OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ingvar Karkoff

Ingvar Karkoff (Hägerstens, 14 de setembre de 1958) és un compositor i arranjador suec. És fill del compositor Maurice Karkoff.
Ingvar Karkoff ha estudiat instrumentació amb al professor Gunnar Johansson i contrapunt amb al professor Valdemar Söderholm. Va continuar els seus estudis de composició a la Reial Acadèmia de Música d'Estocolm, 1978–82, on Gunnar Bucht i Pär Lindgren eren els seus professors i Brian Ferneyhough, professor convidat. Karkoff va ensenyar en audició a l'institut musical d'Edsberg 1985–87 i instrumentació i teoria a l'institut pedagògic musical d'Estocolm.. També ha estat professor d'instrumentació i composició a la "Royal Academy of Music" 1986-92. A més d'això, ha estat actiu com a amfitrió del programa desitjat "Nya timmen" a la Ràdio Sueca.
La música de Karkoff s'ha interpretat a Finlàndia, Noruega, els països bàltics, els Estats Units, Rússia, l'antiga Iugoslàvia, Hongria, Àustria, França, Portugal, Itàlia, Espanya, Israel i Japó. Ha representat a Suècia al "Young Nordic Music Festivals", als "Nordic Music Days" i al festival de música contemporània de Sant Petersburg. Les obres orquestrals han estat interpretades per les orquestres simfòniques més destacades de Suècia; la peça orquestral Fenixes fou encarregada i es va estrenar a Estocolm el 1993 amb Gennady Rozhdestvensky i la Royal Philharmonic Orchestra.

## Honors i premis

* 2001 - Premi Christ Johnson menor per a la simfonia núm. 1
* Premi Rosenborg, editor de música de Gehrman
* La beca de viatges de la Royal Academy of Music
* Premi de Cultura Ciutat d'Estocolm

## Referències

* ↑ Població de Suècia 2000, Associació Genealògica Sueca, 2020, esmentada com: Karkoff, Rolf Ingvar Mikael, llegiu: 8 d'octubre de 2021.
# Inscripcions rúniques a Santa Sofia

Les inscripcions rúniques de Santa Sofia són almenys dues escrites gravades als trencaaigües de marbre de Santa Sofia (Istanbul), l'origen dels quals podria ser degut a la presència de la guàrdia varega a Constantinoble durant l'edat víking.

## La inscripció Halfdan

La primera inscripció rúnica fou descoberta el 1964 en un trencaaigües del pis superior de la galeria del sud, i la descoberta va ser publicada per Elisabeth Svärdström en "Runorna i Hagia Sofia", Fornvännen 65 (1970), 247-49. La inscripció està erosionada de tal manera que solament es llig -alftan, el qual és el nom nòrdic de Halfdan. La resta de la inscripció és considerada illegible, però és possible que va seguir la fórmula comuna "NN esculpí estes runes".

## La segona inscripció

Una segona inscripció va ser descoberta per Folke Högberg d'Uppsala el 1975. Va ser descoberta en un nínxol en la part occidental de la mateixa galeria de la primera inscripció. La descoberta va ser informada al Departament de Runes d'Estocolm el 1984, però no va ser publicada. L'arqueòleg Matgs G. Larsson va descobrir les runes de nou el 1988 i va publicar la troballa. Va llegir ari:k i va interpretar-ho com a possiblement "Ári f(eu)" o "Ári f(eu les runes)". A causa de la incertesa en la lectura, la inscripció no va ser registrada en Nytt om runer 4 de 1989.
La lectura de Högberg, diferent de la de Larsson, va rebre el vist-i-plau de Svein Indrelid, professor d'arqueologia a la Universitat de Bergen el 1997. Ambdós consideraven que es tractava del prenom masculí Árni i que era un gravat malintencionat. a diferència de Larsson. Després de l'estudi d'Indrelid, Larsson va defensar la seva pròpia interpretació com la correcta.

## Altres inscripcions

El professor Indrelid va fer còpies de cinc possibles inscripcions rúniques al trencaaigües i va depositar-les a l'Arxiu Noruec Rúnic el 1997. No es descarta que hi hagi inscripcions rúniques encara per descobrir a les parets i altres parts de Santa Sofia.

## Referències

* 1 2 3 4 Knirk, James E. «Runer i Hagia Sofia i Istanbul» (en noruec). Nytt om runer. Universitat d'Oslo; Museu d'Història Cultural, núm. 14, 1999, pàg. 26-27. Arxivat de l'original el 2019-05-02.
* ↑ Larsson, Mats G. «Nyfunna runor i Hagia Sofia». Fornvännen, 84, 1989, pàg. 12–14.

