològica de Reus, on va ser col·laborador del seu director Claudi Oliveras. Va ocupar al llarg dels anys diversos càrrecs directius a la societat Centre de Lectura. Membre d'Acció Catalana, va formar part del nucli de catalanització el 1931 del diari Les Circumstàncies junt amb Joaquim Santasusagna, Josep Iglésies, Josep Banús i Sans i altres, amb alguns dels quals ja havia col·laborat estretament a partir dels anys 1920 en la catalanització i augment de nivell cultural i científic de la Revista del Centre de Lectura, tercera època. Durant els dos primers anys del diari en català, el 1930 i el 1931, n'escrivia quasi tots els editorials. El 1930, amb la col·laboració de Josep Banús i Sans, va organitzar l'entitat Amics del Teatre, a imitació de l'associació del mateix nom que havia sorgit l'any anterior a Sabadell. Tenia per objecte portar a Reus les principals companyies teatrals de Madrid i Barcelona per tal d'animar el panorama cultural reusenc. Com a regidor d'Acció Catalana Republicana, treballà a l'ajuntament de Reus des de 1931 fins al final de la guerra a Catalunya, sobretot en temes de cultura. Va ser molt amic de Gaietà Virgili Veciana, també regidor, amb el que es tractava de vos als plens. Detingut el 1939 pels franquistes, va ser tancat en un camp de concentració i a finals de 1940 tornà a Reus represaliat i va ser apartat de la seva professió d'enòleg. Es vinculà a diverses tertúlies reusenques de la postguerra, quan aquesta era l'única manera de fer resistència cultural. Va ser membre actiu del grup d'escriptors i intel·lectuals de postguerra reusencs, encapçalat per Joaquim Santasusagna i format pels germans Ernest i Ferran Casajuana, Rafael Vilà Barnils, Josep Iglésies, el doctor Barrufet, Jaume Sabater Vallès, la seva germana Teresa Miquel, Xavier Amorós, Josep Maria Arnavat, Pere Totosaus i d'altres components del grup noucentista reusenc que havia sobreviscut a la guerra civil. Segons el poeta i memorialista Xavier Amorós, "semblava -ho era- un noucentista amb totes les de la llei, potser d'aquells que aspiraven a convertir Catalunya en una Suïssa mediterrània".

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 455.
* ↑ Carandell, Josep M. «Reus y su teatro». Revista del Centro de Lectura, 4a. època, núm. 183, 11-1967, pàg. 488.
* ↑ Amorós, Xavier. "Temps estranys I" A: Obra completa III. Reus: l'Ajuntament, 2009. Pàg, 460-462. ISBN 9788489688353
# Parrella

Parrella és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Parrella fusca (Ginsburg, 1939)
* Parrella ginsburgi (Wade, 1946)
* Parrella lucretiae (Eigenmann & Eigenmann, 1888)
* Parrella macropteryx (Ginsburg, 1939)
* Parrella maxillaris (Ginsburg, 1938)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Ginsburg, I., 1939. Twenty one new American gobies. Journal of the Washington Academy of Sciences v. 29 (núm. 2): 51-63.
* ↑ Wade, C. B., 1946. New fishes in the collections of the Allan Hancock Foundation. Allan Hancock Pacific Expedition 1932-40, Los Angeles v. 9 (núm. 8): 215-228, Pls. 29-32.
* ↑ Eigenmann, C. H. & Eigenmann, R. S., 1888. A list of the American species of Gobiidae and Callionymidae, with notes on the specimens contained in the Museum of Comparative Zoölogy, at Cambridge, Massachusetts. Proceedings of the California Academy of Sciences (Series 2) v. 1 (pt 1): 51-78.
* ↑ Ginsburg, I., 1938. Eight new species of gobioid fishes from the American Pacific coast. Allan Hancock Pacific Expedition 1932-40, Los Angeles v. 2 (núm. 7): 109-121.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Hoese, D. F., 1973: Gobius lucretiae referred to the gobiid fish genus Parrella with a review of the species. Copeia 1973 (núm. 4): 817-819.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Llista de peixos del llac Biwa

