OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sport Ciclista Català

L'Sport Ciclista Català és una entitat esportiva cultural i recreativa, fundada l'any 1912. Degana del ciclisme català. Posseïdora de les medalles d'Or del Mèrit Ciclista l'any 1947, i de la Federació Catalana de Ciclisme en les seves Noces d'or l'any 1962.

## Història

El club va néixer el 30 de gener de 1912 al Cafè de la Marina, a la Barceloneta. Va ser fundat per uns amants del cicloturisme com a resposta a l'actitud dels dirigents de la UVE (la Federació de llavors) que només es preocupaven pel ciclisme competitiu. Entre el fundadors hi havia Francisco Canto Arroyo, periodista de La Vanguardia i El Mundo Deportivo que va ser un dels impulsors del ciclisme a Catalunya.
Des de 1912 el club ha funcionat ininterrompudament, seguint les petjades del cicloturisme català. Els anys 20 van ser els de màxima esplendor per al club amb mig miler de socis, dedicant-se tant al ciclisme d'oci com de competició, organitzant carreres i esdeveniments culturals.
Durant la dictadura va ser obligat a canviar el seu nom pel de Sociedad Ciclista Catalana, tot i així el club va seguir funcionant. Actualment segueix comptant amb una sèrie d'incondicionals que surten cada diumenge passejant els colors de l'Sport Ciclista Català per tot arreu.

## Butlletí del SCC

La seva història està reflectida de forma impecable als diferents butlletins del SCC, que des de l'any 1912 s'han anat publicant, de forma periòdica (mensual, trimestralment, etc.) any rere any. Amb més de 700 números és la tercera publicació esportiva més antiga de Catalunya. Actualment aquesta col·lecció està guardada en dipòsit a la Biblioteca de la Universitat Pompeu Fabra i s'estan digitalitzant les seves pàgines per a poder conservar millor els exemplars antics. Té un gran valor històric, ja que permet conèixer l'evolució del ciclisme, sobretot del no competitiu, a la ciutat comtal al llarg del segle xx.
Els darrers numeros s'han publicat també en format electrònic perquè arribin a més lectors. Es poden descarregar des de la web del club.

## Activitats organitzades

Des de febrer fins a novembre, l'Sport celebra el seu campionat d'excursionisme, rodant per les carreteres de tot Catalunya. Totes les excursions surten els diumenges des del mateix lloc: cruïlla Avinguda Meridiana amb carrer Guipúscoa (sortida Estació del Metro Clot).

## Referències

* ↑ «Sport Ciclista Català». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de SCC
# Sportsklubben Gjøvik-Lyn

L'Sportsklubben Gjøvik-Lyn és un club de futbol noruec de la ciutat de Gjøvik.

## Història

El club va ser creat l'1 de febrer de 1902. El seu títol més important fou la copa noruega assolida la temporada 1962. Acabada la temporada 2009, el primer equip es fusionà amb Vardar FF per crear el Gjøvik FF.

## Palmarès

* Copa noruega de futbol:
** 1962

## Referències

* ↑ «Cup final in Oslo, Octubre 28». RSSSF. [Consulta: 2 maig 2011].
* ↑ «Temporada 2009». RSSSF. [Consulta: 2 maig 2011].

## Enllaços externs

* (noruec) Web oficial
# Stade Gaulois de Tunis

L'Stade Gaulois de Tunis fou un club de futbol tunisià de la ciutat de Tunis. Va ser fundat l'any 1911.

## Palmarès
### Futbol

* Lliga tunisiana de futbol
** 1923, 1924, 1927
* Copa tunisiana de futbol
** 1925, 1927, 1937

### Basquetbol

* Lliga tunisiana de basquet masculina
** 1940 (critérium), 1949, 1951, 1957
* Copa tunisiana de basquet masculina
** 1950, 1952
* Lliga tunisiana de basquet femenina
** 1956, 1957, 1958

### Voleibol

* Campionat d'Àfrica del Nord de voleibol masculí
** 1952

### Rugbi

* Lliga tunisiana de rugbi
** 1923, 1924, 1925, 1926, 1927, 1928, 1929, 1930
* Campionat d'Àfrica del Nord de rugbi
** 1928, 1929, 1930

