OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simfonia núm. 1 (Holmboe)

La Simfonia núm. 1, op. 4, va ser composta pel compositor danès Vagn Holmboe el 1935. Es va estrenar el 21 de febrer de 1938 en un concert a Aarhus per l'orquestra de la ciutat d'Aarhus (avui l'Orquestra Simfònica d'Aarhus), dirigida per Thomas Jensen. Amb una durada d'uns 16 minuts, aquesta és la més curta de les 13 simfonies del compositor.

## Moviments

Consta de tres moviments:
* I. Allegro
* II Andante
* III Allegro energico

## Origen i context

Després d'estudiar breument composició amb Ernst Toch a Berlín i Honegger més tard a París, entre d'altres, va tornar a Dinamarca i va començar a treballar en la Primera Simfonia. Composta entre juny i setembre de 1935, es tracta d'una obra del modernisme danès en tres moviments lleugers amb una línia austera.

## Instrumentació

La simfonia va ser escrita per a una orquestra de petites dimensions formada per 1 flauta, 1 oboè, 1 clarinet, 1 fagot, 1 trompa, 1 trompeta, 1 trombó, timbales, percussió i cordes.

## Referències

* ↑ Ketting, Knud. «Holmboe: Symphony No. 1 / Symphony No. 3 / Symphony No. 10». BIS. [Consulta: 8 juliol 2024].
* 1 2 «Kammersymfoni nr. 1, Op. 53». Wise Music Classical. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ Woolf, Jonathan. «Ressenya del disc». Musicweb. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ Leonard, James. «Vagn Holmboe: Symphonies Nos. 1, 3, 10». Allmusic. [Consulta: 8 juliol 2024].
# Natalia Dorado Gómez

Natalia Dorado Gómez (Madrid, Espanya, 25 de febrer de 1967) és una jugadora d'hoquei sobre herba madrilenya, guanyadora d'una medalla olímpica d'or.
Membre del Club de Campo de la Villa de Madrid va participar, als 25 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la competició femenina d'hoquei sobre herba. Posteriorment, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) va guanyar un diploma olímpic en finalitzar vuitena.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla en el Campionat d'Europa d'hoquei sobre herba.
Un cop acabada la seva carrera esportiva, havent estudiat Ciències de l'Activitat Física i l'Esport, s'ha dedicat a treballar com a professora d'educació física d'adults.

## Referències

* 1 2 Ballesteros, Joaquín «Nuestras amigas para siempre. Barcelona 92». Club de Campo Villa de Madrid núm. 147, 2017, pàg. 6-15.
* ↑ «Natalia Dorado Gomez» (en anglès). Olympic Games Winners. [Consulta: 24 desembre 2021].
# Rhinoraja

Rhinoraja és un gènere de peixos de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Taxonomia

* Rhinoraja kujiensis (Tanaka, 1916)
* Rhinoraja longi (Raschi & McEachran, 1991)
* Rhinoraja longicauda (Ishiyama, 1952)
* Rhinoraja obtusa (Gill & Townsend, 1897)
* Rhinoraja odai (Ishiyama, 1958)
* Rhinoraja rosispinnis (Gill & Townsend, 1897)

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1952. Studies on the rays and skates belonging to the family Rajidae, found in Japan and adjacent regions. 4. A revision of three genera of Japanese rajids with descriptions of one new genus and four new species mostly occured in northern Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 2 (núm. 2). 1-34.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Tanaka, S., 1916. Four new species of Japanese fishes. Dobutsugaku Zasshi (Zool. Mag. Tokyo) v. 28: 173-174.
* ↑ Raschi, W. G. & J. D. McEachran. 1991. Rhinoraja longi, a new species of skate from the outer Aleutian Islands, with comments on the status of Rhinoraja (Chondrichthyes, Rajoidei). Can. J. Zool. v. 69 (núm. 7): 1889-1903.
* ↑ Ishiyama, R., 1952. Studies on the rays and skates belonging to the family Rajidae, found in Japan and adjacent regions. 4. A revision of three genera of Japanese rajids with descriptions of one new genus and four new species mostly occured in northern Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 2 (núm. 2): 1-34, Pls. 1-4.
* ↑ Gill, T. N. & C. H. Townsend. 1897. Diagnoses of new species of fishes found in Bering Sea. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 11: 231-234.
* ↑ Ishiyama, R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3): 191-394, Pls. 1-3.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* uBio (anglès)
# Himne de la Independència del Brasil

