OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kadınlar Dünyası

Kadınlar Dünyası (literalment en català "Món de les Dones") fou una revista de dones escrita en llengua turca i publicada a Istanbul, entre 1913 i 1921, durant els últims temps de l'Imperi Otomà. La fundadora de la revista va ser Ulviye Mevlan, una de les dones turques membres de la Müdâfaa-i Hukûk-u Nisvân Cemiyeti (Societat per a la Protecció dels Drets de les Dones), constituïda en el mes de maig de 1913. De fet, la revista era l'òrgan de premsa de la societat.
La revista, en què només treballaven dones, donava molta importància als drets de la dona i als temes de gènere, fins al punt d'haver estat anomenada "la rebesàvia de les revistes feministes". Per exemple, el títol d'un dels articles de la revista (núm. 22, de 25 d'abril de 1913 / 8 de maig de 1913) era: "Haklarımızı arayalım" (Demanem els nostres drets!) i un'altre era "Feminizm, Daima Feminizm" (Feminisme, sempre feminisme).
La revista, que empleava només dones, també comptava amb la col·laboració de periodistes estrangeres com Grace Ellison de Times i Odette Feldmann de Berliner Tageblatt.

## Referències

* ↑ Gülcü, Erdinç; Samiye, Tunç «Osmanli Basin Hayatinda Kadinlar Dünyasi Dergisi» (en turc). Çankırı Karatekin Üniversitesi Sosyal Bilimler Enstitüsü Dergisi, Vol. 3, Núm. 2, 2012, pàg. 155-176. Arxivat de l'original el 2016-07-06 [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ «Kadınlar Dünyası'nda Bir Saraylı» (en turc). IPS İletişim Vakfı. [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ Jean Spence; Sarah Aiston; Maureen M. Meikle Women, Education, and Agency, 1600–2000 (en turc). Routledge, 10-09-2009, p. 134. ISBN 978-1-135-85584-0 [Consulta: 8 març 2020].
* 1 2 Hülya Durudoğan; Koç Üniversitesi Türkiye'de toplumsal cinsiyet çalışmaları: eşitsizlikler, mücadeleler, kazanımlar (en turc). Koç Üniversitesi, 2010. ISBN 978-605-61411-1-9 [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ Francisca de Haan; Maria Bucur Aspasia 2007 (en turc). Berghahn Books, setembre 2007, p. 81. ISBN 978-1-84545-585-9 [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ «Kadınlar Dünyası 100 yaşinda. Feminist Kadın Dergilerinin Büyük Büyük Büyükannesi» (en turc). IPS İletişim Vakfı. [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ Songül Keçeci Kurt. Osmanlı Devletinde Kadın Eğitimi Harem'den Mektebe (en turc). Işık Yayıncılık Ticaret, 30 gener 2014, p. 146. ISBN 978-605-5129-08-8 [Consulta: 8 març 2020].
* ↑ «Osmanlı matbuatının cesur kadın patronu» (en turc). İstanbul Ticaret Odası, 06-02-2017 [Consulta: 8 març 2020].

## Vegeu també

* Belkıs Şevket, activista i feminista turca otomana de principis del segle XX
* Nezihe Muhiddin, activista i feminista turca otomana de principis del segle XX
# Kali colubrina

Kali colubrina és una espècie de peix de la família dels quiasmodòntids i de l'ordre dels perciformes.

## Etimologia

Kali fa referència a una de les deesses principals de l'hinduisme (Kali), mentre que colubrina deriva del mot llatí colŭbra (colobra) en referència a les nombroses dents corbades que presenta a totes dues mandíbules i que li fan assemblar-se a les serps de la família Colubridae.

## Descripció

El cos, allargat i comprimit lateralment, fa 17,1 cm de llargària màxima. Línia lateral no interrompuda. Mandíbules corbades i d'igual llargada o la inferior un xic més allargada que la superior. Quan es troba tancada, la boca presenta un forat ample entre totes dues mandíbules. Ulls petits i situats a la mateixa distància entre el musell i l'extrem de la mandíbula superior. Costelles febles, primes i curtes. Aleta anal estesa fins a la cavitat abdominal per 5 vèrtebres. Cap i cos completament recoberts per petits melanòfors subcutanis grisos i marrons. Peritoneu negre. Conducte gastrointestinal blanc.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, batipelàgic (entre 1.000 i 2.270 m de fondària, normalment entre 1.300 i 1.800) i de clima subtropical, el qual viu a l'Atlàntic occidental (88°45’W-38°19’W, 27°48’N i 19°50’S), l'Atlàntic Nord (el golf de Mèxic, l'estret de Florida, les illes Bahames i Surinam), l'Atlàntic Sud (el Brasil), la conca Indo-Pacífica (Indonèsia), el Pacífic Sud occidental (Nova Zelanda) i la Placa del Pacífic entre 127°36’E i 169°07’E, 19°14’N i 39°49’S.

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és de baix a moderat (28 de 100).

## Referències

* ↑ Lloyd R. E., 1909. A description of the deep-sea fish caught by the R. I. M. S. ship 'Investigator' since the year 1900, with supposed evidence of mutation in Malthopsis. Mem. Indian Mus. Vol. 2 (núm. 3). 139-180.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 5 Melo, M. R. S., 2008. The genus "Kali" (Lloyd) (Chiasmodontidae: Teleostei) with description of new two species, and the revalidation of K. kerberti (Weber). Zootaxa, 1747: 1-33. «PDF».
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Prokofiev, A. M., 2008. Two new species of swallowerfishes of the genera Chaismodon and Kali (Chiasmodontidae). J. Ichthyol. 48(3):209-216.
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid (Espanya).
* 1 2 Prokofiev, A. M., 2011. First finding of Kali caribbaea (Chiasmodontidae) in the Indian Ocean with comments on the synonymy of the species. Journal of Ichthyology, vol. 51 (núm. 9): 809-812. «Enllaç».
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Bibliografia

* Melo, M. S., 2010. Kali colubrina (Melo, 2008): a senior synonym of Kali caribbaea (Prokofiev, 2008) (Acanthomorpha: Chiasmodontidae). Zootaxa 2576:56-58.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Karel Hoffmann

Karel Hoffmann (Praga, 12 de desembre de 1872 - Praga, 30 de març de 1936) va ser un violinista txec i pedagog de la música, membre fundador i primer violinista del Bohemian Quartet. El 1926-1927 va ser nomenat rector del Conservatori de Praga.
Hoffmann va néixer a Praga- Smíchov, com el novè fill del teixidor Karel Hoffmann. Va ser un nen feble i un dels seus germans grans va triar el violí com un "treball més lleuger per a Karel". El 1885 va començar els seus estudis al Conservatori de Praga, com a alumne de la classe d'Antonín Bennewitz. El primer esdeveniment important de la seva carrera va ser la seva entrada a la classe de música de cambra d'Hanuš Wihan. Allí va conèixer a Josef Suk, Oskar Nedbal i Otto Berger - els seus futurs col·legues i col·laboradors del Quartet Bohèmia. Van fundar el quartet oficialment el 1892, i l'activitat del grup va durar 42 anys. Hoffmann va ser l'únic membre permanent del conjunt al llarg de la seva de 1892-1934. El 1934, després de la mort del violista Jiří Herold, Hoffmann, juntament amb Ladislav Zelenka i Jan Heřman, van fundar el Trio Bohèmia.
A finals del segle xix, a més de les seves activitats de cambra, Hoffmann va començar a afirmar-se també com a solista. Va tocar la part del violí solista en la primera actuació de Praga del Concerto doble en una menor de Johannes Brahms, juntament amb el compositor Edvard Grieg va interpretar la Sonata de violí núm. 3 en C menor, Op.45 a Viena, i el compositor txec Josef Suk li va dedicar algunes de les seves obres. El 1901 es porta a terme juntament amb la Filharmònica Txeca el Concert per a violí en la menor, op. 53 d'Antonín Dvořák a Viena.
A la Spolek pro moderni hudbu (Societat per a la música moderna), Hoffmann va col·laborar amb reconeguts artistes txecs i estrangers: Ilona Štěpánová-Kurzová, Rudolf Karel, Jaroslav Křička, Josef Bohuslav Foerster, Ladislav Vycpálek, Jan Kunc, Arthur Honegger, Maurice Ravel, Ottorino Respighi i Paul Hindemith entre d'altres.
El 1932 va emmalaltir i el mateix any es va sotmetre a una cirurgia. Es va recuperar per poc temps i va reprendre les seves activitats. No obstant això, la segona cirurgia el 1934 no va tenir èxit i Karel Hoffmann va morir de càncer.

## Referències

* 1 2 3 4 Benešová (2009), p. 50
* 1 2 3 Černušák (1963), p. 450

## Bibliografia

* Benešová, Eva «200 let pražské konzervatoře. VII. Karel Hoffmann a Vilém Kurz (200 Years of the Prague Conservatory. VII. Karel Hoffmann and Vilém Kurz)» (en txec). Hudební rozhledy, 7, 7-2009, pàg. 50–51.
* Československý hudební slovník I. A-L (en txec). Prague: Státní hudební vydavatelství, 1963, p. 450–451.
# Karel Luyton

Karel Luyton (Anvers, 1557 $^{(Gregorià)}$ - Praga, 2 d'agost de 1620) fou un organista i compositor flamenc.
En la seva arribada a Viena fou alumne de la capella on n'era mestre el compositor flamenc Jacobus Vaet. Restà al servei de l'emperador Rodolf II, i deixà les obres següents:
* Madrigali a cinquè voci (Venècia, 1582);
* Selectissimarum sacrarum cantionum sex vocibus (Prga, 1603);
* Opus musicum, ina Lamentationis Hieremiae prophetae (1604);
* Collectio Missarum 7 vocum (Praga, 1609);
* Popularis anni jubilaei.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 917. (ISBN 84-239-4531-6)
# Karl Anschütz

Karl Friedrich Anschütz (Coblença, Renània-Palatinat, 1813 - Nova York, Estats Units 1870) fou un compositor i director d'orquestra alemany.
Estudià sota la direcció d'en Friedrich Schneider i obtingué el títol de reial director d'orquestra del teatre, dirigint successivament concerts i òperes a Amsterdam, Dublín, Edimburg, Glasgow i Londres.
Últimament implantà l'òpera alemanya a Nova York i fundà el Conservatori en la mateixa ciutat (1862). Compongué algunes obres i transcrigué per a instruments de metall les 9 simfonies de Beethoven de les quals dues foren interpretades.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 5, pàg. 714 (ISBN 84-239-4505-7)
# Karl August von Lichtenstein

Karl August Freiherr von Lichtenstein (Lahm, Baviera, 8 de setembre de 1767 - Berlín, 10 de setembre de 1845) fou un compositor i violinista alemany.
Enviat a Göttingen (Baixa Saxònia) perquè estudies en aquella universitat, això no obstant, continuà, la seva educació musical, cridant l'atenció en aquesta ciutat per la seva rara habilitat com a violinista en els concerts dirigits per Forkel.
Després fou gentilhome de cambra de l'elector de Hannover (1795) i majordom i intendent del teatre de la cort del príncep d'Anhalt-Dessau (1798). A Leipzig va donar diverses representacions amb la seva companyia d'òpera assolint gran èxit; animat per aquest triomf deixà la intendència de Dessau, i acceptà la direcció musical del teatre de la cort de Viena, que desenvolupà fins al 1805, any en el qual passà al Teatre Reial de Berlín.
Les composicions més destacades del baró de Lichtenstein són:
* Knall und Fall, òpera en dos actes, lletra i música (Bamberg, 1795).
* Bathmendi, gran òpera que aconseguí un èxit molt escàs (Dessau, 1798).
* Die sterneine Braut, òpera molt aplaudida (Dessau, 1799).
* La Symphatie, òpera còmica (Dessau, 1800).
* Ende gut, alles gut, (Dessau, 1800).
* André Hofer, parodia amb la música del Guillem Tell, de Rossini (Berlín, 1831).
* Die deutschen Herren in Nürnberg, (Berlín, 1833).
També se li deu una obra titulada Zur Geschichte der Sing-Academie in Berlín (Berlín, 1843).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 30.pàg. 615 (ISBN 84-239-4530-8)
# Karl Borromäus von Miltitz

Karl Borromäus von Miltitz (Dresden, 9 de novembre de 1780 - ibídem, 19 de gener de 1845) fou un literat i compositor musical.
Abraçà la carrera militar sense deixar els estudis literaris i musicals, pels que sentia molta afició. Durant els cinc anys que va romandre de guarnició a Dresden es perfeccionà en la composició, i el 1811 demanà el retir de la milícia, però en esclatar la guerra l'any següent fou causa que hagués de retornar al servei actiu de les armes.
Més tard va poder va poder rebre noves lliçons de composició musical amb Weinlig, i el 1820 passà a Itàlia per a perfeccionar-se en l'art musical. Al retornar a Dresden el 1823 fou nomenat camarlenc del rei de Saxònia i cuidador del príncep reial.
Entre les seves composicions figuren: una missa solemne en sol menor, una obertura de concert, una altra obertura per al drama de Schiller La núvia de Messina, un stabat mater, un rèquiem, les òperes Saül, Alboin und Rosamund, i Czerni Georges; i diverses obres per a piano i cançons alemanyes que es publicaren a Meissen (ciutat de Saxònia) i a Leipzig.
A més, va escriure, diversos articles referents a l'art musical en les revistes Caecilia i Musikalische Zeiutung unes observacions sobre la situació de la música a Alemanya i Itàlia que aparegueren en les Orangenblüten (Leipzig, 1822-25), i Gesammelte Erzaklungen (Leipzig, 1825-28).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 274 ISBN 84 239-4535-9
# Karl Frederich Zoellner

Karl Frederich Zoellner (alemany: Carl Friedrich Zöllner) (Mittelhausen, 17 de març de 1800 - Leipzig, 25 de setembre de 1860) fou un músic alemany.
El seu renom principal descansa en l'activa participació que tingué en la propagació en favor de les societats corals a Alemanya, per les que va compondre nombroses obres. El 1833 fundà la primera Zöllner-Verein, que fou seguida de tota una sèrie d'agrupacions similars. El 1850 celebraven ja 30 d'aquestes societats un festival a Leipzig. Després de la mort de Zoellner totes les associacions es fusionaren amb el nom de Zöllner-Bund. A Leipzig tingué diversos alumnes entre ells a Ferdinand Böhme (1815-1884).
El seu fill Heinrich i el seu net Richard tambe foren músics i compositors destacats.

## Bibliografia

* ↑ SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1598. (ISBN 84-7291-226-4
* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 70, pàg. 1327 (ISBN 84-239-4570-7)
# Karl Friedrich Abel

Karl Friedrich Abel (Köthen, 22 de desembre de 1723 - Londres, 20 de juny de 1787) va ser un compositor alemany dels inicis del Classicisme. Pot ser considerat com l'últim virtuós de la viola de gamba.

## Biografia

Abel va néixer a Köthen (actualment a l'estat alemany de Saxònia-Anhalt) i era fill de Christian Ferdinand Abel, el viola de gamba i violoncel·lista principal en l'orquestra de la cort de Johann Sebastian Bach. No hi ha cap prova de què estudiés a la Leipzig Thomasschule, però va ser recomanat per Bach perquè el 1748 entrés a l'orquestra de la cort amb Johann Adolph Hasse a Dresden, on hi estigué durant 10 anys.
El 1759 marxà a Anglaterra, i es convertí en el músic de cambra de la Reina Charlotte. Donava concerts de les seves pròpies composicions a Londres, i interpretava diversos instruments, un dels quals era el pentacord. El 1764 o 1765 es va associar amb Johann Christian Bach, fill de Johann Sebastian Bach, per a fundar els famosos Concerts Bach-Abel. Morí a Londres el 1787.

## Obres

Una de les obres més conegudes d'Abel ho va ser a causa d'una mala atribució. Durant el segle xix, el manuscrit d'una simfonia de la mà de Wolfgang Amadeus Mozart, era classificada com la seva Simfonia núm. 3 en mi bemoll, K. 18, i així apareixia publicada en la primera edició integral de les obres de Mozart per Breitkopf & Härtel. Més tard, es va descobrir que aquesta simfonia era de fet una obra d'Abel, copiada pel jove Mozart, evidentment amb propòsits d'estudi, mentre estava de visita a Londres el 1764. Més tard es publicà com una de les Sis Simfonies op. 7 d'Abel.

### Segons número d'opus

* op 1: 6 obertures o simfonies
* op 2: 6 sonates per a violí (o toca la flauta) i baix continu
* op 3: 6 sonates en trio per a 2 violins i baix continu
* op 4: 6 obertures
* op 5: 6 obertures o simfonies
* op 5: 6 sonates per a clavecí i violí (o toca la flauta) i violoncel (ad libitum)
* op 6: 6 sonates per a flauta travessera i baixa continu
* op 6: 6 concerts per a flauta travessera i orquestra
* op 7: 6 simfonies
* op 8: 6 quartets a corda
* op 9: 6 sonates per a violí, violoncel i baix continu
* op 10: 6 simfonies
* op 11: 6 concerts per a teclat i orquestra
* op 12: 6 quartets per a flauta travessera i corda
* op 13: 6 sonates per a violí i piano
* op 14: 6 obertures (?)
* op 15: 6 quartets a cordes
* op 16: 4 trios per a 2 flautes travessera i baixa continu
* op 17: 6 simfonies
* op 18: 6 sonates per a violí i piano

### Sense número d'opus

Té altres obres sense número d'opus, entre les quals cal destacar:
* un concert per a violí
* un concert per a violoncel
* sonates per a una o dues violes de gamba i teclat
* sonates per a viola de gamba sola
* diverses peces per a viola de gamba
* 6 sonates per a teclat obligat i oboè.

## Enllaços externs

* Partitures
# Karl Friedrich Ludwig Hellwig

Karl Friedrich Ludwig Hellwig (Kunersdorf, 23 de juliol de 1773 - Berlín, 24 de novembre de 1838) fou un organista i compositor alemany.
Fou organista de la catedral de Berlín, professor de cant en diverses escoles municipals, etc.
Va compondre les òperes Die Beryknappen i Don Sylvio; música coral i religiosa, etc. També se li deuen diverses reduccions per a piano, entre elles Ifigenia en Tauride, de Gluck.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 1012 (ISBN 84 239-4527-8)
# Karl Michael Ziehrer

Karl Michael Ziehrer (Viena, Àustria, 2 de maig de 1843 - 14 de novembre de 1922) fou un compositor i director de banda austríac. Durant la seva vida, va ser un dels ferotges rivals de la família Strauss; sobretot, Johann Strauss II i Eduard Strauss.
Autodidacte, malgrat que va rebre diverses lliçons de Simon Sechter, destacà aviat amb un conjunt de ball creat per ell mateix i amb el que va fer diverses gires pel seu país i a l'estranger, sobre tot per Alemanya, Holanda i Rússia. Al front d'una banda militar també es presentà en molts centres americans i el 1908 succeí als Strauss com a director de música de ball en la cort vienesa.
Es distingí com a compositor de música de ball i d'operetes. Entre aquestes li donà molta popularitat l'anomenada Ein tolles Mädel, estrenada a Nuremberg el 1908. Tembe foren molt celebrades entre les 22 obres d'aquest gènere escrites per Ziehrer:
* Mahomeds Paradies (1866)
* Wiener Kinder (1881)
* Der bleiche Zauberer (1890)
* Am Lido (1907)
* Im siebenten Himmel (Múnic, 1916)
* Die Landstreicher, (Viena, 1900)
* Das Dumme Herz, (Viena, 1914)
El nombre de valsos, polques, quadrilles, masurques, etc. compostes per Ziehrer assoleix un total de 600 obres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 70, pàg. 1211 (ISBN 84-239-4570-7)
# Karl Schröder

Karl Schröder (Quedlinburg, Saxònia-Anhalt, 18 de desembre de 1848 – Bremen, 22 de setembre de 1935) fou un violoncel·lista i compositor musical alemany.
Fou deixeble del seu pare que portava el mateix nom, Karl Schröeder, per aquest motiu, ell era conegut com a Karl Schröeder II. Més tard estudià amb Josef Drechsler, i als catorze anys entrà en la capella de la cort a Sondershausen.
El 1871 fundà amb els seus tres germans Alwin, Hermán i Johann, un quartet de música de cambra, que es va dissoldre en ser anomenat primer violoncel·lista de l'orquestra de Brunswic.
L'any següent fou cridat a Leipzig per desenvolupar el mateix càrrec en la Gewandhaus i a més el de professor del Conservatori. El 1881 succeí a Ermannsdorfer com a director dels concerts de Sondershausen i fundà en aquesta població un Conservatori que adquirí gran increment i que va vendre al seu successor, Adolph Schultze, el 1866.
Després d'haver dirigit una temporada d'òpera a Amsterdam, fou nomenat primer director d'orquestra de l'òpera de Berlín, tornant el 1890 a Sondershausen coma director de capella de la cort i del Conservatori, càrrecs que exercí fins al 1907, en què aconseguí la jubilació.
Publicà diverses obres i un mètode per a violoncel i un tractat vers l'art de dirigir l'orquestra, deguen-se-li, a més, les òperes Aspasia, (1892) Asket (Leipzig, 1893) i Die Palikarin (Posen, 1905).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 54, pàgs. 1160-61 (ISBN 84-239-4554-5)
# Karl Steinhauer

Karl Steinhauer (Düsseldorf, 29 de maig de 1852 - 1934) fou un compositor i mestre de cant alemany.
Fou deixeble de Schauseil i de Tausch en la seva ciutat natal i després estudià en el Conservatori de Leipzig. Més endavant a Düsseldorf fundà una gran societat coral mixta i fou nomenat mestre de cant de l'escola de Santa Maria i director del Quartetveiren. Finalment, el 1901 fou nomenat director de música de la ciutat d'Oberhausen, on fundà diverses associacions musicals.
Com a compositor se li deuen diversos cors per a veus d'homes, amb orquestra i sense, lieder i peces per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1074 (ISBN 84 239-4556-1)
# Karol Kurpiński

Karol Kazimierz Kurpiński (Włoszakowice, 6 de març de 1785 – Varsòvia, 18 de setembre de 1857) fou un compositor, director d'orquestra i pedagog polonès del Romanticisme.
Fou director d'orquestra de la capella imperial de Rússia i del Teatre de l'Òpera de Varsòvia.
Va compondre nombroses òperes poloneses, entre les quals cal citar:
* Jadwiga (1814);
* El castell de Czorztyn (1819);
* Kalmora (1820);
* El palau de Llucifer;
* Marcinowa;
* El charlatan, a més va compondre, balls, simfonies, cantates, misses, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3549 (ISBN 84-239-4582-0)
# Karol Mikuli

Karol (Karol, Charles, Carl, Karl von) Mikuli (Miculi) (Txernivtsí, llavors Imperi austríac, actualment Ucraïna, 22 d'octubre de 1821 - Lviv, 21 de maig de 1897) fou un compositor, pianista i pedagog polonès d'arrel armènia.
Estudià medicina a Viena, però deixà aquesta carrera per a dedicar-se a la música, passant a l'efecte a París el 1844, on estudià el piano amb Chopin i composició amb Reber. Va romandre a París donant lliçons de piano tenint entre els seus alumnes a Heinrich Schenker i en esclatar la revolució de 1848 retornà a la seva pàtria, on donà diversos concerts, i el 1858 fou nomenat director de la Societat de Música de Galitzia a Lemberg, on entre els seus alumnes tingué la pianista Stefania Turkewich. Dirigí una edició de les obres de Chopin, en la qual hi figuren algunes correccions i variacions fetes segons indicacions d'ell mateix.
Publicà una col·lecció de 48 airs nationaux roumains, arranjats per a piano, cançons populars franceses i poloneses, una Serenata per a clarinet i piano, una Paraphrase sobre motius d'un antic villancet de Polònia, cants religiosos, un Veni Creator i diverses composicions per a piano, sobretot poloneses, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 35, pàg. 161, ISBN 84 239-4535-9

## Referències

* ↑ New arguments about Karol Mikuli's birthday from church book of October 1821 (photo).
# Kathetostoma canaster

Kathetostoma canaster és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 65 cm de llargària màxima.
* 16-18 radis tous a l'aleta dorsal i 15-16 a l'anal.
* Nombre de vèrtebres: 31-33.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 30 i 700 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: el sud d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther, A., 1860. Catalogue of the acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. British Mus., London. Cat. Fishes v. 2: i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gomon, M. F. & Last, P. R., 1987. New Australian fishes. Part 9. A new species of Kathetostoma (Uranoscopidae). Memoirs of the Museum of Victoria v. 48 (núm. 1): 31-33.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Gomon, M.F., C.J.M. Glover i R.H. Kuiter (eds.), 1994. The fishes of Australia's south coast. State Print, Adelaida. 992 p.
* ↑ Gomon, M.F., C.J.M. Glover i R.H. Kuiter (eds.), 1994.
* ↑ Last, P.R., E.O.G. Scott i F.H. Talbot, 1983. Fishes of Tasmania. Tasmanian Fisheries Development Authority. Hobart. 563 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB