OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lydia Auster

Lydia Auster (rus: Лидия Мартиновна Аустер) (Petropàvlovsk-Kamtxatski, 13 d'abril de 1912 - Tallinn, 3 d'abril de 1993) fou una compositora estoniana.

## Biografia

Lydia Auster va estudiar piano i composició a Omsk del 1927 al 1931 i al Conservatori de Leningrad de 1931 a 1934. El 1938 es va graduar al Conservatori de Moscou amb Vissarion Xebalín. Fins al 1944 va treballar com a pianista i compositora a l'Àsia central.
El 1945 es va traslladar a Tallin. Del 1948 al 1984, Lydia Auster va ser la directora artística de la companyia estatal de televisió i ràdio de la República Socialista Soviètica d'Estònia.
Lydia Auster compongué cançons per a solistes i cors des dels anys trenta. A més, va crear nombroses peces musicals per a piano, vent, violí i obres per a orquestra simfònica. Va escriure els llibrets de nombrosos ballets i l'òpera curta Maihommik. La major part de la seva música està marcada pel nacionalisme romàntic. El ballet Tiina va tenir un paper significatiu en la formació de la cultura coreogràfica estoniana.
Fou membre del PCUS des del 1955.

## Referències

* ↑ Eesti Entsüklopeedia 14, S. 30. Tallinn 2000. ISBN 9985-70-064-3
* 1 2 (anglès) Biografia a Estonian Music Information Centre

## Enllaços externs

* Concert per a piano núm. 1 en sol major a YouTube (1951)
* Biografia, obra i bibliografia a Estonian Music Information Centre, (anglès)
* Currículum vitae i llista d'obres a Wayback Machine (archived 5 de gener de 2006), (anglès)
* Imatges de Lydia Auster a Wayback Machine (archived 8 de febrer de 2011)
# Lyman P. Prior

Lyman P. Prior (nascut el 1888) fou un compositor estatunidenc del que s'ignora quasi tot sobre la seva biografia.
Fou deixeble de Saenger, i va desenvolupar càrrecs importants, comptant-se entre les seves composicions la cantata The Lowly Birth, l'opereta Fingoland, una fantasia per a violí, violoncel i piano, i d'altres obres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 47, pàg. 486 (ISBN 84-239-4547-2)
# Melody (pel·lícula de 2023)

Melody (en persa: ملودی) és una pel·lícula dramàtica de misteri tayiko-iranià de 2023 escrita, dirigida, produïda i editada per Behrouz Sebt Rasoul. Es tracta de la professora de música Melody que vol compondre una peça sentida per als nens que lluiten contra el càncer, utilitzant el so de 30 ocells.
La pel·lícula va ser seleccionada com l'entrada tayika a la millor pel·lícula internacional en els Premis Óscar 2024. La pel·lícula "Melody" va ser seleccionada en el 54è prestigiós festival Goa a l'Índia i tindrà la seva primera projecció internacional en la secció de cinema mundial.

## Sinopsi

En un centre oncològic infantil, Melody ensenya música a 30 nens. Vol compondre una peça musical utilitzant els sons de 30 ocells diferents. Una tasca senzilla, però quan només troben 20 ocells, Melody acompanyada de Mango, un majordoma muda, s'embarcarà en una vella cantant que sap on estan la resta dels ocells que estan sent caçats.

## Repartiment

* Diman Zandi com Melody
* Alireza Ostadi com el vell cantant
* Meghdad Eslami com Mango
* Safar Hakadodov com el pare del nuvi
* Zulfiya Sadikova com la mare del nuvi

## Vegeu també

* Candidatures a la 96.ª edició dels Premis Óscar a la millor pel·lícula internacional

## Referències

* 1 2 «Iranian director’s “Melody” represents Tajikistan for Oscar 2024» (en anglès). Tehran Times. [Consulta: 8 setembre 2023].
* ↑ «'Melody' chosen to represent Tajikistan for 2024 Oscars» (en anglès). DreamLab Films. [Consulta: 8 setembre 2023].
* ↑ «Los directores iraníes representan a seis países en Festival Internacional de Cine de la India». tehrantimes. [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ «/ 5941957/%D8%B3%D9%81%D8%B1-%D8%B4%D9%87%D8%B1%D8%A8%D8%A7%D9%86%D9%88-%D9%88-% D9%85%D9%84%D9%88%D8%AF%DB%8C-%D8%A8%D9%87-%D8%AC%D8%B4%D9%86%D9%88%D8%A7% D8%B1%D9%87-%D9%87%D8%A7%DB%8C-%D9%87%D9%86%D8%AF%DB%8C سفر «شهربانو» و «ملودی» به جشنواره‌های هندی». mehrnews. [Consulta: 19 novembre 2023].
# Làtrids

Els làtrids (Latridae) constitueixen una família de peixos marins pertanyent a l'ordre dels perciformes.

## Etimologia

Del grec latris,-ios (esclau, servent).

## Descripció

* Aleta dorsal amb 14-24 espines i 23-40 radis tous.
* Aleta anal amb 18-35 radis tous.

## Hàbitat i distribució geogràfica

Són peixos costaners del sud d'Austràlia, Nova Zelanda, Xile i l'Atlàntic sud.

## Gèneres i espècies

* Latridopsis (Gill, 1862)
** Latridopsis ciliaris (Forster, 1801)
** Latridopsis forsteri (Castelnau, 1872)
* Latris (Richardson, 1839)
** Latris hecateia (Richardson, 1839)
** Latris lineata (Forster, 1801)
** Latris pacifica (Roberts, 2003)
* Mendosoma (Guichenot, 1848)
** Mendosoma lineatum (Guichenot, 1848)

## Observacions

Són peixos apreciats entre els afeccionats a la pesca esportiva i pel bon sabor de la de la seua carn.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gill T. N., 1862. Synopsis of the family of cirrhitoids. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 14 (núms. 3-4). 102-124.
* 1 2 Bloch, M. E. & Schneider, J. G., 1801. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae iconibus cx illustratum. Post obitum auctoris opus inchoatum absolvit, correxit, interpolavit Jo. Gottlob Schneider, Saxo. Berolini. Sumtibus Auctoris Impressum et Bibliopolio Sanderiano Commissum. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae.: i-lx + 1-584, Pls. 1-110.
* ↑ Francis, M.P., 1981. Age and growth of moki, Latridopsis ciliaris (Teleostei: Latridae). N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 15(1):47-49.
* ↑ Castelnau, F. L., 1872. Contribution to the ichthyology of Australia. Núm. 1.--The Melbourne fish market (pp. 29-242). Núm. II.--Note on some South Australian fishes (pp. 243-247). Proceedings of the Zoological and Acclimmatisation Society of Victoria v. 1: 29-247 plus 1 p. Errata.
* ↑ Richardson J., 1839. Account of an interesting collection of fish formed at Port Author in Van Diemen's Land, by T. J. Lempriere, Esq. Proceedings of the Zoological Society of London. 1839 (pt 7). 95-100.
* ↑ Roberts, C. D., 2003. A new species of trumpeter (Teleostei; Percomorpha; Latridae) from the central South Pacific Ocean, with a taxonomic review of the striped trumpeter Latris lineata. Journal of the Royal Society of New Zealand v. 33 (núm. 4): 731-754.
* ↑ Guichenot A., 1848. Fauna Chilena. Peces. Pp. 137-370. A: C. Gay, Historia física y política de Chile. Zoología, v. 2. París i Santiago de Xile.
* ↑ Guichenot A., 1848. Fauna Chilena. Peces. Pp. 137-370.
* ↑ Gon, O. i P.C. Heemstra, 1987. Mendosoma lineatum (Guichenot 1848), first record in the Atlantic Ocean, with a re-evaluation of the taxonomic status of other species of the genus Mendosoma (Pisces, Latridae). Cybium,11(2):183-193.
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Léon Jouret

Léon Jouret (Ath, 17 d'octubre de 1823 - Brussel·les, 6 de juny de 1905) fou un compositor belga del Romanticisme.
Estudià en el Conservatori de Brussel·les, del que en fou professor de cant coral el 1874. A partir de 1850 adquirí considerable anomenada com a autor d'inspirades melodies en cants populars del seu país com Chansons de village, Chansons du pays d'Ath, etc.
Va escriure nombroses obres corals i cantates, la música d'escena per l'obra de Racine, Esther, les òperes Quentin Metsys i Le tricorne enchanté, i moltes composicions del gènere religiós.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28, segona part, pàg. 2931 (ISBN 84-239-4582-0)
# Lídia Pons i Griera

