OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mastacembelus frenatus

Mastacembelus frenatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels mastacembèlids.

## Descripció

* Fa 40 cm de llargària màxima.
* 29-35 espines i 64-73 radis tous a l'aleta dorsal.
* 2 espines i 67-80 radis tous a l'aleta anal.
* Nombre de vèrtebres: 95.
* És de color molt variable.

## Alimentació

Menja peixos i insectes.

## Depredadors

És depredat per Bagrus docmak.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical (23 °C-27 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: des dels llacs Victòria i Tanganyika fins als rius Zambezi i Okavango.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1901. Diagnoses of new fishes discovered by Mr. J. E. S. Moore in lakes Tanganyika and Kivu. Annals and Magazine of Natural History (Series 7) v. 7 (núm. 37): 1-6.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Seegers, L., 1996. The fishes of the Lake Rukwa drainage. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 278:1-407.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Vreven, E.J., 2005. Mastacembelidae (Teleostei; Synbranchiformes) subfamily division and African generic division: an evaluation. J. Nat. Hist. 39(4):351-370.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Nannocharax gracilis

Nannocharax gracilis és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ Günther, A., 1867. New fishes from the Gaboon and Gold Coast. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 3) v. 20 (núm. 116): 110-117, Pls. 2-3.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Poll, M., 1939. Les poissons du Stanley-Pool. Annales du Musee du Congo Belge (Serie 1) v. 4 (núm. 1): 1-60.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Joseph Ignaz Schnabel

Joseph Ignaz Schnabel (Naumburg am Queis avui Nowogrodziec en polonès (nɔvɔgrɔʥɛʦ), Baixa Silèsia, 24 de maig de 1767 - Wrocław, 16 de juny de 1831) fou un compositor polonès de cultura alemanya.
Fill d'un cantor d'església, del seu pare rebé les primeres lliçons de música, però al principi exercí la professió de mestre d'escola, fins que el 1797 es dirigí a Wrocław i trobà una plaça de violinista en la col·legiata de Sant Vicenç i després d'organista a Santa Clara. Més tard entrà com a violí en l'orquestra del teatre, que dirigí en absències i malalties. Després fou mestre de capella de la Catedral (1805), director dels concert d'hivern, director de música eclesiàstica. Durant la seca carrera tingué diversos alumnes i entre ells en Pollack.
De les seves nombroses obres se'n publicaren:
* cinc misses,
* quatre graduals,
* dos ofertoris,
* antífones,
* himnes,
* vespres,
* quartets per a veus d'home,
* lieder,
* marxes militars i d'altres per a banda,
* un quintet per a instruments d'arc i guitarra.
Sent moltes les obres que li'n restaren inèdites.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1087 (ISBN 84-239-4554-5)
* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 46, pàg. 159. (ISBN 84-239-4546-4)
# Pastisseria Batlle

La Pastisseria Batlle o Can Batlle és un emblemàtic comerç que ocupa la planta baixa de l'edifici al núm. 6 del carrer d'Ullà a la vila de Torroella de Montgrí (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La botiga va ser fundada l'any 1880, segons consta en el rètol de la planta baixa. El 1929 s'hi va fer una reforma i es va decorar de nou d'acord amb els plantejaments estilístics de l'art déco característics de l'època.
El plafó publicitari situat a la banda esquerra de la façana està signat per l'il·lustrador Rafael de Penagos. Es tracta del tema "l'home negre amb la xicra", guanyador del concurs de cartell convocat el 1924 i que popularitzava les xocolates Amatller. La decoració inclou, a més, la façana del primer pis. A la part exterior de la botiga hi ha plafons decorats amb motius florals i la data del 1880. Una motllura de ceràmica verda separa la botiga del primer pis. Aquesta part de la façana conté la decoració més interessant del conjunt: al centre un rètol en vidre pintat emmarcat en fusta amb el nom de l'establiment i envoltat d'esgrafiats, i a banda i banda plafons publicitaris de vidre pintat, interessants pel seu valor tipològic.

## Referències

* 1 2 3 «Pastisseria Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Nannocharax lineomaculatus

Nannocharax lineomaculatus és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Níger.

## Referències

* ↑ Günther, A., 1867. New fishes from the Gaboon and Gold Coast. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 3) v. 20 (núm. 116): 110-117, Pls. 2-3.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Blache, J. & F. Miton. 1960. Poissons nouveau du bassin du Tchad et du bassin adjacent du Mayo Kebbi. (suite et fin). I. Characoidei. Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle (Série 2) v. 32 (núm. 1): 100-107.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gosse, J.-P. i E.J. Coenen, 1990. Distichodontidae. p. 237-260. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Olaosebikan, B.D. i A. Raji, 1998. Field guide to Nigerian freshwater fishes. Federal College of Freshwater Fisheries Technology, New Bussa, Nigèria. 106 p.
* ↑ Paugy, D., K. Traoré i P.S. Diouf, 1994. Faune ichtyologique des eaux douces d'Afrique de l'Ouest. p. 35-66. A G.G. Teugels, J.F. Guégan i J.J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 275:177 p.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Francesc Josa Patermann

Francesc Josa Patermann (Barcelona, 1946 - 7 de desembre de 2019), conegut com a Paco Josa, va ser un pilot d'automobilisme català. Debutà el 1971 en la primera edició de la Fórmula 1430, on guanyà la primera cursa i guanyà el primer títol d'aquesta nova categoria. L'any següent, com a membre de l'Escuderia Montjuïc, feu curses internacionals en la categoria Sport 2 litres amb un Chevron B21 amb el qual assolí el quart lloc als 400 km de Barcelona i acabà subcampió d'Espanya de la categoria.
En acabar la temporada de 1972, es retirà de les competicions per tal de dedicar-se als negocis familiars, tot i que seguí competint esporàdicament dins l'àmbit del motor, aquest cop centrat en el motociclisme fora d'asfalt i especialment en motocròs: el 1976, per exemple, participà en les 150 Milles de Mollet com a parella de Manuel Olivencia, pilotant la Derbi oficial de 74 cc.

## Referències

* ↑ «Obituario: Francisco 'Paco' Josa Patermann (1946-2019)» (en castellà). jas.es, 01-12-2019. [Consulta: 18 juny 2021].
* ↑ «Francesc Josa Patermán». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Noms propis». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 262. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ Rubio, Eduard «III 150 Millas de Mollet» (en castellà). SOLO MOTO. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 62, 05-11-1976, p. 13-14.
# Joseph Mazzinghi

Joseph Mazzinghi (Londres, 25 de desembre de 1768 - Bath, 15 de gener de 1844) fou un organista i compositor anglès d'origen italià.
Als deu anys ja va poder substituir al seu pare, que desenvolupava el càrrec d'organista en l'església parroquial de Londres; als dinou anys fou director de l'orquestra en l'Òpera italiana; més tard se li confià l'organització dels concerts de la cort. També es dedicà a l'ensenyança del piano.
Va compondre en col·laboració amb William Reeve les òperes Paul and Virginia, Ramah-Droog i The Turnpikegate i ell sol, les següents: A Day in Turkey, The Magician, El setge de Bangalore, Les tres sultanes, La bella Arsenia, Le Bouquet, Elisa, Blind Girl, Wife of two Husbands, The Exile, Free Knights, i Sapho; d'aquestes se'n van imprimir, arranjades per a piano, les partitures pels balls d'espectacle; Paul i Virgínia, La bella Arsenia, Les tres sultanes, i Sapho. A més, es van imprimir, d'aquest compositor; 67 sonates per a piano, altres diverses composicions per a diferents instruments, i un mètode elemental de piano titulat Tyro-Musicus, being a complete introduction to the piano-forte.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 33, pàg. 1398 (ISBN 84 239-4533-2)
# Gaspar Roig

Gaspar Roig (Blanes, 14 ? - ?) fou un orguener.
Natural de Blanes, actuà com a constructor i mantenidor d'orgues a la capital barcelonesa, a les terres gironines, mallorquines i a la Catalunya Nord. L'any 1513 va treballar a l'orgue de Santa Maria del Mar de Barcelona. Més tard, l'any 1524 modificava l'orgue de Sant Mateu de Perpinyà i l'any 1526, apareix documentat en un assumpte relacionat amb l'orgue de Sant Nicolau a Mallorca. Abans de l'atac turc de l'any 1543 a Palamós a mans del pirata Baba Aruj “Barbarroja”, Gaspar Roig actuà en l'orgue renaixentista de l'església de Santa Maria de Palamós. El seu desplaçament a Mallorca es corrobora a partir de l'any 1544 a diferents intervencions en els orgues de l'església de Santa Eulàlia.
Els Roig foren una nissaga d'orgueners i organistes que foren molt coneguts al llarg del segle XVI. També formen part d'aquesta família fusters i entalladors, oficis relacionats amb l'orgueneria. Pere Roig, fill de Gaspar Roig, estava especialitzat en entallar la fusta. Aquests mestres “treballaven de forma paral·lela i simultània les estructures de retaules, les cadires de cors i els mobles per a orgues”.
A la segona meitat del segle xvii, apareixen diversos orgueners amb aquest cognom, Joan Gaspar Roig i Geroni Roig.

## Referències

* 1 2 JARDÍ ANGUERA, Montserrat. Mestres entalladors a Barcelona durant la segona meitat del segle xvi i primer quart del segle XVI: de la tradició germánica a la producción local. Tesi doctoral, p. 216. http://hdl.handle.net/10803/2010
* ↑ GALTIER, Roland.“L'orgue a Catalunya Nord i els seus lligams amb Catalunya Sud”. IV Simposium de l'orgue 2008
* 1 2 GILI i FERRER, Antoni. “Contribució a la història musical de Mallorca (segles XIV-XVIII)”. BSAL, 49 (1994) p. 98
* ↑ ANGLADA MAS, Anna Maria. “El paisatge sonor de Palamós entre 1770 i 1850: l'església de Santa Maria i el convent de Nostra Senyora de Gràcia”. Revista Catalana de Musicologia, núm. X (2017), p. 173. http://revistes.iec.cat/index.php/RCMus
* ↑ MENZEL SANSÓ, Cristina. La música a Mallorca en el segle xvii. Tesi doctoral. http://hdl.handle.net/10803/126402
# Patac

El patac eren diverses monedes de billó encunyades en les terres occitanes als segles xiv i xv. El patac de Perpinyà fou fet encunyar per Lluís XI de França en aquesta ciutat durant els anys en què els francesos ocuparen els comtats de Rosselló i de Cerdanya (1462-1483). Tenia el valor d'un diner i mig.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV), plana 200. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000, ISBN 84-297-4706-0
# Victor Beigel

Victor Beigel (Londres, 19 de maig, 1870 – Elstead (Surrey), 7 de novembre, 1930), va ser un pianista i professor de cant anglès d'origen hongarès.
Beigel va ser un professor de cant reconegut internacionalment. Entre les seves amistats hi havia el pintor John Singer Sargent, la dissenyadora d'interiors Sybil Colefax i els compositors John Ireland i Percy Grainger, els assajos del cor dels quals va acompanyar al piano durant molts anys. També va ser amic del seu alumne Gervase Elwes, i després de la seva mort el 1921 va fundar el "Gervase Elwes Memorial Fund" (més tard Musicians Benevolent Fund ) per donar suport als joves músics. Entre els seus alumnes també hi havia Lauritz Melchior, Anita Patti Brown, John Goss i Monica Harrison Durant la Primera Guerra Mundial va oferir i organitzar concerts benèfics en suport al fons de concerts dels soldats ferits.

## Fonts

* john ireland: música, gent, llocs - A Victor Beigel
* Karl Dreyfus (ed.): Percy Aldridge Grainger: "Farthest North of Humanity: Letters" , Springer 1985, ISBN 9781349076277 , p. 206
* Compositors Música clàssica - Beigel, Vict
# Francesc Manalt

Francesc Manalt (1710-1759) fou un compositor català, músic de la Capella reial a Madrid.
Cultivà la música de cambra i el gènere de saló més en voga durant la segona meitat del segle xviii. Entre les seves composicions mereixen notar-se: Obra harmònica, composta de sis sonates de cambra per a violí i baix, publicada i impresa a Madrid (1757) i que apareix anunciada en les llibreries de música fins al 1800.
Més tard feu imprimir una sonata o solo per a guitarra de sis ordres, un quadern que comprenia 10 contradanses i sis sonates de cambra per a violí i baix (Madrid, 1800).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 674 (ISBN 84-239-4532-4)
# Llora verda

La llora verda o llora clapada (Russula virescens), és una cualbra del grup de les llores. Pertany a la família de les russulàcies.

## Morfologia

El seu barret pot arribar als 15 cm i és molt sòlid. Primerament arrodonit, després més estès, és de color blanquinós i està cobert per una cutícula clivellada que, a mesura que el cos fructífer es faci adult, esdevindrà verdós.
Les làmines són blanques, molt acostades, fràgils, de vegades amb taquetes groguengues.
El peu és esponjós, cilíndric, blanc, pruïnós i sovint tacat de marró.
Té una carn molt consistent, blanca, amb una forta olor de fong i de sabor dolç.

## Hàbitat

Neix des de la primavera fins a la tardor en boscos de planifolis.

## Risc de confusió amb altres espècies

La llora clapada es pot confondre amb altres rússules de tonalitat verdosa. Per exemple, la llora (Russula cyanoxantha), que també és comestible, té el capell grisós però, de vegades, pren reflexos verdosos. Amb tot, el tret més característic de la llora blanca és que presenta el capell clivellat.
Per assegurar-se que es tracta d'un exemplar comestible, a més, es pot tastar un bocinet: si és coent s'ha de rebutjar però, si la carn és dolça, es pot consumir perfectament.

## Comestibilitat

És un bolet comestible excel·lent i, fins i tot, pot menjar-se crua en amanides. La gent que la coneix bé la qualifica del nivell del cep o de l'ou de reig.
Amb tres o quatre exemplars ben sans es pot fer un bon àpat.
Al País Basc és dels bolets més apreciats, on se'ls diu gibelurdin, variant d'ubelurdin "blau-violeta", compost de ubel "violeta" i urdin "blau", donat el color d'aquest bolet.

## Bibliografia

* Carles i Font, Jaume: Anem a buscar bolets. Editorial Alta Fulla, Col·lecció Els Tres Mussols, núm. 7. Barcelona, setembre de 1996. ISBN 84-7900-071-6.
# Patricio Patiño y Álvarez

Patricio Antonio Patiño y Álvarez (El Toboso, 1824–?, ?) fou un pintor espanyol.
Format a l'Escola de Belles Arts de San Fernando de Madrid. Abans de 1850 marxà a Roma a estudiar i aquell any s'instal·là a París i es matriculà al taller de François-Édouard Picot per preparar-se l'accés a l'Escola de Belles Arts de París, a la qual entrà el 1851. S'especialitzà en temàtica religiosa i històrica dintre de la tradició romàntica. L'any 1855 tornà a Espanya i va instal·lar el seu estudi al núm. 76 del carrer d'Atocha de Madrid.
Participà diverses vegades a les Exposicions Nacionals de Belles Arts de 1856, 1858, 1862 i 1864 amb obres religioses com Santa Clara, Jesucrist difunt o L'oració, o d'altres temàtiques com L'àvia i la nena o L'òrfena. Va obtenir una menció honorífica de tercera classe (1858) i una d'ordinària (1864). També és autor del retrat històric Gesaleic, rei got, pertanyent a la col·lecció Sèrie Cronològica dels Reis d'Espanya del Museu del Prado.
El 1864 es casà amb Aniceta Iniesta Pérez, vídua de Pascual Nuño de la Rosa. Segons les referències de la premsa, Patiño era carlí i una persona de profunda conviccions religioses. Es desconeix la data de defunció, si bé la darrera data en la qual se'l documenta és el 1890. Segons Francisco García Martín, va morir a Quintanar de la Orden.
Algunes de les seves obres han estat subhastades, entre les quals El joc de la taula el 2004, que va ser adquirida per l'estat espanyol. També alguns retrats van formar part de l'exposició La lucha por la libertad. Los pueblos de La Mancha toledana entre 1808 y 1812 a Quintanar de la Orden el 2012.

## Referències

* 1 2 3 4 Mingo, Adolfo de «El rey godo que pintó el toboseño Patiño». La Tribuna de Toledo, 15-07-2019.
* 1 2 3 «Patiño, Patricio» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 2 setembre 2020].
* 1 2 Ossorio y Bernard, Manuel. Galería biografica de artistas españoles del siglo XIX (en castellà). volum II. Madrid: Imprenta de Ramón Moreno, 1869, p. 104.
* 1 2 3 Mingo, Adolfo de «A subasta el pintor más importante de El Toboso». La Tribuna de Toledo, 18-05-2017.
* ↑ «Francisco García Martín presenta el libro “Leopolda Gassó y Vidal”». El Día Digital, 07-03-2020.
* ↑ «Los bodegones de Camprobín se quedan en mesa tras salir a puja a 900.000 euros en la subasta de El Monte». ABC Sevilla, 26-11-2004.
# Nannocharax ogoensis

Nannocharax ogoensis és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els adultss poden assolir 4,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Ogowe al Gabon a l'Àfrica.

## Referències

* ↑ Pellegrin, J. «Description d'un poisson nouveau de l'Ogôoué appartenant au genre Nannocharax» (en francès). Bulletin de la Société Zoologique de France, v. 36, 1911, pàg. 180-181.
* 1 2 3 Pascualita, Sa-a; Bailly, Nicolas. «Nannocharax ogoensis Pellegrin, 1911» (en anglès). FishBase.
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Mve, R.O. i J.D. Mbega, 2003. Noms communs d'espèces importantes de poisson en langue Fang, Gabon. p. 243-245. A: M.L.D. Palomares, B. Samb, T. Diouf, J.M. Vakily i D. Pauly (eds.) Fish biodiversity: local studies as basis for global inferences. ACP-EU Fish. Res. Rep. 14:281 p.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.