Aquesta llista de peixos del llac Biwa -incompleta- inclou 71 espècies de peixos que es poden trobar al llac Biwa ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Abbottina rivularis
* Acheilognathus cyanostigma
* Acheilognathus rhombeus
* Acheilognathus tabira tabira

## B

* Biwia yodoensis
* Biwia zezera

## C

* Carassius auratus auratus
* Carassius auratus grandoculis
* Carassius auratus langsdorfii
* Carassius cuvieri
* Channa argus argus
* Cobitis biwae
* Cottus pollux
* Cottus reinii
* Ctenopharyngodon idella
* Cyprinus carpio carpio

## G

* Gasterosteus microcephalus
* Gnathopogon caerulescens
* Gnathopogon elongatus
* Gymnogobius isaza
* Gymnogobius urotaenia

## H

* Hemibarbus labeo
* Hemibarbus longirostris
* Hemigrammocypris rasborella
* Hypomesus nipponensis
* Hypophthalmichthys molitrix

## I

* Ischikauia steenackeri

## L

* Lefua echigonia
* Lepomis macrochirus
* Leptobotia curta
* Lethenteron reissneri
* Liobagrus reinii

## M

* Micropterus salmoides
* Misgurnus anguillicaudatus
* Mylopharyngodon piceus

## N

* Nipponocypris sieboldii
* Nipponocypris temminckii
* Niwaella delicata

## O

* Odontobutis obscura
* Oncorhynchus masou masou
* Oncorhynchus mykiss
* Oncorhynchus rhodurus
* Opsariichthys uncirostris
* Oryzias latipes

## P

* Pelteobagrus nudiceps
* Plecoglossus altivelis altivelis
* Pseudogobio esocinus
* Pseudorasbora parva
* Pungtungia herzi

## R

* Rhinogobius flumineus
* Rhodeus ocellatus kurumeus
* Rhodeus ocellatus ocellatus
* Rhodeus smithii
* Rhynchocypris oxycephalus

## S

* Salvelinus leucomaenis leucomaenis
* Salvelinus leucomaenis pluvius
* Sarcocheilichthys biwaensis
* Sarcocheilichthys variegatus microoculus
* Silurus asotus
* Silurus biwaensis
* Silurus lithophilus
* Squalidus chankaensis biwae
* Squalidus chankaensis chankaensis
* Squalidus gracilis gracilis
* Squalidus japonicus japonicus

## T

* Tanakia lanceolata
* Tanakia limbata
* Tanakia shimazui
* Tribolodon hakonensis
* Tridentiger brevispinis

## Z

* Zacco platypus

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Ishikawa, C., 1895: A preliminary note on the fishes of Lake Biwa. Dobutsugaku Zasshi = Zoological Magazine Tokyo. vol. 7 (núm. 82): 120-132.
* Ishikawa, C., 1901: Notes on two new species of fishes from the Lake Biwa. Annotationes Zoologicae Japonenses v. 3 (pt 4): 161-164, Pl. 3.
* Tanaka, S., 1908: On some fishes from Lake Biwa, with description of one new species and a list of all the fish species hitherto known from that locality. Annotationes Zoologicae Japonenses v. 7 (pt 1): 1-15.
* Tanaka, S., 1908: Fish fauna of Lake Biwa. Annotationes Zoologicae Japonenses v. 7: 1-15.
* Tomoda, Y., 1961: Two new catfishes of the genus Parasilurus found in Lake Biwa-ko. Memoirs of the College of Science, Kyoto University (Ser. B) v. 28 (núm. 3, art. 5): 347-354.

## Enllaços externs

* Invasive Fish Dine On Japan's Native Goby Arxivat 2010-02-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Foerschichthys flavipinnis

Foerschichthys flavipinnis és una espècie de peix de la família dels aploquílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Ghana, Togo, Benín i Nigèria.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Foerschichthys flavipinnis» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Meinken, H. 1932. Über einige neue Zahnkarpfen aus dem tropischen Westafrika. Blätt. Aquar. Terrarienkunde v. 43 (núm. 4): 53-58.