## Referències

* ↑ Laurent Fourchard, Odile Goerg et Muriel Gomez-Perez, Lieux de sociabilité urbaine en Afrique, éd. L'Harmattan, France, 2009, p. 283
* ↑ Il s'agit de la formation qui a gagné contre l'Amical Club par 5-0 au mois de janvier 1912.
* ↑ «Tunisia - Foundation Dates of Clubs». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Tunisia - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Tunisia - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Stereopticon

L'stereopticon (en anglès), és un aparell reproductor similar a la llanterna màgica, tot i que proporciona una major qualitat i mida de projecció. Aquest sistema disposa de dues lents, usualment una sobre l'altra, que permeten fondre imatges.
Habitualment, el terme stereopticon ha estat mal utilitzat per referir-se al terme estereoscopi. Un stereopticon no projecta o mostra imatges estereoscòpiques o tridimensionals (3D). Per tant, tots els stereopticons poden ser considerats llanternes màgiques, però no totes les llanternes màgiques poden ser considerades stereopticons.

## Història

Aquests aparells es remunten a mitjans del segle xix. Era una forma d'entreteniment i d'educació abans de l'arribada de les imatges en moviment i del cinema.
Els nord-americans William i Frederick Langenheim van introduir la tecnologia de diapositiva de l'stereopticon (les exposicions de diapositives de fotografies projectades sobre el vidre) el 1850. Per només deu centaus, la gent podia veure fotografies realistes sobre natura, història i temes científics. Al principi, es mostraven les imatges de forma aleatòria. Amb el temps, es van començar a col·locar les diapositives en un ordre lògic, creant una narrativa. Aquesta narració visual va precedir directament al desenvolupament de les primeres imatges en moviment.
Fabricat industrialment per l'empresa francesa Pathé Frères (dels germans Émile i Charles Pathé), l'stereopticon acapararia la cinematografia mundial fins a la Primera Guerra Mundial, quan la producció nord-americana comença a regir.

## Referències

* ↑ Robinson, David. From Peep Show to Palace: The Birth of American Film. Columbia University Press, 1996. ISBN 0-231-10339-5.
* ↑ «Lantern Slides | Magic Lantern Society» (en anglès).
* ↑ Clee, Paul. Before Hollywood: From Shadow Play to the Silver Screen, 2005. ISBN 0-618-44533-1.
# Stollen

L'Stollen, anomenat també Christstollen (en referència a Crist) o Weihnachtsstollen (en referència a Weihnachten, Nadal en alemany) és un pastís tradicional alemany d'origen molt antic. Es tracta d'un pa dolç omplert amb fruita seca i/o confitada, i a vegades també de massapà. Es consumeix durant el període d'Advent i el dia de Nadal a Alemanya. Tot i que avui en dia es pot consumir durant tot l'any.
La primera referència als stollen dataria del 1330, però la tradició el remuntaria més enrere. Nombroses són les ciutats alemanyes reivindiquen la paternitat de l'stollen, i algunes han fins i tot porten una versió amb el seu nom, per exemple Dresdner Stollen (Dresden), Kölner Christstollen (Colònia).
Si bé la recepta original no contenia més que farina, aigua, llevat i oli, amb el temps ha anat evolucionant incloent-hi altres ingredients. Avui en dia trobem una gran varietat de condiments i de fruits: llimones i taronges confitades, panses macerades amb rom, ametlles, nou moscada, canella i vainilla.
S'acompanya amb el cafè, el te o la xocolata del berenar, també després del sopar o a l'esmorzar. Es conserva durant diverses setmanes a l'abric de l'aire de la nevera. Cal deixar-lo a l'aire fora abans degustar-lo, amb la finalitat que estigui a la temperatura ambient.

## Referències

* ↑ Cloake, Felicity «How to bake the perfect stollen» (en anglès). The Guardian, 15-12-2016. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «Bread like baby Jesus? A brief history of German Christmas sweets». thelocal.de, 2010. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ «Dresdner Christstollen / Dresdner Stollen / Dresdner Weihnachtsstollen PGI» (en anglès). European Comission. Agriculture and Rural Development. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Barriga, Xavier. Brioixeria: Feta a casa amb el gust de sempre (en castellà). GRIJALBO, 2013-03-21. ISBN 978-84-253-5082-5.
* ↑ Hertzberg, Jeff; François, Zoë. Holiday and Celebration Bread in Five Minutes a Day: Sweet and Decadent Baking for Every Occasion (en anglès). St. Martin's Publishing Group, 2018-11-06, p. 231. ISBN 978-1-4668-8977-4.

