OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moment d'inèrcia

En física, el moment d'inèrcia (de símbol I) és la propietat que tenen els cossos de resistir-se al canvi de velocitat de rotació. La inèrcia pròpiament dita és l'oposició dels cossos a modificar el seu estat de moviment uniforme de rotació i en el Sistema Internacional es mesura en quilograms per metre al quadrat (kg·m²). D'altra banda, la inèrcia dels cossos a ser desplaçats s'anomena massa.
A diferència de la massa, la inèrcia d'un cos no és un valor únic (escalar) i pren valors diferents en funció de l'orientació de l'eix de rotació; es diu que és un tensor d'inèrcia. Aquesta oposició al canvi de velocitat es pot experimentar fàcilment amb un objecte llarg i estret com, per exemple, un pal d'escombra. Fer rodar el pal entre les dues mans resulta fàcil, es pot fer amb certa rapidesa. Si, en canvi, es pren el pal pel mig i s'intenta fer girar com si fos un molí de dues pales, l'oposició que rebem és considerablement superior. Això permet experimentar fàcilment amb el mateix cos aquest concepte abstracte.
La velocitat de rotació és un vector i hi ha dues maneres fonamentals de canviar (accelerar) un vector: canviant-ne el mòdul, és a dir canviant la rapidesa de la rotació, o canviant-ne la direcció, és a dir, canviar l'orientació de l'eix de gir, com passa a una roda de bicicleta quan pren un revolt. Aquesta propietat du a un fenomen poc intuïtiu com és l'efecte giroscòpic. Aquest efecte és el que manté dreta una baldufa mentre gira i es pot experimentar fàcilment agafant una roda de bicicleta girant a velocitat alta.

## Teorema de Steiner (teorema dels eixos paral·lels)

Si es coneix el moment d'inèrcia d'una àrea respecte a un eix que passa pel seu centre de masses, pot obtenir-se el moment d'inèrcia de la mateixa àrea respecte a un eix paral·lel a l'eix del centre de masses utilitzant el teorema de Steiner. El teorema de Steiner estableix que el moment d'inèrcia d'una àrea pel que fa a qualsevol eix paral·lel a un eix que passa pel centre de massa (I$_{eix}$) és igual al moment d'inèrcia pel que fa a l'eix que passa pel centre de massa (I$_{cdm}$) més el producte de l'àrea A pel quadrat de la distància perpendicular entre l'eix donat i l'eix del centre de masses d²'.
    I$_{eix}$ = I$_{cdm}$ + A·d²

## Passos per a calcular el moment d'inèrcia d'àrees compostes

1º Dividir l'àrea composta en diverses parts que siguin simples
2º Determinar les àrees de les parts, designar-les per A1, A2, A3,..
3º Determinar les coordenades del centre de masses d'aquestes parts pel que fa als eixos x i y. I calcular el cdm de tota la figura.
4º Calcular les distàncies dels cdm de cada àrea respecte al cdm total de la figura.
5º Calcular els moments d'inèrcia de les parts respecte als seus eixos de centre de masses (que seran paral·lels a x i y.
Designar com: Ix1 i Iy1,.. per a l'àrea 1, Ix2 i Iy2,.. per a l'àrea 2.
6º Calcular el moment d'inèrcia de cada part respecte als eixos x i y aplicant el teorema de l'eix paral·lel
7º Calcular els moments d'inèrcia de l'àrea composta com: Ix = Ix1 + Ix2 + Ix3 +... Iy = Iy1 + Iy2 + Iy3 +...

## Vegeu també

* Inèrcia
# Izquierda Republicana (1977)

Izquierda Republicana (IR) és un partit polític espanyol, considerat hereu de l'històric partit fundat per Manuel Azaña el 1934.

