OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eustomias perplexus

Eustomias perplexus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües tropicals que viu fins als 2.600 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea. A revised and annotated checklist. Vol. 1. Myxinidae to Synbranchidae. Research Bulletin Núm. 41. Department of Fisheries and Marine Resources, Port Moresby, Papua Nova Guinea. 194 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eustomias simplex

Eustomias simplex és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües tropicals (37°N-34°S).

## Distribució geogràfica

Es troba des del Marroc fins al Sàhara Occidental, a l'Atlàntic occidental (des dels Estats Units fins a Cuba, i, també, davant les costes del Brasil), a l'Índic i al Pacífic.

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, Portugal; SEI, París; i UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ Bigelow, H.B., D.M. Cohen, M.M. Dick, R.H. Gibbs, Jr., M. Grey, J.E. Morrow, Jr., L.P. Schultz i V. Walters, 1964. Fishes of the western North Atlantic. Part four. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.
* ↑ Gibbs, R.H. Jr., 1984. Melanostomiidae. p. 341-365. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ Sutton, T.T. i T.L. Hopkins, 1996. Trophic ecology of the stomiid (Pisces: Stomiidae) fish assemblage of the eastern Gulf of Mexico: strategies, selectivity and impact of a top mesopelagic predator group. Mar. Biol. 127:179-192.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eustomias suluensis

Eustomias suluensis és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est del Mar de Sulu (Filipines).

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* ↑ Harold, A.S., 1999. Melanostomiidae: Scaleless dragonfishes (scaleless black dragonfishes). p. 1911-1913. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes. Part 1 (Elopidae to Linophrynidae).

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eutropiichthys britzi

Eutropiichthys britzi és una espècie de peix de la família dels esquilbèids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18,5 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 52-54.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conques dels rius Irrawaddy i Sittang a Myanmar.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1862. Notice sur les genres Parasilurus, Eutropiichthys, Pseudeutropius, et Pseudopangasius. Versl. Akad. Amsterdam v. 14. 390-399.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ferraris, C. J., Jr. i R. P. Vari, 2007: Revision of catfishes of the genus Eutropiichthys, with the description of two new species (Siluriformes: Schilbidae). Copeia 2007 (núm. 4): 866-885.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Eva Dufrane

Eva Dufrane (Mons, Bèlgica, 1858 - París, 1905) fou una cantant d'òpera belga.
Estudià a Brussel·les i a París, i cantà per primera vegada davant del públic en l'òpera La Juive de Halévy.
Fou una de les interpretes més distingides de les obres de Meyerbeer, i en els últims anys de la seva vida també es feu aplaudir en el repertori wagnerià.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part, pàg. 2398 (ISBN 84-239-4581-2)
# Evelyn Faltis

Evelyn Faltis (Trautenau, (Bohèmia), 20 de febrer de 1887 – Viena, 9 de maig de 1937) fou una compositora bohèmia.
Va fer els seus estudis musicals a Viena, sota la direcció de Robert Fuchs, Mandyczewski, Heuberger i Reinhold, aconseguint després en el Conservatori de Dresden, on estudià composició amb Draeseke i Reuss, un premi extraordinari, per la seva Simfonia fantàstica. Va actuar alguns anys en els Festivals de Bayreuth, com a mestra concertadora.
La seva tasca comprèn, a més de la mencionada Simfonia fantàstica, un trio en re menor; un Concert per a piano i orquestra; Cançons amb acompanyament de petita orquestra; un Quartet per a instruments d'arc (Op. 15); una Fantasia i Doblefuga vers el Dies irae, per a orgue; un Adagio per a violí i piano (Op. 5); una Sonata per a violí i piano (OP. 6); diversos lieder, sis Cançons zíngares (Op. 13), i una obra coral a cappella (Op. 9).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 179. (ISBN 84-239-4523-5)
# Everart Vogel

Everart Vogel (en alemany Eberhard Vogel) (Düsseldorf, 1861 - 1934) fou un filòleg alemany que promocionà la literatura catalana els primers anys del segle xx.

