OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gaetano Braga

Gaetano Braga (Giulianova, Abruços, 9 de juny de 1829 - Milà, Llombardia, 21 de novembre de 1907) fou un compositor italià.
Feu els primers estudis en el Conservatori de Nàpols i fou deixeble de Mercadante. Primer escriví una cantata titulada Saúl, una missa a quatre veus i una òpera, Alina. Viatjà per Itàlia i Àustria on estudià la música alemanya.
Es donà a conèixer a París com a violoncel·lista el 1855. A Viena es representà la seva obra Estella di San Germano, després a Nàpols la seva òpera Il Retretto, i de tornada a París estrena la seva Margherita la Mendicante, que no va tenir cap èxit: en aquesta capital es representaren també Gli Aventuriere, Mormile, Reginella i Caligola.
També va escriure diverses obres per a violoncel i diversos fragments de música religiosa. La seva Leggenda valacca, s'executà molt pels professionals de la música de cambra de l'època.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 9, pàg.548 (ISBN 84-239-4509-X)
# Peromyscus ochraventer

Peromyscus ochraventer és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Mèxic, on viu a altituds d'entre 800 i 2.000 msnm. Els seus hàbitats naturals són els boscos de roures i pins i les selves nebuloses. Està amenaçat per la tala d'arbres i la conversió del seu medi en plantacions de cafè. El seu nom específic, ochraventer, significa ‘panxa ocre’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I. Peromyscus ochraventer. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 agost 2016.
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Mariano de la Roca y Delgado

Mariano de la Roca y Delgado (Sevilla, 1825-Madrid, 20 de setembre de 1872) va ser un pintor, historiador de l'art, restaurador i escriptor andalús.
Es va formar a l'Escola de Belles Arts de Sant Ferran de Madrid i a París amb el pintor Léon Cogniet. Va participar en les exposicions de l'Acadèmia de Sant Ferran (1849-1850) i a les Exposicions Nacionals de Belles Arts (1856-1871), on va ser guardonat amb algunes medalles. Una menció honorífica el 1856; la medalla de tercera classe el 1858, 1860, amb l'obra Ovelles sestejant a una jonquera, i el 1866; i la medalla de segona classe el 1862 amb Una cleda d'ovelles a la rodalia de la porta de Bilbao, de Madrid, molts temes campestres pels quals es va fer conegut. Va treballar també com a encàrrec oficial a la Sèrie Cronològica dels Reis d'Espanya, duent a terme els retrats dels reis visigots Sisebut, Teudisel i Roderic, l'asturià Alfons II i el lleonès Garcia I.
En l'àmbit de la història de l'art va extractar i anotar l'obra de Francisco Pacheco El arte de la pintura, su antigüedad y grandezas, publicada el 1871 i on va incloure un tractat de la seva autoria per aprendre a netejar i restaurar les pintures sobre llença, fusta, coure i pedra. Després de la seva mort, el 1880, es va publicar Compilación de todas las prácticas de pintura, desde los antiguos griegos hasta nuestros días, i de nou hi afegeix un tractat on explicar com netejar, forrar i restaurar quadres, en un moment en què la restauració començava a emprar un mètode més científic.
Rebé condecoracions de les ordes de Carles III i de Maria Victòria.
Va morir pobre a Madrid el 20 de setembre de 1872.

## Referències

* 1 2 3 4 «Roca y Delgado, Mariano de la» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 12 octubre 2020].
* 1 2 3 4 5 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 584-585.
* ↑ García Moreno, José Enrique. Literatura española sobre artes plásticas. vol. 2. Madrid: Ediciones Encuentro, p. 154, 165.
* ↑ Vicente Rabanaque, María Teresa; Santamarina Campos, Beatriz; Santamarina Campos, Virginia «De cortesanos y burgueses. Los nacionalismos como motor de la conservación y restauración». Ge-conservación, núm. 2, 2011, pàg. 105. ISSN: 1989-8568.
# Praxedes Julia Fernández