## Enllaços externs

* «Grafitti in Hagia Sophia» (en anglès). Relics Of The Varangians. Arxivat de l'original el 2023-07-10. [Consulta: 24 abril 2024].
# Institut Brasiler de Geografia i Estadística

IBGE (Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística) és una fundació pública de l'administració federal del Brasil. Té atribucions lligades a les geociències i estadístiques socials, demogràfiques i econòmiques que inclou els censos.

## Història
### Antecedents

Abans de l'IBGE, l'any 1871 es va establir la Direcció General d'Estadística, subordinada al Ministeri de Negocis de l'Imperi del Brasil, i que va ser l'encarregat de realitzar el primer cens, l'any següent. Quan es va establir la República, la DGE també va passar a catalogar les actes de naixement, matrimoni i defunci; i va fer tres nous censos (el 1890, el 1900 i el 1920). Un any després de la Revolució de 1930, el govern Vargas va dissoldre la DGE, i els seus poders es van repartir entre els Ministeris.

### Fundació

La data oficial de creació de l'IBGE és el 29 de maig de 1936, quan es va regular l'Institut Nacional d'Estadística (INE), malgrat que ja hi havia un decret anterior (núm. 24.609, de 1934) que no va arribar a entrar en vigor. L'INE va ser fundat per un grup d'estudiosos liderats per Mário Augusto Teixeira de Freitas, que va veure la necessitat d'organitzar les dades estadístiques en un organisme centralitzat. Pel Decret núm. 1.527 (1937), també es va crear el Consell de Geografia del Brasil (CBG), integrat a l'INE, que havia de catalogar les dades geogràfiques del país.
L'IBGE, en el seu format actual, es va crear mitjançant el Decret-llei núm. 218 de 26 de gener de 1938, resultant de la integració de les competències de l'INE i del CBG en un sol òrgan.

## Referències

* ↑ Conhecendo o IBGE (en portuguès brasiler). IBGE.
* ↑ «Portaria 215, de 12 de agosto de 2004». Diário Oficial da Nação, 13-08-2004. Arxivat de l'original el 2024-09-10 [Consulta: 19 juny 2022].
* ↑ Ribeiro, Amarolina. «IBGE» (en portuguès brasiler). Mundo Educação. UOL. Arxivat de l'original el 2022-07-04. [Consulta: 19 juny 2022].
* ↑ «Diretoria-Geral de Estatística (1889-1930)» (en portuguès brasiler). Arquivo Nacional. Arxivat de l'original el 2024-09-10. [Consulta: 9 setembre 2024].
* ↑ Senra, Nelson. Uma breve história das estatísticas brasileiras (1822-2002) (en portuguès brasiler). Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística, 2009. ISBN 978-85-240-4069-6. Arxivat 2024-09-09 a Wayback Machine.
* ↑ «Teixeira de Freitas, o baiano que inventou o IBGE» (en portuguès brasiler). Jornal Correio. Arxivat de l'original el 2024-09-10. [Consulta: 9 setembre 2024].
* ↑ «Memória IBGE - Linha do tempo resumida». Arxivat de l'original el 2024-09-09. [Consulta: 9 setembre 2024].
* ↑ Alves Penha, Eli. «A Criação do IBGE no Contexto da Centralização Política do Estado Novo» ( PDF) (en portuguès brasiler), 1993. Arxivat de l'original el 2024-09-09. [Consulta: 9 setembre 2024].
* ↑ Madeira Gonçalves, Jayci de Mattos. «IBGE: um retrato histórico» ( PDF) (en portuguès brasiler), 1992. Arxivat de l'original el 2024-09-09. [Consulta: 9 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Institut Brasiler de Geografia i Estadística - Lloc web oficial
# Font del Cargol

La Font del Cargol és un jaciment arqueològic al municipi de Torrelavit, a la comarca de l'Alt Penedès, on s'han trobat restes d'ocupacions de paleolític mitjà, corresponents a un taller de sílex i un fons de cabana pertanyent al neolític o a l'eneolític. Aquest jaciment és al vessant nord del Puig Cúgol, en un terreny on hi ha camps de cultiu i terreny erms. Durant la dècada de 1980 A. Freixas del grup Arrels va a trobar aquest jaciment durant unes prospeccions i posteriorment el va excavar. Respecte a les troballes corresponents al paleolític mitjà, caldria destacar les ascles de tipus levallois.

## Referències

* ↑ Freixas i Massana, Antoni «Vista de L'assentament paleolític de la Font de Cargol». Miscel·lània Penedesenca, 1995 [Consulta: 16 febrer 2025].

## Bibliografia

* E-gipci: aplicació web de Gestió integral del patrimoni cultural immoble de la Generalitat de Catalunya.
* Freixas, A; et al: A la recerca del Puig Cúgul, El Cep, núm. 42, pàgs. 24-25
# Bandera de la Riera de Gaià

La bandera oficial de la Riera de Gaià (Tarragonès) té el següent blasonament:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb el drac verd lampassat de vermell de l'escut, d'alçària 4/9 de la del drap i d'amplària 8/27 de la llargària del mateix drap, posat a 1/18 de la vora superior i a 1/27 de la de l'asta; i amb una faixa ondada blanca de gruix 1/19 de l'alçària del drap, rivetada de blau fosc i amb el rivet superior i l'inferior de gruix 1/18 de l'alçària del drap; tot el conjunt a 1/9 de la vora inferior.
Va ser aprovada en el ple de l'ajuntament del 29 de gener de 2002, i publicat en el DOGC el 17 de març de 2003.

## Curiositat

Altres banderes que també carreguen un drac.
* Gal·les, Regne Unit
* Navès, Solsonès
* Puerto Madryn, Argentina

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Tarragonès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/559/2003, de 4 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Riera de Gaià.» (pdf). DOGC num. 3844, 04-03-2003. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ DOGC núm. 3844 Arxivat 2005-03-11 a Wayback Machine. del 17 de març de 2003.
# Fontscalents (Castellcir)

Fontscalents és una font del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situada a 680 metres d'altitud, en el sector occidental del terme. És al nord d'Esplugues, a l'esquerra de la Riera de Fontscalents, al nord de lloc on s'aboca el Xaragall de la Cuaranya i al sud-est de la masia del Verdeguer.
Al sud-est d'aquesta font es troba el Pou d'Esplugues i al nord-est, la Poua Montserrat i el Fornot del Verdeguer.
El seu accés, a peu, es pot fer des del lloc on el Camí d'Esplugues travessa la Riera d'Esplugues per un passant a gual encimentat, just al nord de la masia d'Esplugues. Cal seguir riera amunt per la seva riba dreta, seguint el corriol que discorre sempre més proper a l'aigua. En havent passat la tercera porta de filferrat, que delimita els espais pels quals circulen lliurement les vaques que pasturen en aquells camps, el corriol arriba a la bauma on es troba la font, sota una imatge de la Mare de Déu de Lorda.
El nom d'aquesta font denota una antiga surgència d'aigua calenta o tèbia. Actualment l'aigua que en surt ho fa a la temperatura habitual en les altres fonts del terme.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Forcis

Forcis (en grec antic: Φόρκυς) és una divinitat marina que pertany a la primera generació de déus. Segons la Teogonia d'Hesíode era fill de Pontos i de Gea, i germà de Nereu, Taumant, Euríbia i Ceto. Va casar-se amb la seva pròpia germana, Ceto, i van tenir diversos fills, especialment les «dones velles», les Grees o les Fòrcides, que tenen un paper en la llegenda de les Gorgones, les seves germanes, i Perseu.
També se'l fa pare del monstre marí Escil·la, i d'Equidna i les Hespèrides. De vegades se'l fa avi de les Eumènides.
Una llegenda romana diu que Forcis era un rei molt vell de Còrsega i Sardenya, que va lluitar amb Atlant en un combat naval i va morir ofegat. El seu poble el va divinitzar i el va convertir en un déu del mar.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 270; 333-336
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, I, 2, 6; II, 4, 2
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 207. ISBN 9788496061972.
* ↑ Gai Valeri Flac. Argonàutica, IV, 828

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 98. Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461