## Biografia

Filòleg hispanòfil i sobretot catalanòfil, estudià filologia antiga i moderna en les Universitats de Bonn, Munster i Berlín. Per obtenir el grau de doctor, el 1886, escollí per a tema de la seva tesi Neucatalanische Studien (Estudis sobre el català modern). Va passar a Espanya i va romandre a Madrid des de 1887 fins al 1890; allà estudià l'idioma i la literatura i la civilització espanyoles, sent, a més, corresponsal de la Gaceta Popular de Colònia i traductor de la casa editorial d'Antonio Avilés. D'aquella època daten les seves versions espanyoles de les obres alemanyes La trata de negros; La historia de la Isglesia; El Socialismo, i la Vida de San Luis Gonzaga.
Després d'assistir al I Congrés Internacional de la Llengua Catalana del 1906 esdevingué un dels més fervents promotors de la literatura catalana. Bon amic de Mossèn Cinto, va traduir fragments de diversos dels seus poemes i va fer un estudi sobre la seva obra que es va publicar al Gottesmine. També traduí a l'alemany Solitud de Víctor Català, Sots feréstecs i Multituds de Casellas, Josafat de Prudenci Bertrana, Revolta de Pous i altres obres de Josep Falp i Plana i Marià Aguiló. Va portar als lectors alemanys Mossèn Josafat, Terra baixa i Maria Rosa d'Àngel Guimerà i proposà aquest escriptor pel premi Nobel de literatura. El seu Diccionari català-alemany i Alemany-català (Berlín, 1912) el primer entre aquestes llengües després del Vocabolari imprès per Joan Rosembach el 1502 a Perpinyà. Vogel presidí el 1912 els Jocs Florals celebrats a Barcelona. Va posar les obres modernistes en relació amb els russos Gorki, Tolstoi, Turguènev o Txèkhov i la literatura eslava.
A Alemanya s'habilità com a Privatdozent per poder ensenyar alemany, llatí, francès, anglès i espanyol en tots els Instituts de l'Imperi. Aconseguí la càtedra de filologia en la Universitat d'Aquisgrà, així com la de llengua espanyola en la Reial Politècnica de la mateixa ciutat.

## Obres

* Guia de Madrid,
* La Cuestión Romana , (1889)
* Cartas de Comercio, en castellano y portugués, (1895)
* Higiene pedagógica, (1905)
* Enseñanza del idioma francés según los métodos modernos, (1905)
* Alma, de Benito Pérez Galdós (1906)
* El Escándalo, de Pedro Antonio de Alarcón (1904)

## Referències

* 1 2 Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 883 (ISBN 84-239-4569-3)
* ↑ Julià Capdevila, Lluïsa. Ruyra: l'home i la seva imatge. CCG Edicions, 2010. ISBN 978-84-92718-54-2.

## Bibliografia complementària

* Benet Roure i Barrios, Catalanòfils il·lustres, Dr. E. Vogel (Barcelona, 1912)
* Josep Comerma i Vilanova, Història de la Literatura Catalana (Barcelona, 1924)
* Francesc Matheu i Fornells, El mestre Everart Vogel (Barcelona, 1913)
# Manuel Soares

Manuel Soares (Lisboa finals del segle xvii i mort en la mateixa ciutat el 1756) fou un religiós dedicat especialment a la composició de la música.
Prengué molt aviat les vestidures monacals i fou un notable contrapuntista i músic d'elevada inspiració, del que els mateixos mestres italians de la seva època, lloaven els mèrits.
Deixà molts Salms a 4 veus, i altres composicions sacres molt celebrades.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1088 (ISBN 84 239-4556-1)
# Melanochromis johannii

Melanochromis johannii és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental)

## Referències

* ↑ Trewavas, E. (1935). A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 16 (núm. 91): 65-118.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Maréchal, C., 1991. Melanochromis p. 258-265. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Francesc Rovira i Vilarúbia