Praxedes Julia Fernández, coneguda com a Yeyeng (Manila (Filipines), 21 de juliol de 1871 - idem. 22 d'agost de 1919) fou la novia cantant de Manila.
Era un dels tres fills de Mariano Fernández i Josefa Quizon. El seu pare morí aviat i deixà els fills a cura de Josefa la seva mare.
Sent encara una nena començà a treballar en una companyia infantil; després passà a petits tetres d'ínfima categoria, fins que posada en relació amb els artistes espanyols Alejandro Cubero i Elisea Raquer, passà a formar part, al voltant de l'any 1884, de la companyia de sarsuela que aquests dirigien, rebel·lant-se des de llavors com una actriu de facultats poc comuns i com a estimable cantant. La critica d'aquell temps la considerà com la més avantatjada de totes les artistes filipines que es dedicaven a l'art escènic.
Va fer gires per Hong-Kong i Macao el 1908, després d'haver estat una curta temporada a Espanya, uns anys abans el 18 d'agost de 1892, Yeyeng s'havia casat amb Ricardo Peñalos Pastor.
Yeyeng acabà la seva carrera escènica amb una representació de comiat amb l'òpera Die lustige Witwe (La vídua alegre) en el Gran Teatre de l'Òpera de Manila el 14 de novembre de 1911.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 764. (ISBN 84-239-4523-5)
# Gaetano Palloni

Gaetano Palloni (Camerino, 5 d'agost de 1831 - Roma, 14 de juliol de 1892) fou un organista i compositor italià del Romanticisme.
Als sis anys començà els estudis de piano i de l'orgue, i després rebé lliçons d'harmonia, composició i cant de Zingarelli i de Mercadante, desenvolupant durant algun temps la plaça d'organista en les principals esglésies de Termo, fins que temps més tard s'establí a Florència, on no tardà a donar-se a conèixer.
Les seves obres principals, a més d'una gran Missa, són nombroses col·leccions de melodies, a una o moltes veus, amb acompanyament de piano, que es distingeixen pel seu bon gust, elegància i sentiment.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 41, pàg. 547 (ISBN 84-239-4541-3)
# Peromyscus mexicanus

Peromyscus mexicanus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic, Nicaragua i Panamà. Els seus hàbitats naturals inclouen els boscos secundaris semicaducifolis, prop de rierols. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, mexicanus, significa ‘mexicà’ en llatí.

## Referències

* ↑ Reid, F.; Pino, J. Peromyscus mexicanus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15 agost 2016.
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Peromyscus yucatanicus

Peromyscus yucatanicus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a Mèxic i Guatemala. Els seus hàbitats naturals són els boscos caducifolis, semicaducifolis i secundaris. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, yucatanicus, significa ‘de Yucatán’ en llatí.

## Referències

* ↑ De Grammont, P. C.; Cuarón, A. Peromyscus yucatanicus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 agost 2016.
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Robert Lucas Pearsall

Robert Lucas Pearsall (Clifton, Bristol, 14 de març de 1795 - castell de Wartensee, prop de Rorschach, Suïssa, 5 d'agost de 1865) fou un compositor anglès. Residí successivament a Magúncia, Karlsruhe, Londres, etc., havent cultivat la música com aficionat. A més de compondre algunes obres, com cors, madrigals i un Katholisches Gesangbuch (1863, se li deuen: un tractat, escrit en alemany, sobre els madrigalistes anglesos, i un altre sobre les quintes i les octaves paral·leles, que publicà a Londres amb el títol An assay on consecutive fifths and octaves in conterpoint.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 42, pàg. 1123 ISBN 84-239-4542-1
# Okamejei heemstrai

Okamejei heemstrai és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 51,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 260-500 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic occidental: des de Kenya i Tanzània fins al sud de Moçambic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Mceachran, J. D. & Fechhelm, J. D., 1982. A new species of skate from the western Indian Ocean, with comments on the status of Raja (Okamejei) (Elasmobranchii: Rajiformes). Proceedings of the Biological Society of Washington v. 95 (núm. 3): 440-450.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Habromys chinanteco