## Vegeu també

* Panettone

## Enllaços externs

* Vídeo de la preparació d'un stollen
# Suprem i ínfim (elements)

En matemàtiques, donat un subconjunt $S$ d'un conjunt parcialment ordenat $(P,<)$, el suprem de $S$, si existeix, és l'element mínim de $P$ que és major o igual a cada element de $S$. En altres paraules, és la mínima de les fites superiors de $S$. El suprem d'un conjunt $S$ comunament es denota $\sup(S)$. L'ínfim de $S$ si existeix, és l'element màxim de $P$ que és menor o igual que cada element de $S$. Per tant, el mínim és la major de les fites inferiors de $S$. L'ínfim es denota habitualment per $\inf(S)$.

## Propietats

* Si el suprem o l'ínfim existeixen, llavors són únics.
* Un conjunt té màxim, si i només si conté al seu suprem. Un conjunt té mínim si i només si conté el seu ínfim.
* $\sup(A\cup B)=\max\{\sup(A),\sup(B)\}$, si és que aquests suprems existeixen.
* $\inf(A\cup B)=\min\{\inf(A),\inf(B)\}$, si ambdós ínfims existeixen.
* $\sup(A+B)=\sup(A)+\sup(B)$, on $A+B:=\{a+b\;|\;a\in A,b\in B\}$ denota la suma de Minkowski.
* D'igual manera, $\inf(A+B)=\inf(A)+\inf(B)$.

## Exemples

* En el camp dels nombres reals, tot subconjunt no buit, fitat superiorment té suprem (el que es coneix com a axioma del suprem).
* $\sup\{1,2,3\}=3\,$.
* $\inf\{1,2,3\}=1\,$.
* $\sup\{x\in \mathbb {R} \,|\,0<x<1\}=\sup\{x\in \mathbb {R} \,|\,0\leq x\leq 1\}=1\,$.
* $\sup\{(-1)^{n}-{\frac {1}{n}}:n\in \mathbb {N} \}=1\,$.
* $\inf \left\{{\frac {1}{n}}:n\in \mathbb {N} \right\}=0\,$.
* $\inf\{x\in \mathbb {Q^{+}} |x^{2}<2\}=0\,$.

## Vegeu també

* Roger Paman
* Element major i menor
* Element maximal i minimal

## Referències

* Rudin, Walter, Principles of Mathematical Analysis, Third Edition , McGraw-Hill, 1976.
* Supremum Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (en PlanetMath.org )
* Weisstein, Eric W., «Supremum function» a MathWorld (en anglès).
# TRF

TRF té els següents significats:
* Fundació Thomson Reuters (del seu nom en anglès Thomson Reuters Foundation), organització sense ànim de lucre promoguda per Thomson Reuters
* TRF (banda) (de l'acrònim en anglès TK Rave Factory), conjunt de J-pop del Japó
* TRF Limited (de l'acrònim de Tata-Robins-Fraser), empresa de maquinària filial de Tata Group de l'Índia
* TRF1 (de l'acrònim en francès TRacté F1), obús remolcat desenvolupat a França
* Hormona alliberadora de tirotropina (del seu nom en anglès Thyrotropin-Releasing Factor), neurohormona produïda a l'hipotàlem
* Receptor de ràdio freqüència sintonitzada (del seu nom en anglès Tuned Radio Frequency), model de receptor de ràdio amb vàlvules
* TRF també és el codi IATA de l'Aeroport de Sandefjord-Torp, aeroport de la zona d'Oslo, a Noruega
* trf també és l'abreviatura de Transfusion, revista científica especialitzada en medicina transfusional
# Tachyspiza nanus

L'esparver menut de Sulawesi (Tachyspiza nanus; syn: Accipiter nanus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos de muntanya de Cèlebes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Tradicionalment l'esparver menut de Sulawesi estava classificat dins el gènere Accipiter. Tanmateix, estudis filogenètics moleculars van trobar que aquest gènere era polifilètic i es va proposar reordenar les seves espècies en 5 gèneres monofilètics. En base a aquests estudis, el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 14.2, 2024) transferí aquesta espècie al gènere Tachyspiza, que fou recuperat per a tal fí.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat dins del gènere Accipiter.