Lídia Pons i Griera (1944) és una filòloga catalana, catedràtica a la Universitat de Barcelona fins a la seva jubilació el 2014.
Es va doctorar el 1988 amb una tesi sobre Dos fenòmens fònics en la parla de Barberà del Vallès. Va ensenyar la lingüística descriptiva, enfocada especialment a la fonètica, la sintaxi, la morfologia lèxica i la semàntica. Els seus camps de recerca són la variació dialectal i social, en la fonètica, en la lexicologia i en la comunicació publicitària. La seva obra mestra, en col·laboració amb Joan Veny, va ser l'Atles Lingüístic del Domini Català, obra iniciada per Antoni Maria Badia i Margarit i Germà Colón i Domènech el 1952, interrompuda per motius econòmics, i reiniciada després de la fi de la dictadura per l'Institut d'Estudis Catalans el 1989.
Des de 1994 és secretària de la junta de govern de l'Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes.

## Obres

* Atles Lingüístic del Domini Català, amb Joan Veny i Clar
* Per una bibliografia extensa vegeu «Obra de Lídia Pons i Griera» a Dialnet.

## Referències

* 1 2 «Acte d'homenatge als professors Lídia Pons Griera i Joaquim Rafel Fontanals». Universitat de Barcelona, 15-05-2014. [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ Pons iGriera, Lídia. Anàlisi de dos fenòmens fònics en la parla de Barberà del Vallès (Tesi). Barcelona: Universitat de Barcelona, 1988.
* ↑ Badia i Pujol, Jordi «El 'Petit atles lingüístic', una recerca de 60 anys». el Punt Avui, 02-03-2014.
* ↑ «Membres - Lídia Pons Griera». Grup Llengua i publicitat. [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ «Lídia Pons i Griera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Costa i Costa, Jordi J. «Joan Veny, Lídia Pons i Griera, 'Atles Lingüístic del Domini Català, volum II' / (ressenya)». Revue d'Études Catalanes [Montpellier], núm. 6-7, 2003-2004, pàg. 217-219.
# Nannostomus marginatus

Nannostomus marginatus és una espècie de peix de la família dels lebiasínids i de l'ordre dels caraciformes. Adult, pot assolir fins a 3,5 cm de longitud total.
És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (24 °C-26 °C). Es troba a Sud-amèrica: riu Amazones; Colòmbia, Surinam, Veneçuela i el Perú a l'est dels Andes, i Guaiana.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H., 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Annals of the Carnegie Museum v. 6 (núm. 1): 4-54.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, M. i S.H. Weitzman, 2003. Lebiasinidae (Pencil fishes). p. 241-251. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.

## Bibliografia

* Hoedeman, J. J., 1950: Rediagnosis of the characid-nannostomine fish genera Nannostomus and Poecilobrycon. Amsterdam Naturalist (Bulletin Zoologisch Museum van Amsterdam) v. 1 (núm. 1): 11-27, Pls. 8-9.
# Nannostomus minimus

Nannostomus minimus és una espècie de peix de la família dels lebiasínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Potaro i Mazaruni a Guaiana.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, M. i S.H. Weitzman, 2003. Lebiasinidae (Pencil fishes). p. 241-251. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Hoedeman, J. J., 1950: Rediagnosis of the characid-nannostomine fish genera Nannostomus and Poecilobrycon. Amsterdam Naturalist (Bulletin Zoologisch Museum van Amsterdam) v. 1 (núm. 1): 11-27, Pls. 8-9.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Weitzman, S. H. i J. S. Cobb, 1975: A revision of the South American fishes of the genus Nannostomus Günther (family Lebiasinidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 186: i-iii + 1-36.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Nannostomus mortenthaleri

Nannostomus mortenthaleri és una espècie de peix de la família dels lebiasínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú.