Francesc Rovira i Vilarúbia (Sant Hilari Sacalm, Selva, 1835 - Figueres, Alt Empordà, 1900) va ésser un notari que exercí a Banyoles (1862-1067), Bàscara (1867-1875), Amer (1876-1886) i Figueres (1887-1895).
El 1888 signà el Missatge a la Reina Regent i el 1891 presentà esmenes al Projecte de bases per a la constitució regional catalana. Fou designat delegat a les assemblees de Manresa (1892) i Reus (1893).
Conjuntament amb Josep Maria Martí i Julià, iniciaren el moviment catalanista a Figueres i, a partir del 1897, editaren el periòdic L'Almogàver.

## Referències

* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Rafael Dalmau (editor), col·lecció Camí Ral, núm. 6. Barcelona, abril del 1995. ISBN 84-232-0484-7, plana 228.
# Francesc de Paula Cruselles i Terrades

Francesc de Paula Cruselles i Terrades (Granollers, Vallès Oriental 1831 - Abadia de Montserrat, 1910) fou un escriptor i sacerdot català.
Fou ordenat a Barcelona el 1855, i durant molts anys fou rector de la parròquia de Santa Maria dels Sants, al barri de Gracia (Barcelona). El 1870 tingué de refugiar-se a França, i després regentà durant cert temps la parròquia de Granollers. De la qual ascendí a la de Sans, el 1878 va promoure la fundació del Centre Catòlic de Sants. El 1893 deixà la parròquia per a ingressar a l'orde benedictí a Montserrat, on hi va viure fins a la seva mort.

## Obres

Estant a Gracia fundà l'arxiconfraria de la cort de Maria (1856) per a la qual publicà un Novenari (Barcelona, 1858), també va compondre, Ejercicios para las principales festividades del año (1896). Va fer una edició de la Història de Montserrat del reverend pare Muntades (Barcelona, 1894) i després va compondre la Nueva historia del santuario y monasterio de Montserrat (Barcelona, 1896. en 4.º), obra mancada del criteri històric, requerit en aquests estudis i temps.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 16, pàg. 593. (ISBN 84-239-4516-2)
# Francesco Basili

Francesco Basili (Loreto, les Marques, 31 de gener de 1767 - Roma, 25 de maig de 1850) fou un compositor italià.
Fill d'Andrea Basili, que acabà els estudis musicals a Roma sota la direcció del savi G. Jannacconi. De molt jove fou nomenat mestre de capella a Foligno, el 1827 era director del Conservatori de Milà i després d'una sèrie de peripècies en la seva vida fou cridat el 1837 pel capítol de Sant Pere del Vaticà per a succeir a Fioravanti com a mestre de capella d'aquesta església, càrrec en el va romandre fins a la seva mort.
Deixà un prodigiós nombre de composicions de música, tant profana com religiosa, entre les que descollen les òperes La bella incognita, La locandiera, Achille nell' assedio di Troya, Il retorno de Ulysse, Antigona, etc.,: l'oratori Sansone, i un Rèquiem executat a Roma el 1816.
Les simfonies de Basili, escrites amb l'estil de Haydn, assoliren gran èxit a Brussel·les. Basili fou l'últim mestre de capella que va pretendre restaurar les tradicions de la música religiosa en la seva pàtria.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 7, pàg. 1051 (ISBN 84-239-4507-3)
# Francesco Manelli

Francesco Manelli també (Mannelli) (Tívoli, Laci, 13 de setembre de 1594 – Venècia, juliol de 1667) fou un compositor italià del Barroc.
El 1605 ja era cantor de la catedral de la seva població nadiua, en la que arribà ser mestre de capella, abandonà els estudis sacerdotals per a casar-se amb una cantant, i es dedicà exclusivament a compondre òperes, sent: Andròmeda la primera, estrenada a Venècia el 1637, a la que li seguiren La maga fulminata, Delia, Adone, Temistocle, Ercole nell'Erimanto, Le vicende del tempo, Il ratto d'Europa, La Filo, I sei gigli i La Licasta.
A més, va compondre, diverses cantates, canzonette, etc., publicades el 1636 amb el títol de Musiche varie a 1-3 voci.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 787 (ISBN 84-239-4532-4)
# Francesco Petrini

