OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean Beaudry

Jean Beaudry (Trois-Rivères, 1947) és un guionista i director quebequès.

## Biografia

Realitzador i guionista quebequès, Jean Beaudry neix a Trois-Rivières i estudia al seminari Sant-Antoine, dirigit a l'època pels germans franciscans. Comença com a actor al teatre amb la tropa de Point-Virgule i, el 1975, té un primer paper al cinema en el drama psicològic La Casa que impedeix veure la ciutat, realitzat per Michel Audy.
Beaudry es dona a conèixer el 1984 amb el film Jacques i novembre que escriu i realitza en companyia de François Bouvier i en el qual té igualment el paper principal. Film de pressupost modest centrat sobre els últims dies d'un jove que té una malaltia incurable, Jacques i novembre va ser particularment ben rebuda per la crítica quebequesa.
El tàndem Beaudry/Bouvier torna a coincidir en 1989 amb Els Matins infidels, un drama on Jean Beaudry comparteix protagonisme amb Denis Bouchard. Dotat d'un pressupost més consistent, el film descriu la relació difícil entre dos vells amics. L'obra va ser considerada menys exitosa que Jacques i novembre, però assoleix un cert èxit. Així, en la seva presentació al festival del film francòfon de Namur el 1989, Els Matins infidels recull el premi especial del jurat mentre que Denis Bouchard rep un premi d'interpretació.
Els Matins infidels serà l'últim film realitzat conjuntament per Jean Beaudry i François Bouvier. Esdevingut cineasta sol, Beaudry canvia completament de registre i es consagra a la realització de dos films per nens, tots dos produïts per Rock Demers a la sèrie dels Contes per tots. Són El cas de la bruixa que no ho era i Tireline Combines & Cie. A continuació, torna a un cinema més intimista amb El Crit de la nit, obra minimalista on Pierre Curzi encarna un vigilant de nit. El film passa una mica desapercebut a la seva estrena.
Després d'un hiat de gairebé vint anys, Beaudry torna amb un altre film de la sèrie dels Contes per tots: La banda dels fora de la llei. Rodada a Acadie el 2013, el film és presentat en estrena mundial al festival de Zlín, a la República txèca, a l'estiu de 2014.

## Filmografia
### Realitzador

* Jacques i novembre (1984)
* Els Matins infidels (1988)
* El cas de la bruixa que no ho era (Répit pour Mélanie) (1990)
* Tireline Combines & Cie (1992)
* El crit de la nit (1996)
* La banda dels fora de la llei. (2013)

### Guionista

* Jacques i novembre (1984)
* Els Matins infidels (1988)
* El cas de la bruixa que no ho era (1990)
* Tireline Combines & Cie (1992)
* El crit de la nit (1996)

## Premis

* Premi Guy-L'Écuyer (1989), Els Matins infidels
# Near Death Experience

Near Death Experience és una pel·lícula francesa del 2014 de drama psicològic dirigida per Benoît Delépine i Gustave Kervern. És protagonitzada per Michel Houellebecq. Tracta el tema del suïcidi.

## Argument

Paul és un treballador d'un centre d'atenció telefònica, fart de la vida que condueix. Un divendres 13, mentre veu la televisió creu veure a les notícies un senyal que ha de fer una cosa que trenqui la seva monotonia. Així, deixa la seva família i va rumb a la muntanya, a viure una experiència propera a la mort.

## Repartiment

* Michel Houellebecq: Paul
* Marius Bertram: el vagabond
* Benoît Delépine: el col·lega taronja 1
* Gustave Kervern: el col·lega taronja 2
* Manon Chancé: l'automobilista

## Promoció i crítica

El duo Gustave Kervern / Benoît Delépine, de vegades acompanyats de Michel Houellebecq, han participat en nombroses emissions de ràdio i de televisió amb la finalitat de presentar el seu film.
El film va ser seleccionat i presentat en la Mostra de Venècia el setembre de 2014.
"Una d'aquestes cintes (o com es vulgui definir) que reconcilien amb la mirada d'astorament. (...) delirant, profund, genial i inaprehensible."