## Referències

* ↑ Günther, A., 1872. On a new genus of characinoid fishes from Demerara. Proceedings of the Zoological Society of London. 1872 (pt 1): 146.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Paepke, H.-J. & K. Arendt, 2001. Nannostomus marginatus mortenthaleri new subspec. from Peru (Teleostei: Lebiasinidae). Verh. Ges. Ichthyol. 2001: 143-154.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, M. i S.H. Weitzman, 2003. Lebiasinidae (Pencil fishes). p. 241-251. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Hoedeman, J. J., 1950: Rediagnosis of the characid-nannostomine fish genera Nannostomus and Poecilobrycon. Amsterdam Naturalist (Bulletin Zoologisch Museum van Amsterdam) v. 1 (núm. 1): 11-27, Pls. 8-9.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Weitzman, S. H. i J. S. Cobb, 1975: A revision of the South American fishes of the genus Nannostomus Günther (family Lebiasinidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 186: i-iii + 1-36.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Narcisa Fuster i Cargol

Narcisa Fuster i Cargol (Girona, c. 28 d'octubre de 1821 – 28 de març de 1887) fou una mestressa de casa en l'ascendència pertanyent a la nissaga Masó-Valentí i que ocupà la Casa Masó de Girona a mitjan segle xix. Fou l'àvia materna dels germans Masó Valentí.
Pel que es desprèn del seu certificat de baptisme, Fuster i Cargol va néixer el 28 o 29 d'octubre de 1821 a la Casa Masó (número 33 del carrer de les Ballesteries de Girona) filla de Paula Cargol i Menta i de l'escultor Pere Fuster. Fou batejada aquell mateix dia.
Nogensmenys, es quedà òrfena de pare a l'edat de 12 anys. El 1833 la seva mare es casà en segones núpcies amb Francesc de Paula Montaña, que l'agost de 1845 adquirí per a la família la casa en la qual Fuster i Cargol havia nascut i viscut de lloguer fins aquell moment —la qual deixà en herència a la seva fillastra. Aquesta circumstància inicià una tradició que feu que, per atzar i contràriament a la tradició històrica, la Casa Masó passés de generació en generació per la via femenina.
Anys més tard, Narcisa Fuster i Cargol es casà amb el metge vilanoví instal·lat a Girona Jaume Valentí Rovira. D'aquest matrimoni varen néixer Paula Valentí i Fuster i Gertrudis, la darrera finada prematurament. De la seva vida posterior, la bibliografia la situa en el context de relegació de la dona a les tasques abnegades de cura de l'espòs, la família i la llar. Morí a Girona l'any 1876.

## Referències

* ↑ «-Anteayer a las seis...». El constitucional : periódico liberal: Año VII Número 938 - 1887 marzo 30, 30-03-1887, pàg. 3.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Gil Tort, 2019, p. 47-49.
* ↑ Vàzquez, Eva. «Darrere les cortines». El Punt Avui, 21-10-2019. [Consulta: 5 abril 2021].
* ↑ Martínez Muñoz, Ivette. Casa Masó: museïtzació d’una vida ( PDF) (Tesi). Girona: Facultat de Lletres, Universitat de Girona, 2016, p. 15.
* ↑ Vàzquez, Eva. «La Casa Masó, vista amb els ulls de les seves dones». El Punt Avui, 08-03-2021. [Consulta: 5 abril 2021].
* ↑ Nadal i Farreras, Joaquim «Dotze dones i 185 anys» ( PDF). Revista de Girona, núm. 322, 2020, pàg. 39.

## Bibliografia

* Gil Tort, Rosa Maria. Elles també hi eren. Història de les dones de la Casa Masó (1830-2015). Girona: Curbet Edicions. Fundació Valvi, 2019.
# Narcís Giró i Serrallach

Narcís Giró i Serrallach va ser un pintor i dibuixant nascut a Sant Martí de Provençals, de la primera meitat del segle xx, especialista en paisatges i temes rurals, del qual es té encara poca informació. A finals del segle xix vivia a la seva població nadiua, al carrer Major del Taulat, però l'any 1937 ja apareix documentat a Sabadell, a la Rambla.
Encara molt jove, el maig de 1889 exposava a la Sala Parés de Barcelona i l'any 1891 va participar en la Primera Exposició General de Belles Arts de Barcelona amb un paisatge a l'oli de Llinars (núm. cat. 243) i dues obres a la secció de dibuix, gravat i aquarel·la.
L'any 1915 va presentar una exposició individual a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell i consta que formava part del Centre Excursionista del Vallès, on promovia concursos d'art per a infants. També consta entre els participants de l'exposició col·lectiva anual d'aquesta entitat de l'any 1925, amb una marina.
El 1932 va obtenir la medalla d'or en el II Concurs de dibuixos a la ploma dedicat a la Masia Catalana.
Junt amb l'artista Pere Cadena, l'any 1936 va fer una exposició de dibuixos a la ploma a la secció d'art i arqueologia de l'Acadèmia Catòlica de Sabadell.
També apareix entre els participants de l'Exposició de Primavera de Barcelona de 1937, en la qual va presentar dues obres. Segons Andreu Castells, va morir poc després d'aquesta intervenció.
El Museu d'Art de Sabadell conserva tres obres seves.

