OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ricard Ferrer i Juli

Ricard Ferrer i Juli (Blanes, 1946) és un pintor de frescos blanenc, que durant els anys 60 es va iniciar en les arts plàstiques dins dels moviments d'avantguarda entorn de Dau al Set i es va formar als tallers de Salvador Dalí, Joan Ponç i Bartomeu Massot, però sobretot de Josep Maria Garrut. A l'inici de la dècada del 1970 entrà en sintonia amb l'hipermanierisme i es presentà en diverses galeries de Barcelona i Madrid.
Té l'estudi al barri de l'Antiga de Blanes i ha fet frescos a una casa de Navata, el Museu del Rellotge de Figueres (1995-1997), l'església dels Padrets de Blanes, l'església de Santa Maria de Blanes (2000-2002), o l'oratori de Vilarig.
El 1994 i 1995 va impartir cursos de pintura al fresc al Museu d'Art de Girona i a l'escola d'art de M. A. Feliu. El 2010 va donar la col·lecció hemerogràfica Josep Mestres Rovira a l'Arxiu de blanes, una de les col·leccions més completes de la revista Recvll d'abans de la Guerra Civil dels ans 1921-1936, així com del 1969-1972 i 1977-1983. També conté els originals de la revista Proa dels anys 1945 i 1946.
El 2016 va pintar escenes de Sant Martí, el patró del poble, al presbiteri de l'església del segle xii de Vilaritg per recuperar l'esplendor de l'església romànica i aturar-ne el deteriorament. Es va inspirar en els treballs que Simoni Martini va fer a la Basílica d'Assís d'Itàlia. Hi va col·laborar el consistori de Cistella, la Diputació de Girona, la Generalitat i el Bisbat de Girona.

## Referències

* ↑ «"També hauria trigat 4 anys a pintar la Sixtina, vaig al mateix ritme que Miquel Àngel"». Diari de Girona, 21-01-2010. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «Pinten una barba a un sant d'una església de Blanes per dissimular-li la cara de Franco. Blanes» (en castellà). El Punt, 06-05-2000. Arxivat de l'original el 2018-03-25. [Consulta: 13 novembre 2020].
* 1 2 3 Domènech, Joan «La pintura al fresc encara té practicants». Revista de Girona, núm. 243, 8-2007, pàg. 46-50.
* ↑ «Donació de Ricard Ferrer a L'Arxiu de Blanes de Col·lecció hemerogràfica Josep Mestres Rovira», 19-10-2010. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ 324cat. «Ricard Ferrer pinta escenes de Sant Martí a l'església de Vilaritg per recuperar l'esplendor d'un espai deteriorat», 25-10-2016. [Consulta: 13 novembre 2020].
# Latris pacifica

Latris pacifica és una espècie de peix pertanyent a la família dels làtrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 69,2 cm de llargària màxima.
* 19-20 espines i 40-44 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 32-37 radis tous a l'anal.
* 17-19 radis a l'aleta pectoral.
* 24-25 vèrtebres.

## Hàbitat

És un peix marí i batipelàgic que viu entre 100 i 300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud: Pitcairn.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Richardson J., 1839. Account of an interesting collection of fish formed at Port Author in Van Diemen's Land, by T. J. Lempriere, Esq. Proceedings of the Zoological Society of London. 1839 (pt 7). 95-100.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Roberts, C. D., 2003. A new species of trumpeter (Teleostei; Percomorpha; Latridae) from the central South Pacific Ocean, with a taxonomic review of the striped trumpeter Latris lineata. Journal of the Royal Society of New Zealand v. 33 (núm. 4): 731-754.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Roberts, C. D., 2003.
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
* World Register of Marine Species (anglès)
# Letholycus magellanicus

Letholycus magellanicus és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 580-900 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Argentina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 Anderson M. E., 1988. Studies on the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes) of the Southern Hemisphere. II. Two new genera and a new species from temperate South America. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 4) v. 45 (núm. 11). 267-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Anderson, M.E., 1994.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pompili Avellaneda i Camins

Pompili Avellaneda i Camins (Sabadell, 17 de maig de 1936 - Sabadell, 2 de desembre de 1989) fou un escriptor, pintor, actor i dirigent sindical català. Va militar ja des de molt jove a la JOC (Joventut Obrera Cristiana), arribà a ser-ne responsable de la secció de Preadults de Sabadell i membre del Consell Nacional a partir de l'any 1961. Fou un dels fundadors locals del sindicat Comissions Obreres i participà amb gent del Front Obrer de Catalunya en l'organització de la Vaga d'autobusos, amb motiu del Primer de Maig de 1964. Aquest mateix any fou detingut i empresonat. Fou processat pel Tribunal d'Ordre Públic (TOP), tot i que l'any vinent la causa fou sobreseguda. El 1964 va patir una embòlia i una hemiparèsia, malalties que l'immobilitzaren físicament. Arran d'aquest fet, l'any 1966 va deixar tots els càrrecs polítics i sindicals. A partir d'aquest moment va escriure poemes de manera prolífica. Va arribar a publicar una dotzena de llibres. L'any 1980 publicà l'obra L'ocell rialler. Durant aquesta època de la seva vida també es va dedicar a la pintura. La seva obra pictòrica es trobà fortament influïda per l'expressionisme.

## Obres

* Fulles al vent, 19--
* La vinya sense raïm, 19--
* L'arbre de l'egoisme, 197-
* Arrels de pensament, 197-
* Fulles d'un arbre naixent, 1973
* Bandolers d'ocasió, 1975
* Camí de l'alba, 1979
* Vaixell d'amor, 1980
* L'Ocell rialler, 1980
* Ocell valent, 1983
* Cor de flor, 1985

## Referències

* ↑ Admin. «Avellaneda i Camins, Pompili». [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ Ventura, Francesc «La modernització del teatre a Sabadell». Arraona: revista d'història, 0, 35, 01-01-2015, pàg. 70–97. ISSN: 2339-6105.
* ↑ Sas, María Teresa Martínez de. Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. L'Abadia de Montserrat, 2000. ISBN 9788484152439.
* ↑ «Records del primer de maig de 1964». [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «CCUC /All Locations». [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ Roca i Tubau, Jordi «Pompili Avellaneda i Camins: Tot un símbol». Quadern : Amics de les Arts i de les Lletres de Sabadell. Sabadell, núm. 70 (nadal 1989), pàg. 490.
# Constantina Tomescu

Constantina Tomescu, nascuda Constantina Diţă-Tomescu (23 de gener de 1970 a Turburea, província de Gorj, Romania) és una atleta romanesa especialista en curses de fons que es va proclamar campiona de la de prova de marató als Jocs de Pequín 2008
La prova de marató dels Jocs Olímpics de Pequín 2008 va tenir lloc el 17 d'agost, amb sortida en la Plaça de Tiananmen i arribada a l'Estadi Nacional. Constantina Tomescu va llançar el seu atac cap al km 15 i se'n va anar en solitari, cobrant aviat un gran avantatge que es va fer insalvable per als seus rivals. En el km 35 disposava d'1:15 d'avantatge. En els la part final de la prova va afluixar bastant el ritme, però va arribar a la meta amb un còmode avantatge, guanyant l'or amb 2h 26:44. La medalla de plata va ser per a la kenyana Catherine Ndereba (2h 27:06) i la de bronze per a la xinesa Zhou Chunxiu (2h 27:07)
Amb 38 anys complerts, Constantina Tomescu era la campiona olímpica de marató de major edat en la història.
A més de l'or olímpic, en el seu palmarès sobresurten la medalla de bronze als Mundials de Hèlsinki 2005, la victòria en la Marató de Chicago el 2004 i el títol de campiona mundial de mitja marató a Edmonton 2005.
Resideix i entrena habitualment en Boulder, Colorado, i està casada amb el seu entrenador, Valeriu Tomescu.

## Resultats

| Any | Competició | Lloc | Lloc | Marca |
| 1998 | Campionat Europeu | Budapest | 17a en Marató | 2h 34:35 |
| 1999 | Campionat del món | Sevilla | 19a en Marató | 2h 36:28 |
| 2001 | Campionat del món | Edmonton | 10a en Marató | 2h 30:38 |
| 2002 | Campionat Europeu | Múnic | 7a en 10.000 m. | 31:53.61 |
| 2003 | Campionat del món | París | Aband. en Marató | |
| 2003 | Camp. Mundial de Mitja Marató | Vilamoura | 5a al mig Marató | 1h 10:05 |
| 2004 | Jocs Olímpics | Atenes | 20a en Marató | 2h 37:31 |
| 2004 | Camp. Mundial de Mitja Marató | Nova Delhi | 3a al mig Marató | 1h 09:07 |
| 2004 | Marató de Chicago | Chicago | 1a en Marató | 2h 23:45 |
| 2005 | Campionat del món | Hèlsinki | 3a en Marató | 2h 23:19 |
| 2005 | Camp. Mundial de Mitja Marató | Edmonton | 1a al mig Marató | 1h 09:17 |
| 2006 | Campionat Europeu | Göteborg | 11a en 10.000 m. | 31:49.47 |
| 2006 | Campionat Mundial de 20 km | Debrecen | 2a en 20 km | 1h 03:23 |
| 2007 | Marató de Londres | Londres | 3a en Marató | 2h 23.55 |
| 2008 | Jocs Olímpics | Pequín | 1a en Marató | 2h 26:44 |

## Marques personals

* 5.000 metres - 15:28.91 (2000)
* 10.000 metres - 31:49.47 (2006)
* Intervé Marató - 1h 08:10 (2002)
* Marató - 2h 21:30 (2005)

## Referències

* ↑ Constantina Diţă Arxivat 2012-08-07 a Wayback Machine.. worldmarathonmajors. Consultat el 2008-08-17.

## Enllaços externs

* Perfil IAAF - Constantina Tomescu
* Constantina Tomescu, campiona olímpica de marató
# Otopharynx walteri

Otopharynx walteri és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1920. The classification of the fishes of the family Cichlidae.--I. The Tanganyika genera. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 5 (núm. 25): 33-53.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Otopharynx walteri» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C., 1991. Otopharynx. p. 347-351. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ricard Guasch

Ricard Guasch (Reus, 30 d'abril de 1840 - 29 d'abril de 1921) va ser un advocat català, pare del pintor i dibuixant Juli Guasch.
S'instal·là a Barcelona, on tingué fama com a criminalista i col·laborà políticament amb Valentí Almirall, amb Conrad Roure i amb Vallès i Ribot. De retorn a Reus, va ser un dels introductors de les idees federals d'Abdó Terrades, i hi actuà com a oficial de les milícies revolucionàries el 1868. Des de l'Eco del Centro de Lectura el 1882 defensà ardidament el cooperativisme. El 1884 va ser un dels signants del manifest fundacional de l'Associació Catalanista de Reus. El 1895 s'afilià a Unió Republicana i fou col·laborador proper de Salmerón. Va ser president del Centre de Lectura del 1875 al 1878, i durant la seva presidència, l'entitat s'oposà a la dretanització dels centres cívics i culturals de la ciutat i d'arreu del país, oposant-se per exemple, a la suspensió del cicle de conferències de l'Ateneu Barcelonès arran de les intervencions de Pere Estasen (sobre positivisme) i Joaquim Maria Bartrina (sobre l'Amèrica precolombina). Va ser un dels membres més actius de la Societat de Lliurepensadors de Reus, que reunia republicans federals, maçons i anarquistes. El 1909 va ser nomenat cronista de la ciutat de Reus, bibliotecari i advocat assessor de l'ajuntament, càrrecs que va ocupar fins a la seva mort.

## Referències

* 1 2 Bargalló, M. «Ricard Guasch i Pijoàn». Revista del Centre de Lectura, Any II, núm. 33, 1-VI-1921, pàg. 175-179.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 289.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 348.
* ↑ Duarte, Àngel. Possibilistes i federals: política i cultura republicanes a Reus (1874-1899). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1992, p. 146. ISBN 8460418499.
* ↑ Gort, Ezequiel «Notes per a la història de l'Arxiu Municipal de Reus (XII)». Butlletí informatiu de l'Arxiu Municipal de Reus, 13, hivern 2006, pàg. 18.
# Laureano Miguel Navarro e Ibarra

Laureano Miguel Navarro e Ibarra (Curiel de Duero, Valladolid, 1824 - Donostia a finals del segle XIX) fou un músic espanyol del Romanticisme.
Els primers estudis de música i llatí el va fer a Zamora, i el 1844 s'allistà com a soldat en el regiment provincial de Valladolid, en el que formà i dirigí una xaranga, però abandonà el servei militar per a cultivar la música. El 1852 es traslladà a Madrid,on, ensems que exercia el seu art com a corista i instrumentista de teatres, estudiava la composició.
El 1860 passà de contralt a la basílica de Bilbao, i el 1864 tornà a Madrid, on actuà com a cap de cors en el teatre del Circo. El 1870 fou nomenat músic major de la banda d'hússars de Pavia, i retornà a Valladolid el 1873; des de llavors fou el compositor oficial de totes les festes organitzades per l'Ajuntament d'aquella capital; allà fou, a més, director de l'orfeó val·lisoletà i director d'una capella de música religiosa per a veus i orquestra, més d'un gran nombre d'obres religioses per a veus i orquestra.
Jubilat de la seva ocupació d'arxiver i bibliotecari municipal, es retirà a Donostia, on morí a finals del segle xix.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 37, pàg. 1289 (ISBN 84-239-4537-5)
# Letholycus microphthalmus

Letholycus microphthalmus és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 115-750 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes centrals de l'Argentina fins al Cap d'Hornos i les Illes Malvines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Anderson M. E., 1988. Studies on the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes) of the Southern Hemisphere. II. Two new genera and a new species from temperate South America. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 4) v. 45 (núm. 11). 267-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Norman, J. R., 1937. Coast fishes. Part II. The Patagonian region. Discovery Reports v. 16: 1-150, Pls. 1-5.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Nakamura, I., T. Inada, M. Takeda i H. Hatanaka, 1986. Important fishes trawled off Patagonia. Japan Marine Fishery Resource Research Center, Tòquio (Japó). 369 p.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pont Internacional de Tui

El Pont Internacional de Tui és un pont, situat entre les localitats de Tui, a la província de Pontevedra, Galícia, i Valença do Minho a Portugal, unint els dos marges del riu Miño.

## Història

Tot i que existeix la llegenda que parla d'un disseny de Gustave Eiffel o d'un dels seus deixebles, el pont va ser dissenyat per l'enginyer i diputat de La Rioja Pelayo Mancebo y Ágreda, essent inaugurat oficialment el 25 de març del 1886, quasi un any després de la seva entrada en servei. Va costar sis milions de rals.
Durant més de cent anys va suportar molt de trànsit perquè era l'únic pont per salvar el Miño, que recorre la frontera entre la província de Pontevedra i Portugal. Hi va disminuir molt el trànsit amb la construcció dels ponts internacionals de Salvaterra-Monção 15 km riu amunt, Goián-Vila Nova de Cerveira 14 km riu avall, i, per sobre de totes, el nou pont Tui-Valença (1993) de l'autovia, 670 metres riu avall.
Durant segles, els pelegrins procedents de Portugal accedien a Tui creuant el riu en barques. A partir de 1884 el pont va passar a formar part del Camí portuguès del Camí de Sant Jaume.
A finals de l'any 2000 va ser renovat i millorat. Hi transiten quatre trens diàriament i segueix sent l'única connexió ferroviària entre Galícia i Portugal.

## Referències

* ↑ El puente que soldó el Miño cumple 125 años, La Voz de Galicia, 11/10/2009.
* ↑ Pelayo Mancebo y Agreda. Congrés dels Diputats.

## Bibliografia

* Fernández, Xosé. Historia del puente internacional de Tuy sobre el Miño. Boletín ETSA., 1994, núm. 18, pàg. 62-68. ISSN 0213-3474.
* Gradín, Tere. Un recorrido histórico por a Linha do Minho. El Domingo, La Opinión La Coruña, 03/01/2010, núm. 465, pàg. 8-9.
* MOPTC-Foment. Observatorio transfronterizo España-portugal, Documento núm. 4. Secretaria General Tècnica, març del 2006, 66 pàg.
# Sternarchorhynchus severii

Sternarchorhynchus severii és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids. Pot arribar a fer 16,9 cm de llargària màxima. És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical, que es troba al Brasil a Sud-amèrica.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ De Santana, Carlos David; Nogueira, A. «Two new species of Sternarchorhynchus (Castenau) from the Amazon Basin, Brazil (Gymnotiformes: Apteronotidae)» (en anglès). Ichthyological Exploration of Freshwaters, v. 17, núm. 1, 2006, pàg. 85-92.
* 1 2 3 Torres, Armi G.; Capuli, Estelita Emily. «Sternarchorhynchus severii de Santana & Nogueira, 2006 Severi’s tube-snouted ghost knifefish» (en anglès). Fishbase.
* ↑ De Santana, C.D. i A. Nogueira, 2006.

## Bibliografia

* De Santana, Carlos David; Vari, Richard P. «Electric fishes of the genus Sternarchorhynchus (Teleostei, Ostariophysi, Gymnotiformes); phylogenetic and revisionary studies: phylogenetic and revisionary studies» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 159, 1, 5-2010, pàg. 223–371. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2009.00588.x.
# Sarpèdon (fill de Laodamia)

Segons la mitologia grega, Sarpèdon (en grec antic Σαρπηδών), va ser un rei de Lícia, fill de Zeus i de Laodàmia, la filla de Bel·lerofont.
Va tenir un gran paper a la guerra de Troia com a aliat de Príam, durant l'atac al campament aqueu i l'assalt de la muralla. Va morir a mans de Pàtrocle.
Algunes tradicions fan coincidir aquest Sarpèdon amb el Sarpèdon fill d'Europa. Diodor estableix la seva genealogia de la següent manera. Sarpèdon, fill d'Europa, va anar a Lícia. Va tenir un fill anomenat Evandre, que es va casar amb la filla de Bel·lerofont, Deiamida (o Laodamia). D'aquest matrimoni va néixer aquest Sarpèdon, net del primer i que va participar en la guerra de Troia.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 484. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 195. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Otto Goldschmidt

Otto Moritz David Goldschmidt (Hamburg, 21 d'agost de 1829 – Londres, 24 de febrer de 1907) fou un pianista i compositor alemany del Romanticisme.
Deixeble de Schmidt i després del Conservatori de Leipzig, el 1851 emprengué un viatge als Estats Units en companyia de la cantant Jenny Lind, amb la que va contraure matrimoni l'any següent. El 1858 es traslladà a Londres, on fou nomenat sots-director de la Royal Academy of Music el 1863.
Com a compositor fou molt apreciat en les seves produccions tant de música vocal com de piano, sent la millor de les seves obres l'idil·li bíblic Ruth. també dirigí alguns festivals de música.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 503 (ISBN 84-239-4526-X)
# Ricardo Arozarena Girón

Ricardo Arozarena Girón (Càceres 27 de juliol de 1917- Madrid, 4 d'abril de 2007) va ser un militar espanyol.
Va ingressar a l'Acadèmia General Militar el 20 de gener de 1936. Després de combatre a la guerra civil espanyola va anar a lluitar a la Divisió Blava. El febrer de 1943 va participar amb el grau de capità en la batalla de Krasni Bor i va rebre la creu de ferro de 1a i 2a classe. El 1948 va rebre la creu de guerra amb palmes. Es va especialitzar en intel·ligència i contraintel·ligència i va ser diplomat d'Estats Majors Conjunts.
Després de retornar a Espanya fou nomenat coronel en cap de la Zona de Reclutament i Mobilització número 84, de Lugo; coronel del Regiment d'Infanteria Aerotransportada Isabel la Catòlica núm. 29, de La Corunya. Va ascendir a general de brigada el 1973, i va ser nomenat governador militar de Valladolid. Ascendí a general de divisió el 1976, va ser director de Personal de la Prefectura Superior de Personal de l'Exèrcit. Va ascendir a tinent general el maig de 1979 i nomenat capità general de Catalunya el febrer de 1981.
Fins a abril de 1982 fou màxim responsable de la IV Regió Militar, quan fou nomenat capità general de Madrid, destinació en el qual va substituir el tinent general Guillermo Quintana Lacaci. El desembre de 1985 va passar a la reserva.

## Referències

* ↑ «obituari». ABC, 10-04-2007, pàg. 56.
* ↑ Jurado Caballero, Carlos. Morir en Rusia. La División Azul en la batalla de Krasni Bor. Valladollid: Quiron, 2004, p. 152 (Cuadernos de revista española de historia militar núm. 7). ISBN 9788496016347.
* ↑ «Arozarena: Especialista en inteligencia militar» (en castellà). Diario 16, 17-04-1982.
* ↑ La cúpula militar cambiará en los próximos meses, El País, 12 de juliol de 1981
* ↑ «‘Sin disciplina, los ejércitos dejan de serlo’, afirma el general Arozarena Girón» (en castellà). El País, 22-01-1983.
* ↑ «El Gobierno nomena a Ricardo Arozarena nuevo capitán general de Madrid» (en castellà). El País, 17-04-1982.
* ↑ Decret de pas a la reserva