## Referències

* ↑ «Tachyspiza nanus». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 26 desembre 2022 (català)
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2. [Consulta: 25 octubre 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 279. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Dwarf Sparrowhawk. Accipiter nanus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Mindell, D; Fuchs, J; Johnson, J. Phylogeny, taxonomy, and geographic diversity of diurnal raptors: Falconiformes, Accipitriformes, and Cathartiformes (en anglès). Birds of Prey: Biology and conservation in the XXI century. Cham, Suïssa: Sarasola, J.H.; Grange, J.M.; Negro, J.J. (eds.), 2018, p. 3–32. ISBN 978-3-319-73744-7.
* ↑ Catanach, Therese A; Halley, Matthew R; Pirro, Stacy «Enigmas no longer: using ultraconserved elements to place several unusual hawk taxa and address the non-monophyly of the genus Accipiter (Accipitriformes: Accipitridae)» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 22-03-2024. DOI: 10.1093/biolinnean/blae028. ISSN: 0024-4066.
# Tarragó

«Tarragó» té aquests significats:
# Cas Murer: El carnisser de Vílnius

Cas Murer: El carnisser de Vílnius (títol original: Murer: Anatomie eines Prozesses) és una pel·lícula austro-luxemburguesa estrenada el 2018 al festival de cinema Diagonale de Graz. És protagonitzada per Karl Fischer i Karl Markovics. El doblatge en català central projectà per primera vegada als cinemes el 18 de gener del 2019. També s'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Argument

El film explica la història real de Franz Murer, un oficial austríac de la Schutzstaffel que va organitzar i governar el gueto de Vílnius i va ser responsable de l'assassinat de jueus durant la Segona Guerra Mundial. L'argument s'estructura a partir del judici de Murer.

## Referències

* ↑ «Cas Murer. El carnisser de Vílnius». Cinema en català. Departament de Cultura. [Consulta: 18 gener 2019].
* ↑ «Cas Murer: el carnisser de Vílnius». À Punt, 07-10-2023. [Consulta: 2 març 2025].
# Timarcha tenebricosa

L'escarabat de Sant Joan (Timarcha tenebricosa) és una espècie d'insecte escarabat de la família dels crisòmids d'Europa.
Té la particularitat, en cas de pertorbació, de fer-se el mort després d'emetre per la boca però també per les articulacions, un líquid vermell-taronja que tindria molt mal gust per als depredadors. Aquest líquid és l'hemolinfa. Aquest fenomen de sagnat reflex existeix en altres insectes no voladors.

## Descripció

Aquest gran crisomèlid inofensiu és un animal amb un cos fortament abovedat i èlitres inusualment llisos, amb un aspecte lleugerament metàl·lic i mat.No té ales i els seus èlitres són fusionats. Així que no pot volar. Es mou lentament a terra, a l'herba i a les plantes herbàcies o arbustives, i sobretot de nit .
Aquest insecte es pot confondre, d'adult, amb certs escarabats femers (geotrúpids) o, en fase larvària, amb escarabats.

## Habitat

És una espècie de zones herbades, vores i clarianes forestals.

## Alimentació

Té fama de ser monòfaga, la seva larva s'alimenta exclusivament de palla, en particular d'espècies de fulles toves com Galium verum, Galium mollugo o Galium odoratum i encara més quan es tracta de Phuopsis stylosa on es poden trobar diverses desenes d'individus al mateix cobriment del grup de 0,25 m². De vegades es troba en altres plantes nitròfiles en ambients frescos, húmics i rics, com l'ortiga o la consolda.
D'hora, es pot observar d'ençà dels primers dies bons en llocs herbats més aviat nitròfils, terraplens, vores de camins a partir del mes de març sobre llits de sorra, ortigues.

## Cicle de vida

Els ous es posen a la primavera sobre els llits. Donen grans larves característiques de color blau-negre (fins a 20 mm), amb teguments rígids, que viuen sobre plantes de palla i que, després de la pupa a la tardor i la diapausa hivernal, donaran adults la primavera següent.

## Estat, amenaces

És una espècie que sembla estar en declivi en la seva distribució natural. La sega massa sistemàtica de vores, prats i séquies o terraplens de camins destrueix les seves larves o pupes o les dues coses alhora.Una contaminació general del medi per plaguicides (en particular insecticides), així com la disminució de les seves poblacions alimentadores de palla als seus biòtops podrien ser responsables d'un descens de l'espècie.Com que no vola, la fragmentació del seu hàbitat i dels seus biòtops per carreteres, canals, séquies plenes d'aigua també pot contribuir a la seva regressió, fins i tot localment a la seva desaparició.
No és una espècie protegida i no s'ha avaluat el seu estat de conservació.

## Etimologia

El seu nom prové d'un terme grec que evoca els elits que, a l'Antiguitat, havien d'adoptar un aspecte alhora flegmàtic i noble.
* Timarcha tenebricosa
* Timarcha tenebricosa que emet hemolinfa per la boca

## Notes i referències

* ↑ Chinery, Michael. Insectes de France et d'Europe occidentale (en francès). Flammarion, 8 2012, p. 282-283. ISBN 978-2-08-128823-2.
* ↑ Photo de timarque sur ortie

## Vegeu també

* Coleòpters
* Crisomèlids

## Enllaços externs

* Galeria de fotos
* Foto (detall del cap, mandíbules i part inferior dels coixinets)
# Charles Dieupart

Charles Dieupart, o François (París, 1667 - Londres, 1740) fou un clavecinista i violinista francès del temps del barroc.
Hàbil concertista de piano i violí. Es traslladà a Anglaterra el 1707, on en companyia de Haym i Clayton treballa per aclimatar l'òpera italiana en Anglaterra. Ensems desenvolupà la part de piano en l'acompanyament de les òperes Arsinae, Camilla, Fyrrhus, Demetrius i la titulada Rinaldo, d'Handel. Morí a Londres pels voltants del 1740, en un estat proper a la indigència.
Deixà escrites les obres: Six suites de clavecins, divisées en ouvertures, allemandes, courantes, sarabandes, etc.,, composées et mises en concert pour un et une théte, avec base de viole et un archibuths (Londres, sense data), i Walter cita una obra d'aquest músic editada per Roger, d'Amsterdam, amb el títol de Six ouvertures pour clavecin, avec violon et basse continue.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 1a part, pàg. 1041 (ISBN 84 239-4518-9)
# Joan de Nassau-Idstein

Joan de Nassau-Idstein (en alemany Johann von Nassau-Idstein) va néixer a Saarbrücken (Alemanya) el 24 de novembre de 1603 i va morir a Idstein el 23 de maig de 1677. Era fill del comte Lluís II de Nassau-Weilburg (1565-1627) i de la comtessa Anna Maria de Hessen-Kassel (1567-1626).
Juntament amb els seus germans va heretar el comtat de Nassau-Weilburg, però el 1629 el comtat es va dividir i repartir entre els germans: Guillem Lluís (1590-1640) es quedà Saarbrücken, a Joan li va correspondre Idstein, i a Joan Casimir, Weilburg.
El 5 de setembre de 1633 va signar una aliança amb França contra l'Emperador, un conflicte que acabà el 1635 amb el Tractat de Praga en què van ser confiscats tots els seus bés i es va veure obligat a exiliar-se a Estrasburg. Va tornar als seus dominis a partir de 1644, trobant-se un país castigat per la fam i les pestes.

## Matrimoni i fills

El 1629 es va casar amb Sibil·la Magdalena de Baden-Durlach (1605-1644), filla de Jordi Frederic i la comtessa Juliana Úrsula de Salm. El matrimoni va tenir sis fills:
* Anna Otília (1630-1632)
* Gustau Adolf (1632-1664)
* Lluís Frederic (1633-1656)
* Bernardina Sofia (1634-1642)
* Joan (1638-1658)
* Sabina Juliana, nascuda i morta el 1639.
Morta la seva dona Sibil·la Magdalena el 1644, Joan de Nassau es va tornar a casar a Estrasburg el 6 de desembre de 1646 amb Anna de Leiningen-Falkenburg (1625-1668), filla de Felip Jordi de Leiningen-Dagsburg (1582-1627) i d'Anna d'Erbach (1582-1650). Fruit d'aquest segon matrimoni nasqueren:
* Carles (1649-1651)
* Jordi Guillem (1656-1657)
* Felip Lluís (1662-1664)
* Jordi August (1665-1721), casat amb Enriqueta Dorotea d'Oettingen (1672-1728).
* Cristina Elisabet (1651-1676)
* Elionor Lluïsa (1653-1677)
* Ernestina (1654-1655)
* Joana (1657-1733), casada amb Cristià Lluís de Waldeck († 1706)
* Sibil·la Carlota (1658-1660)
* Dorotea Amàlia (1661-1740), casada amb Luís Frederic de Wied († 1709)

## Bibliografia

* Den Hexen auf der Spur... Über Hexenprozesse am Beispiel Idstein 1676; Gilla Flothmann, Hilke Müller, Ilse Schollmeyer, Maria Stoltefaut; Verlag Hexenbuchladen GmbH, Obergasse 10 65510 Idstein, Copyright 1986; ISBN 3-926305-00-2

## Enllaços externs

* www.nassau-info.de Arxivat 2006-02-22 a Wayback Machine.
* familypedia.wikia.com
# Emile Wambach

Emile Wambach (Aarlen, 26 de novembre de 1854 - Antwerpen, 6 de maig de 1924) fou un compositor i director d'orquestra belga, originari de la província de Luxemburg.
Estudià en el Conservatori reial de Brussel·les i després en el d'Anvers, en el que tingué per mestre en Peter Benoit. Després de donar-se a conèixer com a violinista fou nomenat mestre de capella de la Catedral d'Anvers i més tard professor del conservatori de la mateixa ciutat (1900). A més, va ser inspector de les acadèmies i escoles de música de Belgica.
A part de diverses cantates, melodies, motets, etc.és autor de les obres següents:
* Yolande, llegenda lírica,
* Moisès, oratori,
* Patrie, poema líric,
* Blanche Floor, balada,
* La parabole de Nathan, drama líric,
* Quentin Massys, òpera, (1899),
* un Te Deum.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 69, pàg. 1576 (ISBN 84-239-4569-3)
# Izonete de Jesus Araújo Aguiar

Izonete de Jesus Araujo Aguiar (1947) és una botànica, i micóloga brasilera. És Coordinadora dels Cursos de Post-Graduat en Botànica, Institut Nacional de Pesquises da Amazônia INPA.

## Algunes publicacions

* 1984. Contribuição ao conhecimento da família Cortinariaceae (Agaricales) na Amazônia brasileira. Tesi doctoral, Institut Nacional de Pesquises da Amazônia i Fundação Universidade do Amazones.
* Moura, Mcn; Ija Aguiar. 2001. Diversidade de fungos macroscòpics na Reserva Florestal Walter Egler, Manaus, Amazones, Brasil. En: X Jornada de Iniciação Científica do INPA, Manaus, Amazones. Anais da X Jornada de Iniciação Científica do INPA, Manaus, Amazones, Brasil. p. 23-25
* Souza, Mc; Jl Guillaumet, Ija Aguiar. 2003. Ocorrência i distribuição de teridófitas na Reserva Florestal Walter Egler, Amazônia Central, Brasil. Acta Amaz. 33 (4): 555-562
* Helenires Queiroz de Souza, Izonete de Jesus Araújo Aguiar. 2007. Ocorrência do gênero Marasmius Fr. (Tricholomataceae, Agaricales) na Reserva Biològica Walter Egler, Amazones, Brasil. Acta Amaz. 37 (1):

### Llibres

* Helenires Queiroz de Souza, Izonete de Jesus Araújo Aguiar. Diversidade de Agaricales (Basidiomycota) na Reserva Biològica Walter Egler, Amazones, Brasil. 382 kb

## Referències

* ↑ Federal Agency for Agriculture and Food
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)