Francesco Petrini (Berlín, 1744 - París, 1819) fou un arpista i compositor fill d'un arpista de l'orquestra de la cort, el qual li ensenyà el seu art, assolint ben aviat el deixeble superar al professor. El 1765 el duc de Mecklenburg-Schwerin el contractà per als seus serveis, i cinc anys després Petrini es traslladà a París, on més tard adquirí molta fama com arpista i compositor d'obres per a arpa. També ensenyà harmonia. Publicà de la seva composició, quatre concerts, vuit sonates, molts duets i variacions; un Mèthode de harpe i un Système d'harmonie (1796), editat i arranjat posteriorment amb el títol Etude préliminaire de la composition selon le nouveau système d'harmonie en soixante accords (París, 1810). El seu fill (París 1775-~1800?), també es dedicà a l'arpa, i malgrat haver mort molt jove (25 anys), deixà publicats dos llibres de sonates per a arpa, una col·lecció de cants amb acompanyament d'arpa, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 96 ISBN 84-239-4544-8
# Francesco Rossi

Francesco Rossi (Bari, 1650 - 1725?) fou un compositor italià.
Fou canonge i estrenà amb èxit les òperes Bianca di Castiglia; Il Sejano moderno (Venècia, 1687); Florideo (Venècia, 1687); La pena degli occhi (Florència, 1688); La Clorilda Florència, 1688); Mitrane (Florència, 1689).
A més, va compondre l'oratori La caduta dei giganti, un Rèquiem i salms.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 440 (ISBN 84-239-4552-9)
# Francesco Stivori

Francesco Stivori (Venècia, a l'entorn de 1550 - Graz, 1605) fou un organista i compositor italià.
Va estudiar amb Merulo i Gabrieli a la seva vila natal. Va ser organista de Montagnana vila propera a Venècia, i més tard de la cort d'Àustria a la ciutat de Graz on va morir.
Deixà les obres següents: Madrigali a quattro voci, con un dialogo a otto (Venècia, 1583); Motteti a cinquè voci (Venècia, 1587), i Mottetti a 6, 7 e 8 voci (Venècia, 1596).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1181 (ISBN 84 239-4557-X)
# Francesco Vatielli

Francesco Vatielli (Pesaro, 1 de gener de 1877 - Portogruaro, 12 de desembre de 1946) fou un compositor i musicògraf italià.
Feu els seus estudis de filologia a Bolonya i a Florència i en el Liceu Musical Rossini, de Pesaro. Des de 1906 és director de la biblioteca del Liceu musical de Bolonya i professor d'història de la música. Durant diversos anys va dirigir els cursos musicals de la Universitat popular d'aquella ciutat, fou secretari de la Societat del Quartet i va formar part de la direcció del Liceu Musical el 1924-25. Se li deu la fundació de la revista Cultura musicale i va col·laborar en diversos diaris i revistes professionals, devent mencionar-se especialment la seva tasca com a crític musical del Resto del Carlino.
Va publicar:
* Un musicista pesarese nel secolo XVI (Bolonya, 1908)
* Canoni musicali di Ludovico Zacconi (1904)
* La "Lyra Barberina" de G. B. Doni, (Bolonya, 1924)
* Ragionamento a fantasie musicale di Petronio Isaurico, (Bolonya, 1924),
I alguns treballs històrics que aparegueren a Nuova musica i Crònica musicale. També va publicar melodies del segle xvii (Antiche cantate d'amore) i es va donar a conèixer com a compositor d'interludis, etc. publicats a Favola d'Orfeu, de Poliziano (1905).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 67, pàg. 309 (ISBN 84-239-4567-7)