## Història

Després de la mort de Franco i l'aprovació de la Llei per a la Reforma Política, IR no va ser inscrita al Registre de Partits Polítics fins al 10 de novembre de 1977. Es va incorporar a les Plataformes del Referèndum OTAN del 1983 al 1986. L'abril d'aquell mateix any va participar en la creació d' Esquerra Unida (IU), de la qual es va deslligar el 2002 davant el que consideraven les dificultats de desenvolupar un projecte polític propi.
Així, a les eleccions generals de 2004, IR va participar amb les seves pròpies llistes a les eleccions al Congrés dels Diputats, excepte al País Valencià, on va formar part de la candidatura Esquerra Unida - L'Entesa. A les eleccions al Senat va presentar candidatures al costat del Partit d'Acció Socialista (PASOC), amb la denominació Coalició Republicà-Socialista. Tanmateix, els seus resultats van ser testimonials. A les eleccions al Parlament Europeu d'aquest any va participar a la candidatura d'Esquerra Unida-Iniciativa per Catalunya Verds.
Posteriorment el partit va patir una forta divisió interna, amb els contraris a retornar a Esquerra Unida rebel·lant-se en les federacions que controlaven, mentre que el sector oficialista, amb Joaquín Rodero Carretero com a nou Secretari General, recuperarien contactes amb IU, que llavors tenia en marxa l'anomenada Refundació de l'Esquerra per a obrir i reorganitzar la federació.
El conflicte intern va provocar que IR no pogués presentar-se com a tal a les eleccions al Parlament Europeu de 2009 com un dels integrants de L'Esquerra, candidatura liderada per IU, encara que Joaquín Rodero va figurar finalment en el número set de la llista com a independent. Al juny de 2010 van celebrar un Congrés Extraordinari on es va nomenar Francisco Javier Casado Arboniés com a Secretari General i es va reelegir Pablo Rodríguez Cortés com a President Federal; així mateix es va decidir la seva participació en el projecte de Refundació de l'Esquerra.
El 5 de febrer de 2011, IR es va reincorporar oficialment a IU. El sector del partit contrari a la integració a IU es va escindir i, després de perdre una batalla judicial per les sigles d'IR, es va integrar a Alternativa Republicana (ALTER), un partit creat el 2013 per reactivar Acción Republicana Democrática Española (ARDE).
Posteriorment el partit ha participat a través d'IU de les diverses candidatures d'unitat de l'esquerra a nivell estatal, com Units Podem, o autonòmic, com En Comú Podem, Per Andalusia, En Común, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Al Estado le costaría más de 700 millones devolver la deuda con los partidos y sindicatos» (en castellà), 16-08-2004. [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ Director, Cartas al «Historia republicana» (en castellà). El País [Madrid], 14-11-1980. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Ir-cyl. «IZQUIERDA REPUBLICANA DE LEÓN: Joaquín Rodero, elegido Secretario General de Izquierda Republicana», jueves, 5 febrero 2009. [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ «Izquierda Republicana», 22-09-2010. [Consulta: 5 març 2025].
# Ramón Miérez

Ramón Miérez (Resistencia, Argentina, 13 de maig de 1997) és un futbolista argentí que juga com a davanter a l'NK Osijek de la Primera Lliga de Croàcia. Ha estat internacional sub-20.

## Trajectòria

Format al Club Atlético Tigre de l'Argentina, va debutar el 22 de març de 2016 contra Newell's en un partit en què va jugar 14 minuts. Va disputar 30 partits defensant la samarreta del Club Atlètic Tigre, on va marcar gols contra el de Sarmiento de Junín, el San Lorenzo de almagro i el Colón de Santa Fe.
En 2017 va ser cedit a l'NK Istra croat, club el qual era propietat del Deportivo Alavés en un 85 %. L'ariet argentí va disputar aquesta campanya un total de 23 partits en els quals va marcar 10 gols, sent part important de l'atac. La temporada 2019-20 va signar contracte amb l'Alavés, i fou cedit al Club Deportivo Tenerife on va aconseguir marcar un gol en 20 partits disputats, amb 699 minuts de joc, en la Segona divisió d'Espanya.
El 27 d'agost de 2020 fou cedit a l'NK Osijek de la Primera Lliga de Croàcia, on juga cedit pel Deportivo Alavés.

## Selecció

L'any 2017 va ser convocat per la selecció sub-20 de l'Argentina.