Habromys chinanteco és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la Sierra de Juárez (Oaxaca, Mèxic), on viu a altituds d'entre 2.080 i 2.650 msnm. El seu hàbitat natural són les selves nebuloses. Està amenaçat per la desforestació dins el seu àmbit de distribució, que és extremament restringit. El seu nom específic, chinanteco, significa ‘chinantec’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T.; Vázquez, E. Habromys chinanteco. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 21 agost 2016.
* ↑ Entrada «Habromys» d'Animalia (en anglès).
# Marie Soldat-Roeger

Marie Soldat (Graz, Àustria, 25 de març de 1864 - 30 de setembre de 1955) fou una violinista austríaca.
Començà estudiar sota la direcció de Pleiner quan a penes tenia vuit anys, presentant-se en públic com a concertista el 1874. De 1879 a 1882 perfeccionà la seva tècnica en la Hochschule, de Berlín, on tingué per a mestres Joachim i Brahms. L'any 1879 guanyà el Premi Mendelssohn. Fou una celebrada intèrpret de Brahms, el qual Concert per a violí en re major estrenà a Viena.
Des del seu matrimoni, el 1889, amb l'advocat Roeger, adoptà el nom artístic de Marie Soldat-Roeger. Va actuar en els principals centres filharmònics del nord d'Europa, especialment a Alemanya i Anglaterra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 1410 (ISBN 84-239-4579-0)
# Silicocarnotita

La silicocarnotita és un mineral de la classe dels silicats. El material sintètic del mateix nom va ser descobert per Adolphe Carnot i A. Richard l'any 1883. El mineral natural va ser descrit per Galuskin et al. l'any 2016.

## Característiques

La silicocarnotita és un silicat de fórmula química Ca₅[(SiO₄)(PO₄)](PO₄). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013, sent publicada per primera vegada el 2016. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu d'Història Natural de Berna, amb el número de catàleg: nmbe-42716.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al consell regional de Tamar, al districte del Sud (Israel), on es troba en forma de grans amb ternesita en roques pirometamòrfiques amb gehlenita. També ha estat descrita a Jebel Harmun, a Cisjordània (Palestina), sent els únics indrets a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Silicocarnotite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 gener 2022].
# Joan Rutllant i Pibernat

Joan Rutllant i Pibernat (Palafrugell, 1927 – 2015) va ser un empresari i polític català. Va obtenir el títol de Professor Mercantil i es va dedicar a la fabricació de taps de suro. Va treballar a la firma Esteve & Cia, de la qual arribà a ser accionista i, posteriorment, creà la seva pròpia empresa. Va ser membre de la junta central del Sindicat Nacional del Suro, vicepresident del Sindicat Provincial del Suro i president del Grup Taps de la Confederació Europea del Suro (París).
Va ser alcalde de Palafrugell en els períodes 1973-1974 i 1974-1979. A més, va exercir els càrrecs de president de la Cambra de Comerç de Palamós, president de la Companyia d'Aigües Potables de Palamós i vicepresident de la Comunitat Turística de la Costa Brava.

## Referències

* ↑ Juanola Boera, Albert «Joan Rutllant Pibernat. Recordant l'empresari i l'alcalde». Revista de Palafrugell, núm. 256, 2-2015, p. 29.
* 1 2 3 «Joan Rutllant Pibernat». Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 28 març 2015].
# Benet I Zacaries