L'Himne de la Independència del Brasil (en portuguès, Hino da Independência do Brasil) és una cançó commemorant la declaració de la Independència del Brasil i va ser l'himne del Brasil durant l'etapa imperial.
La lletra va ser escrita pel periodista i polític Evaristo da Veiga (1799-1837) l'agost de 1822 i portava el títol Himne Constitucional Brasiler, mentre que la música era una composició de Marcos Portugal. L'any 1824, l'emperador Pere I va compondre una nova música i va atorgar a la peça l'estatus d'himne nacional. Després de la proclamació de la República, l'himne va ser substituït.
Un article d'Eugênio Egas de l'any 1909 elucubra que la música hauria estat composta per l'emperador el mateix dia del Crit d'Ipiranga i la Declaració d'Independència, el 7 de setembre de 1822. Pere hauria demanat al mestre de capella de la catedral de São Paulo, André da Silva Gomes, que escrigués la partitura i la peça s'hauria estrenat aquella mateixa nit a la Casa da Ópera paulista. Emperò, mai no s'ha trobat cap prova documental que recolzi la teoria d'Egas.

## Referències

* ↑ Molinari, Carlos. «Bicentenário da Independência: o Hino da Independência do Brasil» (en portuguès brasiler). Agência Brasil, 07-09-2022. [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ Meira, Ricardo. «A História do Hino da Independência. Uma Letra com duas melodias. Qual a melhor versão?» (en portuguès), 07-09-2013. [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ Romero Simões Pereira, Avelino «Hino Nacional Brasileiro: que história é esta?» (en portuguès brasiler). Revista do Instituto de Estudos Brasileiros [São Paulo], núm. 38, 1995, pàg. 21-42.
* ↑ Egas, Eugenio «Hymnos brasileiros (a Alberto Nepomuceno)». O Estado de S. Paulo, 29-08-1909, pàg. 3.

## Vegeu també

* Himne Nacional Brasiler
* Himne a la Bandera del Brasil

## Enllaços externs

* Lletra de l'Himne de la Independència (portuguès)
# Karl Pottgiesser

Karl Pottgiesser (Dortmund, 1861 - ?, 1941) fou un compositor alemany.
Estudià la carrera de lleis, que abandonà per dedicar-se a la composició, tenint per professor en aquesta art a Riemann d'Hamburg. El 1890 s'establí a Múnic.
Entre les seves obres cal citar: l'òpera Heimkehr, estrenada a Colònia el 1903; una peça de circumstàncies titulada Siegfried von Xanten und Kriemhild, l'oratori Gott ist die Liebe, la comèdia lírica Aldegevers Erben, una composició per a baríton, cor mixt i orquestra, la lletra del qual és el Capítol XIII de la primera Epístola de san Pau als corintis; composicions corals, música de cambra, lieders, etc. Publicà a Die Musik el treball Beiträge zu J. S. Bachs Biographie (1903).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 46, pàg. 1076 (ISBN 84-239-4546-4)
# Akodon iniscatus

Akodon iniscatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a l'Argentina i Xile. El seu hàbitat natural són els herbassars boscosos temperats, generalment dominats per plantes dels gèneres Atriplex i Cyclolepis. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, iniscatus, significa ‘intel·ligent des de l'origen’ en llatí.