## Referències

* ↑ «Near Death Experience». FilmAffinity. [Consulta: 3 abril 2016].
* ↑ Legras, Sophie «Michel Houellebecq: l'unique acteur du nouveau film de Kervern et Delépine». Le Figaro, 02-05-2014 [Consulta: 3 abril 2016].
* ↑ Marsa, Julien. «Near Death Experience: Encéphalogramme plat». Critikat. [Consulta: 3 abril 2016].
* ↑ «Near Death Experience». Allociné.
* ↑ Martínez, Luis «Refutació d'Arquímedes». El Mundo.
# Historia niemoralna

Historia niemoralna (en polonès Història immoral) és una pel·lícula de drama psicològic polonesa de 1990 dirigida per Barbara Sass.

## Argument

Concebuda com una pel·lícula dintre d'una pel·lícula, mostra la vida d'Ewa, una actriu madura extravagant i conflictiva que viu en una urbanització. Degut al seu caràcter la seva vida amorosa és un desastre i té conflictes amb les persones que treballa, alhora que professionalment es troba en una situació delicada.

## Repartiment

* Dorota Stalińska − actriu Ewa
* Teresa Budzisz-Krzyżanowska − directora Magda (veu)
* Michał Bajor − Piotr, organitzador de les actuacions d'Ewa
* Marek Lewandowski − Marek, l'amant d'Ewa
* Olaf Lubaszenko − Marek, l'amant de l'Ewa
* Henryk Bista − editor Jurek
* Jerzy Kryszak − director Grzegorz
* Stanisława Celińska − Lusia, veïna d'Ewa
* Piotr Skiba − Krzyś
* Jacek Borkowski − El germà de l'Ewa
* Mirosław Kowalczyk

## Recepció

Fou exhibida com a part de la secció oficial al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1990.

## Referències

* ↑ Historia niemoralna a filmpolski.pl
* ↑ Jane Russell, una respetable estrella de poster erótico, La Vanguardia, 29 de setembre de 1990

## Enllaços externs

* Historia niemoralna a Dailymotion
# Molí d'en Guineu

El Molí d'en Guineu, Molí de Can Guineu, o Molí del Racó, és un antic molí fariner del municipi de Subirats (Alt Penedès), situat al peu del riu Anoia, a l'altra riba del molí de la Foradada.

## Descripció

Restes de la part baixa d'un antic molí fariner que es troba sota un masia edificada posteriorment. Les seves dimensions són 6,5 m per 8,5 m, coberta amb volta de canó. Actualment encara es pot veure gairebé tot el muntatge de la mola del molí. El molí va funcionar fins a principis del segle xx.
La masia és de gran senzillesa, sense elements decoratius. De planta rectangular, la masia de Can Guineu està feta de blocs de pedra informes. Té planta baixa i pis, i teulada a doble vessant amb xemeneia. El portal presenta un arc escarser.

## Història

La referència documental més reculada en el temps de què disposem d'aquest molí és la compra del mateix, efectuada per Pere Mir i Ros Guineu l'any 1753.
El molí d'en Guineu sembla que a primers del segle XIX era conegut per 'molí Gran' del mas Petit, propietat de Pere Mir, família que ja surt al fogatge de 1553.

## Referències

* 1 2 3 «Molí d'en Guineu». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 Carbonell i Virella, Vicenc «Notícia dels molins fluvials del Penedès (Barcelona)». Miscel·lània Penedesenca, 1996, pàg. 123.
# Llista d'universitats de Bakú

En aquest article es presenten les institucions d'ensenyament superior, que estan situades a Bakú, capital de la República de l'Azerbaidjan.