Benet I Zacaries (Benedetto I Zaccaria) fou senyor de Focea, Quios i altres illes.
Ambaixador a la cort de l'Imperi Romà d'Orient des del 1264. Amb Castella participà en una guerra victoriosa contra el Marroc. També va estar a França, on fou almirall del rei Felip i va bloquejar les places angleses i flamenques. El 1281 va estar entre els guanyadors de Pisa en la batalla decisiva de Melòria i al setge de Porto Pisano. Benedetto estava auxiliat a les seves tasques comercials privades per son germà Manuele (Manel) i un altre germà Nicolino, i pels cosí Tedísio, i pel fill de Benedetto anomenat Paleòleg-Benedetto, així com alguns familiars de les cases dels Dòria, dels Cattaneo i dels Volta, i es van estanlir a Gènova sota autorització imperial.
Davant del perill turc i venecià per Quios, l'emperador Andrònic va demanar la intervenció de Benedetto Zaccaria, El 1296 Focea fou arrasada pel venecià Ruggero Morosini. Andreolo Cattaneo Volta, administrador per compte de Benedetto Zaccaria, es va traslladar a la nova Focea, on hi havia un castell que havia construït uns anys abans. El 1302 Benedetto va aconseguir del rei de França ser nomenat altra vegada almirall i va conquerir l'illa de Quios que havia caigut en mans de pirates musulmans.
Va deixar el govern al seu nebot Tedèsio. El 1304 Benedetto va ocupar Samos i Cos que eren quasi despoblades i l'emperador va haver de concedir-li la sobirania per deu anys però sota dependència de l'Imperi Romà d'Orient. A partir de 1304 Zaccaria, abans un simple administrador comercial en territori romà d'Orient, és de fet ara un sobirà. El 1306 Tedèsio va ocupar el port de Thasos, refugi de pirates grecs.
Benedetto va morir el 1307 i son germà Manel el 1309. El 1307 el seu fill Benet II Paleòleg Zaccaria el va succeir a Quios i a la resta de les possessions paternes.
# Jurat ash-Sham'a

Jurat ash-Sham'a (àrab: جورة الشمعة, Jūrat ax-Xamʿa) és una vila de la governació de Betlem, al centre de Cisjordània, situada 10 kilòmetres al sud de Betlem. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques de Palestina (PCBS), tenia 1.877 habitants en 2016. L'assistència sanitària primària s'obté a Beit Fajjar on el Ministre de Salut de l'Autoritat Nacional Palestina ha classificat les instal·lacions assistencials com a nivell 3.
Des de la Guerra dels Sis Dies el 1967, la ciutat ha estat sota l'ocupació israeliana. La població del cens de 1967 realitzada per les autoritats israelianes va ser de 263 habitants.

## Referències

* ↑ «Projecció de població pel Districte de Betlem, ordenat per municipis, 2006- 2016». Arxivat de l'original el 2013-11-22. [Consulta: 3 octubre 2017].
* ↑ West Bank Healthcare
* ↑ Perlmann, Joel. «The 1967 Census of the West Bank and Gaza Strip: A Digitized Version», novembre 2011 – February 2012.
# Robert Stoepel

Robert Auguste Stoepel (Berlín, Alemanya, 1821 – Nova York, USA, 1 d'octubre de 1887) fou un director d'orquestra i compositor alemany nacionalitzat estatunidenc.
Les seves composicions inclouen Hiawatha, una simfonia per a orquestra i solistes vocals, així com música incidental per a obres de teatre, obres per a piano, cançons i diverses òperes. Nascut a Berlín, Stoepel va treballar a París i Londres, però va passar gran part de la seva carrera a la ciutat de Nova York, on va morir a l'edat de 66. Des de 1857 fins al seu divorci en 1869, estava casat amb l'actriu Matilde Heron. La seva filla Bijou Heron va ser també actriu.
Les òperes més importants de Stoepel foren: Indiana, Charlemagne i Aldershot, les dues primeres estrenades a París, i la segona a Nova York.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 1196 (ISBN 84 239-4557-X)
# Marilyna meraukensis

Marilyna meraukensis és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Nova Guinea central i meridional i el nord d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Hardy G. S., 1982. Two new generic names for some Australian pufferfishes (Tetraodontiformes: Tetraodontidae), with species redescriptions and osteological comparisons. Aust. Zool. v. 21 (pt 1). 1-26.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ de Beaufort, L. F., 1955. On a new and interesting globe-fish from New Guinea. Beaufortia v. 5 (núm. 48): 53-54.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 394 p.
* ↑ Allen, G.R., 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua Nova Guinea.
* ↑ Kailola, P.J., 1991. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. III. Gobiidae to Molidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea. 153 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Oleksandr Saslavski

Oleksandr Saslavski, ucraïnès: Олександр Заславський, conegut habitualment com a Alexander Saslavsky o Aleksandr Zaslavskij, rus: Александр Заславский (Khàrkiv, Ucraïna, 9 de febrer de 1876 - San Francisco, Califòrnia, 20 d'agost de 1924) fou un concertista de violí i director d'orquestra russoestatunidenc d'origen ucraïnès.
Va estudiar a Khàrkiv amb Konstanty Gorski. Després es va graduar al Conservatori de Viena (1893) a la classe de Jakob Grün.
Des de 1893 va viure i treballar als Estats Units. Fins al 1918 va ser solista de l'Orquestra Simfònica de Nova York, des del 1912 concertino, i ajudant de direcció als darrers anys. Al mateix temps el 1904-1907 fou concertino de l'Orquestra de la Societat Simfònica Russa Modest Altschuler. També va actuar com a intèrpret de conjunt, inclòs com a part d'un trio de piano amb Paolo Gallico i Henry Bramsen, i un quartet de piano amb Winifred Christie, May Mukle i Rebecca Clarke.
A partir de 1918 a Califòrnia, durant algun temps va ser concertino de l'Orquestra Filharmònica de Los Angeles. Va dirigir diverses orquestres amateurs i també treballs pedagògics.

## Referències

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 1108 (ISBN 84-239-4579-0)
* Violin Mastery Talks with Master Violinists and Teachers. Autor: Frederick Herman Martens. Editor: Tredition, 2012. ISBN 3847203282, ISBN 9783847203285, també disponible en línia aquí Arxivat 2017-10-30 a Wayback Machine.
# Al-Dawha

Al-Dawha, també ad Doha (àrab: الدوحة, ad-Dūḥa), és un municipi palestí de la governació de Betlem, al centre de Cisjordània, situat 2 km al sud-oest de Betlem. Aquesta àrea es troba en una de les zones que pertany a Beit Bala, i es diu Al-Dawha segons el carrer Dawha de Beit Jala que Bishara Daod va dur a terme mitjançant el finançament de l'Estat de Doha. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques de Palestina (PCBS), tenia 12.275 habitants en 2016.

## Referències

* ↑ «Projecció de població pel Districte de Ramal·lah, ordenat per municipis, 2006- 2016». Arxivat de l'original el 2017-11-21. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Robert Wiemann

Robert Wiemann (Frankenhausen, 4 de novembre de 1870 - 1965) fou un director d'orquestra i compositor alemany.
Alumne del Conservatori de Leipzig (1886-90), al principi fou director d'orquestra en diversos petits teatres de províncies; després, de 1891 a 1893, dirigí la Liedertafel de Pforzheim; de 1894 a 1899, les societats de música de Bremerhaven; més tard les d'Osnabrück i des de 1910 fou director municipal de música de Szczecin.
Va compondre: tres quartets per a instruments d'arc, una sonata per a violí, Variacions per a dos pianos, Erdenwallen (poema simfònic), Bergwanderung (poema simfònic), Kassandra (poema simfònic), Am Meer (poema simfònic), Sonnensieg (escena coral), Weltenfriede (escena coral), Die Okeaniden (escena coral amb solos i acompanyament d'orquestra), Fritjof und Ingeborg (escena coral amb solos i acompanyament d'orquestra), melodies vocals, etc.

## Referències

* ↑ Dades a zvab.com

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 217 ISBN 84-239-4570-7
# Marino Mancinelli

Marino Mancinelli (Orvieto, 1844 - Rio de Janeiro, 3 de setembre de 1894) fou un director d'orquestra italià.
Després de dirigir amb èxit l'orquestra de diversos teatres d'òpera europeus i americans, volgué assumir la direcció del teatre Líric de Rio de Janeiro, sent tan gran el fracàs financer de l'empresa, que el dèficit assolí la xifra d'un milió de pessetes. Mancinelli es va suïcidar en la capital brasilera el 1894.
Era germà del compositor i director d'orquestra Luigi Mancinelli.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 693 (ISBN 84-239-4532-4)