## Referències

* 1 2 3 Catálogo de la Primera Exposición General de Bellas Artes (en castellà), 1891, p. 105.
* ↑ Exposició de Primavera 1937. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1937, p. 29.
* ↑ La Vanguardia, 24-05-1889, p. 2-3.
* ↑ Repertori de catàlegs d'exposicions col·lectives d'art a Catalunya: fins a l'any 1938. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2002, p. 55. ISBN 8472836614.
* ↑ Castells i Peig, Andreu. L'art sabadellenc. Sabadell: Edicions Riutort, 1961.
* ↑ «L'exposició col·lectiva de l'Acadèmia de Belles Arts». L'Avenir, núm. 256, 22-08-1925, p. 2.
* ↑ La Vanguardia, 29-01-1932, p. 25.
* ↑ La Vanguardia, 11-04-1936, p. 10.
* ↑ Ràfols, J.F.. Diccionario Biográfico de Artistas de Cataluña desde la época romana hasta nuestros días (en castellà). vol. I. Barcelona: Millà, 1951, p. 523.
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 novembre 2016].
# Maatkare B

Maatkare o Maatkare B va ser una reina egípcia de la dinastia XXII. Era una esposa del faraó Osorkon I i la mare del Summe sacerdot d'Amon Xoixenq C. Maatkare era també filla del rei Psusennes II.
Maatkare en jeroglífic :
Coneixem la seva existència gràcies a diverses fonts. Hi ha una estatueta seva, de la qual només se'n conserva la base amb un parell de peus (Museu Borély de Marsella, núm. 432) que segurament sigui una peça reutilitzada del Nou Regne. Per altra banda, el seu fill Xoixenq C va dedicar una estàtua del déu del Nil (Museu Britànic, BM 8), on hi cita els seus pares Osorkon I i Maatkare. Aquí Maatkare hi és anomenada Filla del rei de... Har-Psusennes i Estimada d'Amon. En una estàtua trobada a l'amagatall de Karnak (Museu del Caire, CG 42194), també dedicada pel seu fill Xoixenq, Maatkare hi apareix esmentada amb els títols de Profetessa d'Hathor, Senyora de Dendara, Mare del Déu d'Harsomtus i Filla del Rei.
Una inscripció de Karnak, al setè piló, esmenta una dona anomenada Maatkare, que porta els títols de Filla del Rei Psusennes Estimada d'Amon, que segurament faci referència a Maatkare B.

## Referències

* 1 2 Tyldesley, 2006.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004.
* ↑ Graefe, 1981, p. pp. 235–236 (P33), pl. 27b, c/ 28a, b, 13*/14*.
* ↑ Köthay, 2012, p. 89.
* 1 2 Kitchen, 1996.

## Vegeu també

* La dona a l'antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Graefe, Erhard. Untersuchungen zur Verwaltung und Geschichte der Institution der Gottesgemahlin des Amun vom Beginn des Neuen Reiches bis zur Spätzeit (en alemany). 37. O. Harrassowitz, 1981, p. 247 (Ägyptologische Abhandlungen). ISBN 9783447021746.
* Kitchen, Kenneth A. The Third Intermediate Period in Egypt: 1100-650 BC (en anglès). Liverpool University Press, 1996. ISBN 978-0856682988.
* Kóthay, Katalin Anna. Art and society : ancient and modern contexts of Egyptian art : proceedings of the international conference held at the Museum of Fine Arts, Budapest, 13-15 May 2010 (en anglès). Museu de Belles Arts de Budapest, 2012.
* Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 0-500-05145-3.