## Universitats estatals

| Nom | Any creació | Informació |
| Universitat Estatal de Bakú | 1919 | Lloc web |
| Universitat Estatal del Petroli i Indústria de l'Azerbaidjan | 1920 | Lloc web Arxivat 2017-04-10 a Wayback Machine. |
| Universitat Estatal Pedagògica de l'Azerbaidjan | 1921 | Lloc web |
| Universitat de Medicina de l'Azerbaidjan | 1930 | Lloc web |
| Universitat Estatal d'Economia de l'Azerbaidjan | 1930 | Lloc web Arxivat 2007-11-02 a Wayback Machine. |
| Universitat Estatal de Cultura i Art de l'Azerbaidjan | 1945 | Lloc web |
| Universitat Eslava de Bakú | 1946 | Lloc web |
| Universitat Tècnica de l'Azerbaidjan | 1950 | Lloc web Arxivat 2019-11-10 a Wayback Machine. |
| Universitat de Llengües de l'Azerbaidjan | 1973 | Lloc web |
| Universitat d'Arquitectura i Construcció de l'Azerbaidjan | 1975 | Lloc web |
| Universitat de Noies de Bakú | 1992 | Lloc web Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine. |

## Acadèmies estatals

| Nom | Any d'establiment | Informació |
| Acadèmia Estatal de la Música de l'Azerbaidjan | 1920 | Lloc web |
| Acadèmia Estatal de Cultura Física i Esports de l'Azerbaidjan | 1930 | |
| Acadèmia Nacional d'Aviació de l'Azerbaidjan | 1992 | Lloc web Arxivat 2020-06-18 a Wayback Machine. |
| Aсademia Estatal Marina de l'Azerbaidjan | 1996 | Lloc web |
| Acadèmia d'Administració Pública de President de la República de l'Azerbaidjan | 1999 | Lloc web |
| Acadèmia Estatal d'Art de l'Azerbaidjan | 2000 | Lloc web Arxivat 2013-01-01 a Wayback Machine. |
| Acadèmia Diplomàtica de l'Azerbaidjan | 2006 | |

## Altres institucions d'ensenyament superior

| Nom | Any d'establiment | Informació |
| Escola Militar Superior de I 'Azerbaidjan Heidar Alíev | 1920 | Lloc web |
| Institució de Formació de Mestres de l'Azerbaidjan | 1929 | |
| Acadèmia Naval Superior de l'Azerbaidjan | 1939 | |
| Institut Teatral de l'Azerbaidjan M.A. Alíev | 1945 | |
| Acadèmia de MSN Heidar Alíev | 1998 | |
| Institució del Turisme de l'Azerbaidjan | 2006 | |
| Filial de Bakú de Universitat Estatal M.V. Lomonóssov de Moscou | 2008 | |
| Escola Superior del Petroli de Bakú | 2011 | |
| Institució de Teologia de l'Azerbaidjan | 2018 | |

## Universitats privades

| Nom | Any d'establiment | Informació |
| Universitat Khazar | 1991 | Lloc web |
| Universitat Occidental | 1991 | |
| Universitat d'Enginyeria de Bakú | 1992 | |
| Universitat "Tefekkur" | 1995 | |
| Universitat "Odlar Yurdu" | 1995 | |
| Universitat de l'Azerbaidjan | 1997 | |

## Referències

* ↑ «Список университетов и институтов Азербайджана :: STUDENTS.AZ» (en rus). Arxivat de l'original el 25 de setembre 2018. [Consulta: 25 setembre 2018].
* ↑ «Высшие учебные заведения Баку — OurBaku» (en rus). www.ourbaku.com. [Consulta: 25 setembre 2018].
# Lindströmita

La lindströmita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor de Gustaf Lindström (1 de juliol de 1838 - 24 de maig de 1916), analista de minerals i paleontòleg suec al Riksmuseum AE Nordenskiöld.

## Característiques

La lindströmita és una sulfosal de fórmula química Pb₃Cu₃Bi₇S₁₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1975. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es teoba entre 3 i 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lindströmita pertany a «02.H - Sulfosals de l'arquetip SnS, amb Cu, Ag, Fe, Sn i Pb» juntament amb els següents minerals: aikinita, friedrichita, gladita, hammarita, jaskolskiïta, krupkaïta, meneghinita, pekoïta, emilita, salzburgita, paarita, eclarita, giessenita, izoklakeïta, kobellita, tintinaïta, benavidesita, jamesonita, berryita, buckhornita, nagyagita, watkinsonita, museumita i litochlebita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les mines de Gladhammar, situades a la localitat de Västervik (Comtat de Kalmar, Suècia). Tot i tractar-se d'una espècie poc habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Lindströmite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 maig 2021].
# Achille Peri

Achille Peri (Reggio, 1811 – 1880) fou un director d'orquestra i compositor italià del Romanticisme.
Es donà a conèixer com a director d'orquestra d'una companyia ambulant d'òpera i després ho va ser del gran teatre de la seva ciutat natal per espai de molts anys.
El 1839 es va fer representar la seva primera òpera, Una visita á Bedlam (Marsella, 1839), que tingué un èxit afalagador, i després una sèrie d'aquestes, compostes a l'estil verdià, i els títols de les quals són els següents:
* Ester d'Engaddi (Parma, 19 de febrer de 1843),
* Tancredo (Gènova, 26 de desembre de 1848),
* I Sidanzati, (Gènova, 7 de febrer de 1856),
* Vittore Pisani (Reggio, 21 de març de 1857),
* Giuditta (Milà, 26 de març de 1860),
* L'espiazione (Milà, 7 de febrer de 1861),
* Orfano e diavolo (26 de desembre de 1861 Reggio Emília),
* Rienzi (Milà, 26 de desembre de 1867).
* Il solitario (29 de maig de 1841 a Reggio Emília)
* Dirce (maig de 1843, Reggio Emilia)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 43, pàg. 797 (ISBN 84-239-4543-X)
# Haworthia nortieri

Haworthia nortieri és una espècie del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia nortieri és una suculenta de 25 a 45 fulles gairebé verticals, toves, suberectes, ovades-lanceolades a obovades que formen una roseta de 3 a 5 cm de diàmetre. El limbe foliar és de color verd pàl·lid a violaci, de 6 cm de llargada i 0,75 cm d'amplada; amb taques translúcides a les fulles i petites espines als marges i la quilla. Sol romandre solitari, però en algunes localitats produeix fillols.
La inflorescència fa una llargada de fins a 30 cm i consta de 15 a 20 flors de color blanc grisenc i normalment tenen un tub groguenc.

## Distribució

Haworthia nortieri és comú a les províncies sud-africanes del Cap Septentrional i Cap Occidental.

## Taxonomia

Haworthia nortieri va ser descrita per Gerald Graham Smith i publicada a Journal of South African Botany 12: 13, a l'any 1946.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
nortieri: epítet en honor del metge i botànic sud-africà el Dr. Pieter Le Fras Nortier (1884-1955).

### Varietats acceptades

* Haworthia nortieri var. nortieri (varietat tipus)
* Haworthia nortieri var. albispina (M.Hayashi) M.B.Bayer, Haworthia Update 7(4): 35 (2012).
* Haworthia nortieri var. devriesii (Breuer) M.B.Bayer, Haworthia Update 7(4): 36 (2012).
* Haworthia nortieri var. globosiflora (G.G.Sm.) M.B.Bayer
* Haworthia nortieri var. pehlemanniae (C.L.Scott) M.B.Bayer

### Sinonímia

* Haworthia mucronata var. nortieri (G.G.Sm.) Halda

## Referències

* ↑ «Haworthia nortieri». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Arxivat de l'original el 2021-09-04. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «The Eponym Dictionary of Southern African Plants» (en anglès). [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «Varietats acceptades de Haworthia nortieri». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Arxivat de l'original el 2018-05-21. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «Sinònims de Haworthia nortieri». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Arxivat de l'original el 2021-09-04. [Consulta: 11 febrer 2021].