## Referències

* ↑ Canaves, Martin. «Ramón Miérez, de Victoria a Croacia». Balón Latino, 23-03-2019. Arxivat de l'original el 2021-03-27. [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ España, La Nueva. «Ramon Miérez llega cedido al Tenerife por el Deportivo Alavés». www.lne.es. Arxivat de l'original el 2019-12-30. [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ «El Deportivo Alavés ficha al delantero Ramón Miérez». Marca.com, 14-06-2019. [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ Santos, Jon Dos. «Ramón Miérez, cedido del Alavés al NK Osijek». Diario Marca. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «El mundo vegetal seduce como alternativa para la obtención de energía». www.lv12.com.ar. [Consulta: 30 desembre 2019].
# Zeta d'Àries

Zeta d'Àries (ζ Arietis) és una estrella de la constel·lació d'Àries. És una nana de la seqüència principal de la magnitud aparent +4,87. Està aproximadament a 340 anys llum de la Terra.

## Referències

* ↑ Anne Cowley «A study of the bright A stars. I. A catalogue of spectral classifications» (en anglès). Astronomical Journal, 4-1969, pàg. 375–406. DOI: 10.1086/110819.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars. IV. Evolution of rotational velocities» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1-2012. DOI: 10.1051/0004-6361/201117691.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.
* ↑ zet Ari -- Star (SIMBAD)

## Enllaços externs

* SIMBAD
* Aladin previewer
# Cup (construcció)

Un cup és una construcció amb forma de pou, feta normalment amb carreus escairats, sovint amb una planta circular, situada al costat del molí, de vegades al final de la bassa.
Era destinat a aconseguir augmentar la pressió de l'aigua que entra al carcabà.
Trobem els primers esments de molins amb cup al segle xii.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 95.
Viccionari
# Curimata vittata

Curimata vittata és una espècie de peix de la família dels curimàtids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18,7 cm de llargària total.

## Alimentació

És detritívor.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones, Orinoco i Essequibo.

## Referències

* ↑ Bosc L. A. G. 1816-1819. (Pisces accounts.) A Nouveau Dictionnaire d'Histoire Naturelle..., Nouv. Ed. Paris. Nouv. Dict. Hist. Nat. v. 1-36.
* ↑ Kner, R. 1858. Beiträge zur Familie der Characinen. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 30 (núm. 13): 75-80.
* ↑ «Curimata vittata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Feldberg, E., J.L.R. Porto i L.A.C. Bertollo, 1992. Karyotype evolution in Curimatidae (Teleostei, Characiformes) from the Amazon region. I. Studies on the Genera Curimata, Psectrogaster, Steindachnerina and Curimatella. Rev. Brasil. Genét. 15(2):369-383.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R. P. 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Vari, R. P. 1988: The Curimatidae, a lowland neotropical fish family (Pisces: Characiformes); distribution, endemism, and phylogenetic biogeography. Proceedings of a workshop on Neotropical distribution patterns. 343-377.
* Vari, R. P. 1989: A phylogenetic study of the neotropical characiform family Curimatidae (Pisces: Ostariophysi). Smithsonian Contributions to Zoology No. 471: i-iv + 1-71.
* Vari, R. P. 1992: Systematics of the neotropical characiform genus Curimatella Eigenmann and Eigenmann (Pisces, Ostariophysi), with summary comments on the Curimatidae. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 533: i-iii + 1-48.
* Vari, R.P. 2003. Curimatidae (Toothless characiforms). p. 51-64. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Venere, P.C. i P.M. Galetti, 1989. Chromosome evolution and phylogenetic relationships of some neotropical Characiformes of the family Curimatidae. Brasil. J. Genet. 12:17-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Curimatopsis myersi

Curimatopsis myersi és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels curimàtids i de l'ordre dels caraciformes. Poden assolir fins a 4,4 cm de llargària total.
Viu en zones de clima tropical entre 20 °C - 26 °C de temperatura. Es troba a la conca del riu Paraguai.