## Enllaços externs

* Àmplia informació sobre Forcis. (anglès)
# Karl Roeder

Karl Roeder (Hangard, avui part de Neunkirchen (Saarland), 27 de juny de 1860 - 25 de febrer de 1933) fou un organista i musicògraf alemany.
Estudià en l'escola de professors de Trèveris i a la reial institució de música religiosa de Berlín, on tingué com a professors Haupt, Loeschhorn, Alsleben, i Schröder. El 1895 fou nomenat professor del seminari de Hilchenbach i el 1903 del de Herford-.
Director d'orquestra des del 1918, es dedicà especialment al cultiu de la música en l'escola primària.
Se li deuen:
* 33 Chorale für Männerchore (2.ª ed. 1902);
* Anleitung z. Fruchtbting. Behandlung der Volkslieder (2.ª ed. 1911);
* Chorliedersamlung für Männerchore (2.ª ed. 1902);
* Einfürhung in die Theorie der Tonkust (1891;2.ª ed. 1902);
* Evangel. Schul-Chorelb,;
* Kleine Musikgeschichte (2.ª ed. 1912);
* Kleiner Wegweiser für Singen nach Noten (1890; 2.ª ed. 1894;
* Kompos. F. Ges., etc.
* Methodik d. Gesangsunterr. I d. Volksschule (1900);
* Praktischer Elementar Kursus des Volkschulgesangs (1886; 2.ª ed., 1896);
* Unterrichtslehre des Volksschulgesang (1906)
* Volksschule-Liederbuch (1890; 30.ª ed., 1920);
* Vorbereitungen auf die Gesangstunde;
* Vorscheule zum Kuntsgesang (1903);
* Zimmer, Orgelschule (25.ª ed. 1919);
Roeder fou cofundador i membre honorari de l'Associació Acadèmica Organum (fundada el 1885).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 9, pàg. 356 (ISBN 84-239-4579-0)

## Enllaços externs

* Partitura de Christus der ist mein Leben
# Karl Rosenberg

Karl Rosenberg (Letònia, 1911 - ?) va ser un brigadista que va passar per Palafrugell i va deixar-hi una maleta amb llibres i documents, que es conserven i es poden consultar a l'Arxiu Municipal de Palafrugell.

## Biografia

Karl Rosenberg va néixer el 27 de setembre de 1911 a Letònia i fou membre de les Joventuts Unificades de Letònia. S'enrolà a les Brigades Internacionals el 24 de febrer de 1937 a Albacete segons consta al carnet que l'identificava com a membre de la brigada mòbil i destinat a l'escola d'oficials.
El maig de 1937 és nomenat Tinent d'Infanteria (tot i que el nomenament va a nom de Rudolf Rosenberg) a la 130a Brigada Autònoma a Boltanya com a instructor dels batallons núm. 1 i 3. El juny de 1937 rep ordres que es faci càrrec del batalló núm. 3 en absència del comandant. El gener de 1938 se li ordena que es faci càrrec de la companyia de metralladores (Batalló de Metralladores núm.10, XII Cos de l'Exèrcit), apareix citat com a capità. Entre octubre i novembre rep diferents salvaconductes per tal que pugui ser repatriat (retirada de les Brigades Internacionals).
Les seves cartes, els seus llibres i la documentació que va deixar a Palafrugell proporcionen informació de primera mà sobre el conflicte i les Brigades Internacionals. És per això que són un testimoni important.
En una darrera carta un amic li comenta que li estan preparant documentació falsa per quan hagi de marxar i que li faran entrega de la documentació en una festa de comiat que estan organitzant, també li demana que a la festa anunciï el seu nom veritable per tal de mantenir la comunicació en un futur.

## Història arxivística

El fons de Karl Rosenberg el va deixar ell mateix durant la retirada, al seu pas per Palafrugell, quan es va allotjar a la casa de la família Català, al carrer Pi i Margall. La família Català ha guardat la documentació fins que n'ha fet donació a l'Arxiu Municipal de Palafrugell el 2009. Des de l'agost de 2009 es compta amb la traducció de les tres cartes en rus (realitzada Olegas Usaciovas) i de les tres cartes en letó (realitzada per Martin Verpelis i M. Helena Geli).

## Referències

* ↑ CASELLAS NOGUER, Núria. GAITX MOLTÓ, Jordi. Setanta anys per llegir unes cartes. Dins Revista de Girona, núm. 258. 2010.
* 1 2 «Fons documentals de l'Arxiu Municipal de Palafrugell». Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 6 agost 2014].

## Bibliografia

* SALVATELLA MALLART, Josep. TURRÓ ANGUILA, Jordi, ESTEBA ZURBRÜGG, Miquel. 120 anys de premsa local a Palafrugell. D'El Palafrugense a la RdP. 1882-2002. Palafrugell. 2002. p. 79-80.
* MEDIR JOFRA, Ramiro «Reseña histórica de la villa de Palafrugell». Revista de Palafrugell [Palafrugell], de maig 1962.
* NEGRA ESCUDER, Lluís «Els brigadistes internacionals han tornat». Revista de Palafrugell [Palafrugell], de maig 1997.
* BONAL, Teresa; SÀBAT, Nuri «A Palafrugell falta gent». Gavarres (Dossier: El temps de la guerra), 2005.
* Boletín Arxivat 2012-08-31 a Wayback Machine., editado por el Comisariado de la plaza.
* MOLINAS FALGUERAS, Lluís. Palafrugell: 1936-1939, recull-testimoni d'una guerra, 1989, p. 113-114.
# Karl Severin Meister

Karl Severin Meister (Königstein, 1818 - Montabaur, 1881) fou un compositor alemany del Romanticisme. Fou professor i primer mestre de música del seminari de Montabaur, i a més de nombroses cadències i preludis per a orgue, himnes, melodies i altres composicions de caràcter religiós, també va escriure una obra titulada Das Katholische deutsche Kirchenlied in seinen Singweisen, von den frühesten Zeiten bis gegen Ende des siebzehnten Jahrhunderts (1862). També compongué un mètode per a orgue Kleine praktische Vorschule für angehende Orgelspieler.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 251 ISBN 84 239-4534-0
* http://www.digitale-sammlungen.de/index.html?c=autoren_index&ab=Meister%2C+Carl+Severin&l=de
* https://archive.org/details/daskatholisched05gotzgoog
# Karl Vollweiler

Carl o Karl o Charles Vollweiler (Offenbach, 1813 - Heidelberg, gener de 1848) fou un compositor alemany. El seu pare, Johann Georg Vollweiler, que fou un distingit músic, va ser el seu únic mestre. Acabada la seva instrucció musical es traslladà a Sant Petersburg, on residí alguns anys com a professor, passant els últims anys de la seva vida a Heidelberg. Les seves obres principals són: una simfonia, dos trios per a piano i instruments de corda, variacions sobre temes russos per a quartets d'arc, una sonata per a piano, sis estudis lírics, sis estudis melòdics, i d'altres composicions per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 1122 (ISBN 84-239-4569-3

## Enllaços externs

* http://www.recmusic.org/lieder/v/vollweiler.html Arxivat 2015-04-17 a Wayback Machine.
# Formosania fascicauda

Formosania fascicauda és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Oshima, M. 1919. Contributions to the study of the fresh water fishes of the island of Formosa. Ann. Carnegie Mus. v. 12 (núms. 2-4): 169-328, Pls. 48-53.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chen, Y. i W. Tang 2000. Homalopteridae: Gastromyzoninae, Homalopterinae. p. 438-567. A: P. Yue et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes III. Science Press. Beijing. 1-661.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Novák, J., L. Hanel i O. Rícan 2006: Formosania a replacement name for Crossostoma Sauvage, 1878 (Teleostei), a junior synonym of Crossostoma Morris & Lycett, 1851 (Gastropoda). Cybium v. 30 (núm. 1): 92.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Formosania lacustre

Formosania lacustre és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan.

## Referències

* ↑ Oshima, M. 1919. Contributions to the study of the fresh water fishes of the island of Formosa. Ann. Carnegie Mus. v. 12 (núms. 2-4): 169-328, Pls. 48-53.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chen, Y. i W. Tang 2000. Homalopteridae: Gastromyzoninae, Homalopterinae. p. 438-567. A: P. Yue et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes III. Science Press. Beijing. 1-661.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Novák, J., L. Hanel i O. Rícan 2006: Formosania a replacement name for Crossostoma Sauvage, 1878 (Teleostei), a junior synonym of Crossostoma Morris & Lycett, 1851 (Gastropoda). Cybium v. 30 (núm. 1): 92.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Formosania stigmata

Formosania stigmata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Oshima, M. 1919. Contributions to the study of the fresh water fishes of the island of Formosa. Ann. Carnegie Mus. v. 12 (núms. 2-4): 169-328, Pls. 48-53.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chen, Y. i W. Tang 2000. Homalopteridae: Gastromyzoninae, Homalopterinae. p. 438-567. A: P. Yue et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes III. Science Press. Beijing. 1-661.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Novák, J., L. Hanel i O. Rícan 2006: Formosania a replacement name for Crossostoma Sauvage, 1878 (Teleostei), a junior synonym of Crossostoma Morris & Lycett, 1851 (Gastropoda). Cybium v. 30 (núm. 1): 92.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cleòpatra (filla de Bòreas)

Segons la mitologia grega, Cleòpatra (grec antic Κλεοπάτρα), fou filla de Bòreas i d'Oritia, i germana de Quíone i de Zetes i Càlais, els Borèades.
Es casà amb Fineu, rei de Tràcia, i fou mare de Plexip i de Pandíon. Cleòpatra va ser tancada a la presó pel seu marit i els seus fills van ser cegats, mentre Fineu prenia una segona esposa, Idea, filla de Dàrdan. Però els argonautes van arribar per a alliberar-la i van matar Fineu, segons una versió de la llegenda.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 110. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 52.
Viccionari