## Referències

* ↑ Pardiñas, U.; D'Elía, G. Akodon iniscatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Akodon» d'Animalia (en anglès).
# Simfonia núm. 1 (Panufnik)

La Simfonia núm. 1 (Sinfonia Rustica), per a vuit instruments de vent i dues orquestres de corda, va ser escrita pel compositor polonès Andrzej Panufnik l'any 1948 i va guanyar el Primer Premi al Concurs Chopin de Varsòvia l'any següent. L'obra es va estrenar a Varsòvia el 13 de maig de 1949 amb l'Orquestra Filharmònica de Varsòvia dirigida pel mateix compositor, aconseguint un èxit rotund.

## Moviments

* I. Con tenerezza (Allegro moderato)
* II. Con grazia (Allegretto)
* III. Con espressione (Adagio)
* IV. Con vigore (Allegro)

## Origen i context

La Sinfonia Rustica és la primera simfonia de Panufnik que figura oficialment en el seu catàleg d'obres. No obstant això, Panufnik en va compondre dues anteriorment a aquesta durant la Segona Guerra Mundial. Totes dues es van perdre a causa de l'incendi provocat per l'Aixecament de Varsòvia, juntament amb els manuscrits de totes les composicions que havia escrit fins al 1944. Panufnik es va inspirar en el folklore de la regió de Kurpie, utilitzant melodies extretes de la col·lecció del pare Władysław Skierkowski, les mateixes que havien influït Karol Szymanowski en la creació de les seves Cançons de Kurpie. Panufnik va dir:
| « | Sinfonia rustica neix com a expressió de la meva passió per la música popular de les regions del nord del nostre país, les cançons de la qual tenen un encant únic. L'art popular d'aquesta zona també es distingeix per imaginatives talles de fusta, vestits enlluernadors i retalls complexos i colorits, abstractes o semiabstractes, amb estampats sovint simètrics. Vaig decidir reflectir el caràcter d'aquest art ingenu però encantador en la meva nova simfonia. Se suposava que tots els elements de la peça estaven caracteritzats per la simetria del retall. Fins i tot la disposició de l'orquestra havia de ser simètrica, tan acústica com visualment, amb un grup de vuit instruments col·locats al centre i dos petits conjunts de diàlegs als costats. | » |
| — Panufnik |||
La Sinfonia Rustica va ser criticada pel formalisme i pràcticament va deixar de representar-se.

## Referències

* ↑ Ward, R.V. «Panufnik: Sinfonia Sacra / Sinfonia Rustica». Unicorn Records. [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ «Sinfonia rustica. Con tenerazza». Polish Music Information Centre. [Consulta: 3 novembre 2024].
* 1 2 Borowicz, Łukasz. «Sinfonia rustica». Polmic. [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Biografia Panufnik». Polmic. [Consulta: 4 novembre 2024].
# Chronicle

Chronicle és una pel·lícula de ciència-ficció del 2012 dirigida per Josh Trank i escrita per Max Landis, basada en una història conjuminada per tots dos. La pel·lícula és protagonitzada per Dane DeHaan, Michael B. Jordan i Alex Russell.

## Argument

Tres adolescents descobreixen que tenen superpoders, com telequinesi i la possibilitat de volar, després d'haver entrat en contacte amb una substància misteriosa descoberta en un cràter. El que al començament era una diversió esdevindrà una qüestió de vida o de mort des de l'instant en què jugaran amb els límits dels seus poders...

## Repartiment

* Dane DeHaan com a Andrew Detmer
* Alex Russell com a Matt Garetty
* Michael B. Jordan com a Steve Montgomery
* Michael Kelly com a Richard Detmer
* Ashley Hinshaw com a Casey Letter
* Anna Wood com a Monica
* Bo Petersen com a Karen Detmer

## Producció

Chronicle fou co-escrita per l'escriptor de Fear Itself, Max Landis, i el veterà de The Kill Point, Josh Trank.
Per motius de pressupost, Chronicle fou principalment filmada a Ciutat del Cap, Sud-àfrica, amb Film Afrika Worldwide, així com a Vancouver, Canadà. La filmació va començar el maig del 2011 i continuà durant divuit setmanes fins a l'agost del 2011. El director de fotografia Matthew Jensen va utilitzar una càmera Arri Alexa per gravar la pel·lícula, un Angeniux Optimo i lents de Cook s4. Es van emprar tècniques de postproducció per donar un aspecte de metratge trobat a la pel·lícula.
La càmera Arri Alexa fou muntada en una taula amb rodes per simular que la càmera de l'Andrew lliscava pel pis. Un doble fou suspès amb cables de grua per a les escenes de vol, utilitzant una pantalla verda per fer preses de primer pla dels actors. La càmera de l'Andrew a la pel·lícula fou una Canon XL1 MiniDV i després una càmera HD que s'assembla a una Canon Vixia HF M30.
Viccionari
# Jules Alexis Carlez

Jules Alexis Carlez (Caen, 10 de febrer de 1836 - idem. 24 de maig de 1922) fou un crític i compositor francès.
Estudià en el Conservatori de la seva ciutat natal i desenvolupà el càrrec d'organista de l'església de Sant Joan de la mateixa ciutat.
És autor de diverses composicions de música sagrada, cançons, corals, trios, etc., però deu principalment la seva reputació als seus treballs de crítica musical, entre els que cal citar com a més importants: Les musiciens paysagistes (1870), Grimm et la musique de son temps (1872), Angèle Cordier et Ivonne Morel (1873), L'oeuvre d'Auber (1874), Auber, apercu biographique et critique, La musique à Caen (1876), Le chant de Guillaume de Fécamp (1877), Choron, sa vie et ses travaux (1882), Catel (1895), La sociètè philharmonique du Calvados (1896), Francis de Bièville (1898), Les chansonnieres de Jacques Mangeant (1903), i Boucher de Perthes (1906).

## Referències

* ↑ Musik-Lexikon: Erster Band. BoD – Books on Demand, 10 de setembre de 2015, p. 169. ISBN 978-3-8460-8632-2.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 11, pàg. 983. (ISBN 84-239-4511-1)
# Rhinoraja odai

Rhinoraja odai és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 300–870 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic nord-occidental: davant de la Península d'Izu (el Japó).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1952. Studies on the rays and skates belonging to the family Rajidae, found in Japan and adjacent regions. 4. A revision of three genera of Japanese rajids with descriptions of one new genus and four new species mostly occured in northern Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 2 (núm. 2). 1-34.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ishiyama, R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3): 191-394, Pls. 1-3.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Ishihara, H., 1990. Study on the systematics and fishery resources of the North Pacific skates (Pisces: Chondrichthyes: Rajidae). Tokyo University. 186 p. Tesi doctoral.
* ↑ Ishiyama, R., 1967. Fauna Japonica. Rajidae (Pisces). Biogeogr. Soc. Jpn. (Tòquio): i-vi, 1-82.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Mould, B., 1994. A world list of rays. The scientific nomenclature and distribution of the recent Batoidea (Batoidea, Elasmobranchii, Chondrichthyes). Universitat de Nottingham, Gran Bretanya. 82 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Karl Prill

Karl Prill (Berlín, 22 d'octubre de 1864 - Klosterneuburg, Baixa Àustria, 15 d'agost de 1931) fou un violinista i director d'orquestra alemany.
Va rebre les primeres lliçons del seu pare, i amb els seus germans Emil i Paul viatjaren per Alemanya, Rússia, Dinamarca i Suècia donant concerts, després fou deixeble de Joachim, i entrà com a solista en l'orquestra Brenner i després en la Bilse. De 1883 a 1885 fou concertador de l'orquestra Bilse, de Berlín, i després dirigí la Orquestra del Gewandhaus, de Leipzig, i el 1891 l'Òpera Estatal de Viena i la Filharmònica de concerts de la mateixa capital. Amb Siebert, Ruzitsta i Sulzer fundà un quartet d'instruments d'arc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 47, pàg. 389 (ISBN 84-239-4547-2)
# Akodon pervalens

Akodon pervalens és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Bolívia, on viu a altituds d'entre 900 i 2.100 msnm. Els seus hàbitats naturals són els boscos humits, el Chaco i les valls interandines. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, pervalens, significa ‘poderós' en llatí.

## Referències

* ↑ Dunnum, J.; Vargas, J.; Bernal, N. Akodon pervalens. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 14 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Akodon» d'Animalia (en anglès).
# Simfonia núm. 1 (Prokófiev)

La Simfonia núm. 1 en re major, op. 25, fou composta per Serguei Prokófiev a partir de l'any 1916, però va compondre'n la major part durant el 1917, completant-la el 20 de setembre de 1917. És també coneguda amb el sobrenom de Simfonia Clàssica. Va ser estrenada el 21 d'abril de 1918 a Petrograd, sota la direcció del compositor.

## Gènesi

Pot ser considerada com una de les primeres obres neoclàssiques. Prokófiev la va compondre en un intent d'emular l'estil de Franz Joseph Haydn; això no obstant, va introduir certs canvis en l'estructura com a mitjà per a reflectir els avenços en la tècnica compositiva. La idea va sorgir arran dels estudis de direcció d'orquestra al Conservatori, on el professor Teneev, preparava els seus estudiants amb obres de Haydn.
Prokófiev va compondre'n la major part durant unes vacances en el camp, utilitzant-la com un exercici de composició sense l'ús del piano. (Com a excel·lent pianista, s'entén que havia desenvolupat el costum de compondre al teclat.)
Va donar-li el títol de Clàssica pel seu caràcter pròxim a Haydn. Ha esdevingut una de les obres més populars i més accessibles del compositor.

## Moviments

La durada mitjana d'execució és de 10-15 minuts. Els quatre moviments són:
* Allegro
* Larghetto
* Gavotta: Non troppo allegro
* Finale: Molto Vivace

## Instrumentació

La simfonia està composta per a un conjunt orquestral típic del període clàssic: 2 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots, 2 trompes, 2 trompetes, timbals i orquestra de corda.

## Enregistraments

Entre els enregistraments d'aquesta simfonia cal esmentar:
| Orquestra | Director | Segell | Any d'enregistrament | Format |
| Orquestra Nacional Escocesa | Neeme Järvi | Chandos Records | 1985 | CD |
| Orquestra Simfònica de Londres | Valery Gergiev | Philips | 2004 | CD |
| Orquestra Simfònica de Londres | Walter Weller | Decca | ? | CD |
| Orquestra Nacional de França | Mstislav Rostropóvitx | Erato | 1988 | CD |
| Orquestra Simfònica de Londres | Vladímir Aixkenazi | Decca | 1974 | CD |
| Orquestra Simfònica Nacional d'Ucraïna | Theodore Kuchar | Naxos | | CD |
| National Orchestra of the O.R.T.F. | Jean Martinon | VoxBox | | CD |
| Orquestra Filharmònica Txeca | Zdenek Kosler | Supraphon | | CD |
| Orquestra Filharmònica de Berlín | Herbert von Karajan | Deutsche Grammophon | 1965 | CD |
| Orquestra Filharmònica de Berlín | Seiji Ozawa | Deutsche Grammophon | 1989 | CD |
| New York Philharmonic | Leonard Bernstein | Sony | | CD |
| Orquestra Simfònica del Ministeri de Cultura de l'URSS | Gennadi Rozhdestvenski | | | CD/LP |
| Orquestra Simfònica Estatal de Sant Petersburg | Ravil Martinov | Sony | 1994 | CD |
# O ara o mai

O ara o mai (originalment en anglès: The Bucket List) és una pel·lícula estatunidenca de 2007, dirigida per Rob Reiner, escrita per Justin Zackham i protagonitzada per Jack Nicholson i Morgan Freeman als papers principals. La pel·lícula es va estrenar massivament als Estats Units i el Canadà l'11 de gener de 2008 i fou llançada al Regne Unit el 8 de febrer de 2008, i a Austràlia el 21 de febrer de 2008. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català i va ser emesa a TV3 per primera vegada el 2012.

## Argument

Fa molt de temps, el professor de filosofia de Carter Chambers (Morgan Freeman), en el seu primer any de carrera, va suggerir als seus estudiants que elaboressin una "llista de desitjos", un recompte de totes les coses que volien fer, veure i experimentar a la vida abans de morir. Però, mentre Carter estava encara tractant d'aclarir els seus somnis i plans privats, la realitat es va interposar: matrimoni, fills, una multitud de responsabilitats i, finalment, un treball de mecànic d'automòbils durant 46 anys. Gradualment van canviar la seva idea del que era una llista de desitjos en poc més que un record agredolç d'oportunitats perdudes i en un exercici mental en què pensava de tant en tant per passar el temps mentre treballava sota la capota d'un cotxe.
Mentrestant, el multimilionari empresari Edward Cole (Jack Nicholson) mai veu una llista sense pensar en els beneficis. Sempre està massa ocupat fent diners i construint un imperi per pensar en quines podrien ser les seves necessitats més profundes. A en Carter i l'Edward els detecten a ambdós un càncer perillós i amb poques probabilitats de viure, que deixa a tots dos a l'hospital.
En Carter i l'Edward comparteixen una habitació d'hospital amb molt de temps per a pensar en el que passarà a continuació, i respecte a això està a les seves mans. Tot i les seves diferències, aviat descobreixen que tenen dues coses molt importants en comú: una necessitat no satisfeta d'acceptar-se en si mateixos i les eleccions que han fet, i un desig urgent de passar el temps que han perdut fent tot el que sempre van voler fer.
Així que, en contra de les ordres del metge i del sentit comú, aquests dos autèntics desconeguts abandonen l'hospital i es llacen junts a la carretera per viure l'aventura de les seves vides.

## Repartiment

* Jack Nicholson com a Edward Cole
* Morgan Freeman com a Carter Chambers
* Sean Hayes com a Thomas/Matthew
* Beverly Todd com a Virginia Chambers
* Rob Morrow com a doctor Hollins
* Alfonso Freeman com a Roger Chambers
* Rowena King com a Angelica
* Jennifer Defrancisco com a Emily Cole
* Serena Reeder com a Rachel

## Crítica

La pel·lícula va rebre crítiques mixtes dels crítics de cinema, però va ser un èxit de taquilla i va recaptar un total de 175,3 milions de dòlars a tot el món.

## Referències

* ↑ «Pel·lícula: O ara o mai». ElPuntAvui.cat. [Consulta: 21 març 2016].
* 1 2 O ara o mai a ésAdir

## Enllaços externs

* O ara o mai a Goita què fan, ara!
# Jules Cohen

Jules Emile David Cohen (Marsella, 2 de novembre de 1835 - París, 13 de gener de 1901), fou un compositor i organista francès.
Estudià al Conservatori de París i aconseguí primers premis de solfeig, piano, orgue i fuga, sent nomenat el 1870 professor de conjunt vocal del mateix establiment.
Va escriure nombroses composicions per a piano, romances, cantates, una missa, cors per a les tragèdies Athalie i Esther i les òperes còmiques Vive l'empereur (1860), L'Annexion (1860), Maître Claude (1861), José Maria (1866), Les Bleuets (1867), i Déa (1870).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 13, pàg. 1328. (ISBN 84-239-4513-8)