## Referències

* ↑ Vari, R. P. 1982. Curimatopsis myersi, a new curimatid characiform fish (Pisces: Characiformes) from Paraguay. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 95 (núm. 4): 788-792.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Vari, R. P. 1982: Systematics of the neotropical characoid genus Curimatopsis (Pisces: Characoidei). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 373: i-iii + 1-28.
* Vari, R. P. 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Vari, R. P. 1988: The Curimatidae, a lowland neotropical fish family (Pisces: Characiformes); distribution, endemism, and phylogenetic biogeography. Proceedings of a workshop on Neotropical distribution patterns. 343-377.
* Vari, R. P. 1989: A phylogenetic study of the neotropical characiform family Curimatidae (Pisces: Ostariophysi). Smithsonian Contributions to Zoology No. 471: i-iv + 1-71.
* Vari, R. P. 1992: Systematics of the neotropical characiform genus Curimatella Eigenmann and Eigenmann (Pisces, Ostariophysi), with summary comments on the Curimatidae. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 533: i-iii + 1-48.
* Vari, R.P. 2003. Curimatidae (Toothless characiforms). p. 51-64. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Venere, P.C. i P.M. Galetti, 1989. Chromosome evolution and phylogenetic relationships of some neotropical Characiformes of the family Curimatidae. Brasil. J. Genet. 12:17-25.
# Cyanocharax alburnus

Cyanocharax alburnus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Malabarba, L. R. & S. H. Weitzman 2003. Description of a new genus with six new species from southern Brazil, Uruguay and Argentina, with a discussion of a putative characid clade (Teleostei: Characiformes: Characidae). Comun. Mus. Ciênc. Technol. PUCRS, Sér. Zool. Porto Alegre v. 16 (núm. 1): 67-151.
* ↑ Hensel, R. 1870. Beiträge zur Kenntniss der Wirbelthiere Südbrasiliens. (Fortsetzung). Arch. Naturgeschichte v. 36 (no. 1): 50-91.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Cynodon septenarius

Cynodon septenarius és una espècie de peix de la família dels cinodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 31,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco, i rius de la Guaiana.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L., 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Toledo-Piza, Mónica, 2000: The Neotropical fish subfamily Cynodontinae (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes): a phylogenetic study and a revision of Cynodon and Rhaphiodon. American Museum Novitates Núm. 3286: 1-88.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Toledo-Piza, M., 2003. Cynodontidae (Cynodotids). p. 234-237. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Géry, J., P.-Y. Le Bail i P. Keith, 1999: Cynodon meionactis sp. n., un nouveau characide endémique du bassin du Haut Maroni en Guyane, avec une note sur la validité du genre Cynodon (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes). Revue française d'Aquariologie Herpetologie v. 25 (núm. 3-4) (1998): 69-77.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Travassos, H., 1946: Contribuições para o conhecimento da família Characidae Gill, 1893 III. Discussão sôbre os gêneros "Cynodon" Spix, 1929 e "Rhaphiodon" Agassiz, 1829, com novo nome de subfamilia. Summa Brasiliensis Biologiae. v. 1 (fasc. 9): 129-141.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cynolebias gibbus

Cynolebias gibbus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes. Els mascles poden assolir fins a 9,8 cm de longitud total i les femelles els 8,73.
Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W. J. E. M.: The neotropical annual fish genus Cynolebias (Cyprinodontiformes: Rivulidae): phylogenetic relationships, taxonomic revision and biogeography. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 4): 333-383. Any 2001.
# Cyphocharax notatus

Cyphocharax notatus és una espècie de peix de la família dels curimàtids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Tocantins, Amazones i Capim.

## Referències

* ↑ Fowler H. W. 1906. Further knowledge of some heterognathus fishes. Part I. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 58. 293-351.
* ↑ Steindachner, F. 1908. Über zwei neue Siluroiden und zwei Curimatus-Arten, sowie über eine Varietät von Ancistrus vittalus aus dem Amazonasgebiete innerhalb Brasiliens. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 45 (núm. 11): 163-168.
* ↑ «Cyphocharax notatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R. P. 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Vari, R. P. 1988: The Curimatidae, a lowland neotropical fish family (Pisces: Characiformes); distribution, endemism, and phylogenetic biogeography. Proceedings of a workshop on Neotropical distribution patterns. 343-377.
* Vari, R. P. 1989: A phylogenetic study of the neotropical characiform family Curimatidae (Pisces: Ostariophysi). Smithsonian Contributions to Zoology No. 471: i-iv + 1-71.
* Vari, R. P. 1992: Systematics of the neotropical characiform genus Curimatella Eigenmann and Eigenmann (Pisces, Ostariophysi), with summary comments on the Curimatidae. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 533: i-iii + 1-48.
* Venere, P.C. i P.M. Galetti, 1989. Chromosome evolution and phylogenetic relationships of some neotropical Characiformes of the family Curimatidae. Brasil. J. Genet. 12:17-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB