OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Vilamalur

L'escut de Vilamalur és el símbol representatiu oficial de Vilamalur, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Alt Millars. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'argent, un xiprer de sinople i al peu d'aquest un lleó de sable ajagut. Per timbre corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 2 d'octubre de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.117, de 30 d'octubre de 2001.
L'escut del municipi, d'origen i significació incerts, és l'emprat tradicionalment per l'Ajuntament des de finals del segle xix.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Millars
* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 245 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 2 d'octubre de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual aprova l'escut de l'Ajuntament de Villamalur (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.117, 30-10-2001, pàg. 23.104 [Consulta: 22 juny 2016].
# Mathias Eckel

Mathias Eckel (1516 $^{(Gregorià)}$ - 1545 $^{(Gregorià)}$) fou un compositor alemany de la primera meitat del segle xvi.
Musicà diverses cançons escrites en diferents llengües, formant amb totes elles una col·lecció. Algunes composicions d'aquest autor, junt amb les d'altres compositors, es troben disperses en diverses col·leccions, molt rares avui dia.

## Bibliografia

* Tom núm. 18 de l'Enciclopèdia Espasa
# Plicofollis magatensis

Plicofollis magatensis és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 45 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Filipines.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kailola, P. J., 2004. A phylogenetic exploration of the catfish family Ariidae (Otophysi: Siluriformes). The Beagle (Rec. Mus. Art Galleries N. Terr.) v. 20: 87-166.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1926. A summary of the Philippine catfishes, order Nematognathi. Philipp. J. Sci. v. 31 (núm. 3): 385-411, Pl. 1.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes, 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kailola, P.J. i W.A. Bussing, 1995. Ariidae. Bagres marinos. p. 860-886. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Marceniuk, A.P. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Ariidae (Sea catfishes). p. 447-455. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Taylor, W.R. i N.A. Menezes, 1978. Ariidae. A: W. Fischer (ed.) FAO species identification sheets for fishery purposes. West Atlantic (Fishing Area 31). volum 1. (pag. var.). FAO, Roma.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Labeobarbus mbami

Labeobarbus mbami és una espècie de peix pertanyent a la família dels ciprínids.

## Descripció

* Fa 15,1 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Sanaga al Camerun.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rüppell, W. P. E. S., 1835. Neuer Nachtrag von Beschreibungen und Abbildungen neuer Fische, im Nil entdeckt. Museum Senckenbergianum: Abhandlungen aus dem Gebiete der beschreibenden Naturgeschichte, van Mitgliedern der Senckenbergischen Naturforschenden Gesellschaft in Frankfurt, Main Frankfort. v. 2 (núm. 1): 1-28, Pls. 1-3.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Holly, M., 1927. Mormyriden, Characiniden und Cypriniden aus Kamerun. Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaftliche Classe v. 136 (núms. 3-4): 115-150.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ De Weirdt, D., A. Getahun, S. Tshibwabwa i G.G. Teugels, 2007. Cyprinidae. P. 466-572. A: M.L.J. Stiassny, G.G. Teugels i C.D. Hopkins (eds.). The fresh and brackish water fishes of Lower Guinea, West-Central Africa. Vol. I. Collection Faune et Flore tropicales 42. Institut de Recherche pour le Développement, París; Muséum National d'Histoire Naturelle, París i Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica. 800 pp.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gorogobius stevcici

Gorogobius stevcici és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,3 cm de longitud total i les femelles 2,33.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic que viu entre 15-40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al golf de Guinea: São Tomé.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Miller, P. J., 1978. The status of the west African fish Gobius nigricinctus with reference to New World autochthones and an Old World colour-analogue. Zool. J. Linn. Soc. v. 64 (núm. 1): 27-39.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kovacic, M. & Schliewen, U.K., 2008. A new species of Gorogobius (Perciformes: Gobiidae) from São Tomé Islands. Zootaxa, 1686: 29-36.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Escut de Vallcebre

L'escut oficial de Vallcebre té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, una flor de lis d'argent acompanyada de 8 estrelles d'argent posades en orla. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 12 de gener de 1994 i publicat al DOGC el 24 del mateix mes amb el número 1850.
La flor de lis i les estrelles són els atributs de la Mare de Déu, patrona del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 12 de gener de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vallcebre.» (pdf). DOGC núm. 1850. Generalitat de Catalunya, 24-01-1994. [Consulta: 26 juny 2010].
# Mathias Stabinger

Mathias Stabinger, també Mattia Stabingher, Stabinger o Staubingher (Florència, 7 d'abril de 1750 - Venècia, 1815) fou un compositor italià.
Residí durant un temps a París, on es donà conèixer com a flautista, traslladant-se més tard a Milà on estrenà en el teatre de La Scala diverses òperes.
Llista no exhaustiva d'òperes:
* Calipso abandonatta, Milà, 1777;
* Le astuzie di Bettina, Gènova, 188o;
* Il finto pazzo per amore, 25 d'octubre de 1782, Moscou;
* La morte d'Arrigo, Bolonya, 1784;
* Schastlivaya Tonia, 14 de gener de 1786, Moscou;
* Babay Yaga, 2 de desembre de 1786, Moscou;
* Pigmalion, i li Sila Lyubvi, 30 de desembre de 1787, Moscou;
* Zhenit'ba neudachnaya, 19 de febrer de 1788, Moscou;
* Orphée traversant l'enfer à la recherche d'Eurydice, 22 de febrer de 1792, Moscou;
* La sconfitta delle Amazoni;
* L'avventure d'Ircana.
A més, deixà diverses composicions per a flauta amb acompanyament d'altres instruments.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 929 (ISBN 84-239-4556-1)
# Henry Cooke

Henry Cooke (c. 1616 - Londres, 13 de juliol de 1672) fou un músic i compositor anglès.
Conegut com el capità Cooke, educat musicalment a la capella reial en temps de Carles I, en iniciar-se la revolució que costà la vida al desgraciat monarca (1642) abandonà la música per les armes, entrant amb el grau de capità en l'exèrcit reialista.
En ocupar el tron Carles II tornà a la capella reial (1660) com a mestre d'infants de cor, contant entre els seus deixebles Blow, Wise, Humphrey i altres músics distingits. Les seves composicions seques i àrides, restaren manuscrites en la seva major part, si bé figuren algunes antífones en les col·leccions impreses en el seu temps, especialment en la Musical Companion (Londres, 1667), de Playford. Escriví a més les partitures d'un himne executat a Windsor (1661) i de l'obra escènica de sir Davenant, First Day's entertaiment at Rutland House.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 15, pàg. 315 (ISBN 84-239-4515-4)
# Gottlieb Benjamin Engler

Gottlieb Benjamin Engler (Breslau, 1734-1793) fou un constructor d'orgues alemany.
Se li deu la construcció de diversos orgues de grans dimensions, entre ells el de Friburg. Fou tingut per un dels millors organers del seu temps. Era fill de Michael i pare de Johann ambdós també constructors d'orgues.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 19, pàg. 1363 (ISBN 84-239-4519-7)
# Escut de Verges

L'escut oficial de Verges té el següent blasonament:
    Escut caironat semipartit i truncat: 1r faixat d'or i de gules de 6 peces; 2n de gules, 3 pals d'or carregats de 3 rocs d'atzur; 3r d'or, 4 pals de gules. Per timbre, una corona de baró.
Va ser aprovat el 20 de febrer de 1996 i publicat al DOGC el 6 de març del mateix any amb el número 2178.
El castell de la població (del segle xii) va pertànyer als comtes d'Empúries (representats per les seves armes, faixat d'or i de gules, a la primera partició de l'escut). El 1399, el comte Pere III es va casar amb Joana de Rocabertí i de Fenollet, i la vila va passar als vescomtes de Rocabertí (dels quals veiem les armes a la segona partició); en aquesta època la localitat va esdevenir el centre de la baronia de Verges (representada a l'escut per la corona de baró). Finalment, el 1587, la vila va passar a la Corona i fou el centre d'un municipi reial, fet que veiem simbolitzat amb els quatre pals de l'escut de Catalunya de la tercera partició.

## Bandera

La bandera oficial de Verges té el següent blasonament:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, composta de nou pals del mateix gruix juxtaposats: el 1r faixat de tres peces grogues i tres de vermelles; els 2n, 4t, 6è i 8è vermells; el 3r groc, carregat amb tres rocs heràldics blaus, cadascun d'altura 2/11 de la del drap, el de dalt 1/11 de la vora superior, el de baix a la mateixa distància de la vora inferior, i el del mig a 3/22 dels altres; i la resta de pals (5è, 7è i 9è) de color groc.
Va ser aprovada el 3 de juliol de 1998 i publicada en el DOGC el 24 de juliol del mateix any amb el número 2688.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 20 de febrer de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Verges.» ( PDF). DOGC núm. 2178. Generalitat de Catalunya, 06-03-1996. [Consulta: 28 juny 2010].
* ↑ «RESOLUCIÓ de 3 de juliol de 1998, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Verges.». DOGC num. 2688, 24-07-1998. [Consulta: 16 octubre 2009].
# Nandus

Nandus és un gènere de peixos pertanyent a la família Nandidae.

## Taxonomia

* Nandus andrewi (Ng & Jaafar, 2008)
* Nandus mercatus (Ng, 2008)
* Nandus nandus (Hamilton, 1822)
* Nandus nebulosus (Gray, 1835)
* Nandus oxyrhynchus (Ng, Vidthayanon & Ng, 1996)
* Nandus prolixus (Chakrabarty, Oldfield & Ng, 2006)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Ng, H.H. & Jaafar, Z., 2008. A new species of leaf fish, Nandus andrewi (Teleostei: Perciformes: Nandidae) from northeastern India. Zootaxa 1731: 24-32.
* ↑ Ng, H.H., 2008. Nandus mercatus (Teleostei: Perciformes: Nandidae), a new leaf fish from Sumatra. Zootaxa, 1963: 43-53.
* ↑ Francis Buchanan-Hamilton, 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* ↑ Sharma, O.P. i N.K. Tripathi, 1984. Studies on the chromosomes of Nandus nandus and Badis badis from the J and K state, India. Cytologia 49(1):73-79.
* ↑ Gray, J. E., 1830-1835. Illustrations of Indian zoology; chiefly selected from the collection of Major-General Hardwicke, F.R.S., .... 20 parts in 2 vols. Illustrations of Indian zoology; chiefly selected from the collection of Major-General Hardwicke, F.R.S., .... Pls. 1-202.
* ↑ Ng, H. H., Vidthayanon, C. & Ng, P. K. L., 1996. Nandus oxyrhynchus, a new species of leaf fish (Teleostei: Nandidae) from the Mekong Basin. The Raffles Bulletin of Zoology v. 44 (núm. 1): 11-19.
* ↑ Chakrabarty, P., R. G. Oldfield & H. H. Ng., 2006. Nandus prolixus, a new species of leaf fish from northeastern Borneo (Teleostei: Perciformes: Nandidae). Zootaxa N. 1328: 51-61.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Mathieu Crickboom

Mathieu Crickboom (Verviers, Lieja, 1871 - Brussel·les, 1947) fou un violinista belga el 1895 establert per uns anys a Barcelona, on influí en la música catalana de l'època.
La tardor de 1896 es trobà amb el contratemps que li fallaren els músics que necessitava per complir els compromisos contrets amb la Societat Catalana de Concerts, i aconseguí que el vinguessin a ajudar uns amics de Brussel·les: el violinista Eugène Ysaÿe, el compositor Ernest Chausson, el director de l'Òpera de Brussel·les, Guillaume Guidé, i el violoncel·lista Henri Gillet. Tots ells, acompanyats per Granados i pel mestre Morera, s'aplegaren un dia al Cau Ferrat de Sitges, en una tarda memorable que permeté escoltar autors nous com Gabriel Fauré, Max Bruch, Saint-Saëns i el mateix Chausson. També Granados va obsequiar als amics fent-los escoltar fragments de la sarsuela María del Carmen.
Més tard forma un trio amb Granados i Pau Casals i, l'any 1897, funda la Societat Filharmònica de Barcelona, amb músics procedents de l'anterior "Societat Catalana de Concerts", i a més tingué alumnes com en Lluís Pichot Gironès.
A Barcelona interpreta el cicle sencer de les sonates de Beethoven amb el pianista belga Arthur De Greef. El 1905 fou nomenat professor de violí dels conservatoris de Lieja (1910) i de Brussel·les (1919) on tingué, entre altres alumnes, el turc d'origen armeni Haig Gudenian i, els catalans Marià Perelló, Antoni Brosa i Vives i Vicenç Vellsolà i Aymerich.

## Referències

* ↑ «Mathieu Crickboom». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Laplana, Josep de C. Santiago Rusiñol. El pintor, l'home. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1995. ISBN 978-84-7826-633-3.
* ↑ http://www.ddgi.cat/quiosc/recursos/publicacio/exemplarDigital/diccionari-biografic-de-l-alt-emporda.pdf
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. V, pàg. 1188 (ISBN 84-239-4575-8)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 1068. (ISBN 84-7291-255-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 807, pàg. 214-15 (ISBN 84-239-4567-7)
# Henry Gideon

Henry Gideon (Louisville, 1877 - 1955), fou un músic estatunidenc.
Estudià en la Universitat Harvard, i el 1898 fou nomenat organista i mestre de cors del temple israelita de Boston, càrrec en el que va romandre molts anys.
És autor de diverses composicions vocals, i a més, va escriure, els treballs següents: When Goethe was inspired (1909); Bayreuth and Richard Wagner (1909); Anton Rubinstein (1909); Reger, Strauss and Nikisch (1910), i Music Dramas of Richard Strauss (1910).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 844. (ISBN 84-239-4525-1)
# Escut de Vilagrassa

L'escut oficial de Vilagrassa té el següent blasonament:
    Escut caironat quarterat en sautor: 1r i 4t d'atzur, 5 besants d'argent en creu; 2n i 3r d'or, 4 pals de gules. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 16 de gener de 1998 i publicat en el DOGC l'11 de febrer del mateix any amb el número 2576.
L'escut presenta, duplicades, les armes pròpies i tradicionals de la vila (els besants d'argent sobre camper d'atzur) i els quatre pals de l'escut de Catalunya, que recorden la jurisdicció reial sobre la població: Alfons I va concedir-li la carta municipal el 1185, i Pere III li va atorgar els privilegis de celebrar-hi una fira anual (el 1301) i un mercat setmanal (el 1328).

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Urgell

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 16 de gener de 1998, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vilagrassa.» (pdf). DOGC núm. 2576. Generalitat de Catalunya, 11-02-1998. [Consulta: 30 maig 2012].
# Nangra ornata

Nangra ornata és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 35-36.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Bangladesh.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Day F., 1877. The fishes of India; being a natural history of the fishes known to inhabit the seas and fresh waters of India, Burma, and Ceylon. Fishes India Part 3. 369-552.
* ↑ «Nangra ornata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Roberts, T. R. i C. J., Jr. Ferraris, 1998: Review of South Asian sisorid catfish genera Gagata and Nangra, with descriptions of a new genus and five new species. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 50 (núm. 14): 315-345.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Jayaram, K.C., 1999. The freshwater fishes of the Indian region. Narendra Publishing House, Delhi - 110006, Índia. 551 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hora, S. L. i N. C. Law, 1941: Siluroid fishes of India, Burma and Ceylon. IX. Fishes of the genera Gagata Bleeker and Nangra Day. X. Fishes of the genus Batasio Blyth. Records of the Indian Museum (Calcutta) v. 43 (pt 1): 9-42, 2 pls.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sen, N. i B. K. Biswas, 1994: On a new species of Nangra Day (Pisces: Siluriformes: Sisoridae) from Assam, north east India with a note on comparative studies of other known species. Records of the Zoological Survey of India v. 94 (núms. 2-4): 441-446.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Mathieu Sohier

Mathieu o Mathias Sohier fou un compositor francès, nascut als últims anys del segle xv, i mort després del 1556). Fou mestre dels infants de cor de Notre-Dame de París i després mestre de capella d'aquesta, càrrec que ocupava encara el 1556. De Sohier es coneixen dues Ave Regina, a quatre veus; vuit regina coeli, a vuit; set salve regina, a quatre; cançons franceses, publicades en els volums XI i XIV de l'antologia d'Attaignant (París, 1542 i 1545), i una missa, en el Missarum musicalum (París, 1556).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1461 ISBN 84 239-4556-1
# Podaliri

Podaliri (en grec antic Ποδαλείριος, Podaleirios), va ser un heroi grec, fill del déu metge Asclepi i de Lampècia, o d'Epíone, segons altres genealogies.
Ell i el seu germà Macàon figuren com a pretendents d'Helena i, per tant, van participar en la guerra de Troia. Tots dos eren molt hàbils en l'art de sanar, i van participar, a més de com a guerrers, com a metges del bàndol grec. Mentre Macàon era un hàbil cirurgià, Podaliri era principalment metge. Se li atribueixen un gran nombre de guariments. A més va curar Acamant i Epeu, que s'havien ferit greument en el combat de boxa celebrat en els Jocs fúnebres en honor d'Aquil·les, i també va guarir Filoctetes, cosa que s'atribueix de vegades, segons les fonts, al seu germà Macàon.
Podaliri va sobreviure al seu germà, a qui va venjar. Va marxar de Troia, un cop conquerida, amb Calcant, Amfíloc, Leonteu i Polipetes. Va arribar a Colofó per camins terrestres. Quan va haver mort Calcant, marxà a Grècia i consultà l'oracle de Delfos per saber on s'havia d'establir, i aquest li aconsellà que anés a un lloc on no hagués de témer res si el cel li queia al damunt. Llavors s'adreçà a Cària, país molt muntanyós de l'oest d'Anatòlia, i s'hi va establir. La seva arribada a Cària s'explicava així: va ser llançat per una tempesta a les costes de Cària i Podaliri va ser salvat per un pastor de cabres que el va conduir davant del rei del país, Damet. La filla del rei, Sirne, havia caigut de dalt de la teulada, i el rei acceptà amb gratitud l'oferiment de Podaliri de sanar-la. Podaliri ho va fer, i la jove es va casar amb ell. Damet li va donar com a regal una península cària, on va fundar la ciutat de Sirnos, en honor de la seva dona. Un dels seus fills va ser el metge Hipòloc.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 445. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 179. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Henry Madin

Henry Madin (Verdun, Mosa, 7 d'octubre de 1698 - Versalles, 3 de febrer de 1748) fou un compositor francès d'origen irlandès. Desenvolupà a plaça de mestre de capella de l'església metropolitana de Tours, el 1737 la de la catedral de Rouen i el 1741 fou nomenat segon director de la capella reial. Com a recompensa als seus serveis, assolí el 1746 una canongia en la Col·legiata de Sant Quintí. Va compondre les misses titulades:
* Dico ego opera mea regi;
* Vivat pax;
* Velociter currit sermo ejus;
* Incipite Domino, totes escrites a 4 mans;
* els motets Diligam te i Natus in Judea, els quals manuscrits es trobaven en la Biblioteca Imperial de París, etc. També va escriure una obra didàctica molt deficient titulada: Traité du contrepoint simple (París, 1742).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 1350 ISBN 84-239-4531-6