## Enllaços externs

* «Foerschichthys flavipinnis». Catalogue of Life. (anglès)
# Josep Palet i Bartomeu

Josep Palet i Bartomeu (Martorell, 7 de juny de 1877 — Milà, 1 de febrer de 1946) va ser un tenor de renom que faria carrera internacional.

## Biografia

Josep Palet va néixer a Martorell, on rebria les seves primeres classes de música amb el mestre Parets. Les seves aptituds pel cant li van permetre gaudir de la protecció de l'industrial Ramón Batlló que li va sufragar els estudis a Barcelona amb Joan Goula. Als 23 anys va debutar al Gran Teatre del Liceu amb l'òpera La favorita de Donizetti obtenint un èxit remarcable.

## Trajectòria

Va fer carrera internacional a Europa i Amèrica. A Itàlia, va arribar a ser un ídol actuant en els seus centres operístics més importants. Va viure a Milà durant molts anys i va debutar en el Teatre de la Scala en 1911, la qual cosa va significar la seva consagració definitiva. El mateix any, Palet es va casar amb Luisa Erivigio.
Es va especialitzar en repertori romàntic italià tot i que també cantava sovint òperes espanyoles com Marina, intervenint en la primera representació d'aquesta obra al Liceu.
La clau de l'èxit de Palet va ser la seva gran capacitat de modular la veu així com una dicció també remarcable tant en els agut com en els greus. Això li va conferir un caràcter personal i una gran naturalitat interpretativa. A més, Palet era capaç de defensar un ampli repertori operístic pel que era habitual a l'època: es deia que coneixia més de noranta òperes.
El 1936, Palet es va retirar a Milà, on havia aconseguit un gran renom. L'any 1946 va morir sobtadament mentre viatjava en un tramvia.
Aquell mateix any Martorell li dedicà un gran homenatge on fou proclamat “Fill Predilecte de la Vila” i es va instal·lar una placa commemorativa a la seva casa natal, situada al carrer Santacana, núm. 18.

## Referències

* ↑ «Josep Palet, el tenor de Martorell que va esdevenir un fenomen de l’òpera – Barcelona Classica». [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ de Martorell. Personajes Josep Palet
* ↑ Ficha
* ↑ «Història de Martorell. Personatges: Josep Palet i Bartomeu». [Consulta: 13 juliol 2023].
# Gabrielle Charlotte Réju

Gabrielle Charlotte Réju, també coneguda com a Gabrielle Réjane (París, 1856 - París, 1920) fou una actriu francesa.
Debutà el 1875 amb comèdies lleugeres i vodevils i representà després obres dramàtiques. L'any 1911 assolí un gran èxit amb L'ocell blau de Maeterlinck. Fou la típica dona d'escena del moment amb grans dots interpretatius. A més d'actriu, regentà un teatre propi, el Théatre Réjane, i fins i tot debutà en el cinema.
La tardor del 1899 actuà a Barcelona, on comptava amb un públic entusiasta, i aleshores visità el taller de Ramon Casas, moment en què aquest realitzà un retrat conservat actualment al MNAC, que aparegué publicat a Pèl & Ploma amb el títol «Madame Rejanne, croquis d'après nature». Segons sembla, des que el pintor francès Bastien Lepage l'havia pintat, no s'havia deixat tornar a retratar.
Va inspirar, en part, Marcel Proust — sens dubte conjuntament amb les actrius Sarah Bernhardt i Rachel — per al personatge de l'actriu «Berma» en A la recerca del temps perdut.

## Referències

* ↑ (Mendoza, 1995), núm. 177
* ↑ Jouanny, Sylvie. L'actrice et ses doubles. Figures et représentations de la femme de spectacle à la fin du s. XIX. Librairie Broz, 2002, p. 389.

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg exposició MNAC). ISBN 84-8043-009-5.