## Bibliografia

* Bayer, Martin Bruce; van Jaarsveld, Ernst Jacobus. Urs Eggli. Haworthia variegata Sukkulenten-Lexikon. Einkeimblättrige Pflanzen (Monocotyledonen) (en alemany). Stuttgart: Eugen Ulmer, 2001, p. 224–225. ISBN 3-8001-3662-7 [Consulta: 11 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Haworthia nortieri var. nortieri a Red List of South African Plants
* Haworthia nortieri var. globosiflora a Red List of South African Plants
* Haworthia nortieri var. pehlemanniae a Red List of South African Plants
# Charles Rivers Wilson

Charles Rivers Wilson (Londres, Regne Unit, 19 de febrer de 1831 - 9 de febrer de 1916) va ser un home d'estat anglès.
Educat a Eton College i Balliol, a Oxford, entrant en el departament d'Hisenda el 1856 i el 1868 fou nomenat secretari particular del ministre d'Hisenda, Robert Lowe, desenvolupant aquesta secretaria fins al 1873. El 1878 fou comissari regi britànic a l'Exposició Internacional de París, i ja el 1874 havia estat nomenat inspector general del negociat encarregat de la reducció del Deute públic. Envestit d'aquest càrrec, visità Egipte el 1876, i el 1878 fou elegit vicepresident de la Comissió encarregada de l'enquesta sobre la situació financera d'aquell país.
Alguns mesos més tard fou nomenat ministre d'Hisenda a Egipte; el 1879 ell i el primer ministre Nubar Pasha foren víctimes d'un greu atemptat de la multitud en els carrers del Caire, incident que fou el precursor directe de la revolta i de la consegüent ocupació d'Egipte per les tropes angleses el 1882.
L'abril de 1880, a la caiguda del Jedive Ismaïl Paixà i nomenament per aquesta càrrec a favor del seu fill Mohammed Ali Tewfik. Wilson fou nomenat president de la Comissió encarregada de la liquidació del Deute públic egipci, amb plens poders per a regular la situació del país en matèria financera.
Acabada la seva missió, retornà a Londres, ocupant el seu lloc, i el març de 1885 fou nomenat a la vegada representant britànic en el negociat del Canal de Suez. En abandonar (1894) el seu càrrec d'interventor general del negociat del Deute públic, el 1895 fou designat president de la Companyia ferroviària Grand Trunk Railway del Canadà.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 267 ISBN 84-239-4570-7

## Enllaços externs

* http://www.1911encyclopedia.org/Sir_Charles_Rivers_Wilson
* Farnie, D.A. «‘Wilson, Sir Charles Rivers (1831–1916)’» (subscription required). Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press, 2004. DOI: 10.1093/ref:odnb/36948.
# Charlotte Alington Barnard

Charlotte Alington Barnard, coneguda amb el pseudònim de "Claribel", (Louth, Lincolnshire, 23 de desembre de 1830 - Dover, Kent, 30 de gener de 1869), fou una compositora anglesa.
Va compondre més de cent balades i cants populars que signà amb el pseudònim de Claribel, algunes de les quals com Come Back to Erin i Won't you tell me why Robin? tenen l'encant i inspiració de les cançons populars. Va escriure la lletra de la majoria de les seves composicions i publicà un volum de Thoughts, Verses, and Songs.

## Referències

* ↑ «"Claribel" (Charlotte Alington Barnard)». Louth Museum. [Consulta: 11 març 2017].
* ↑ Squire, W. B. «Charlotte Barnard». Oxford Dictionary of National Biography I [Consulta: 11 març 2017].
* 1 2 «Charlotte Alington Pye Barnard (Mrs. Charles Barnard) 1830-1869». CyberHymnal. Arxivat de l'original el 2016-01-03. [Consulta: 11 març 2017].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 7, pàg. 843 (ISBN 84-239-4507-3)
# Charlotte Sainton-Dolby

Charlotte Sainton-Dolby (Londres, 17 de maig de 1821 – 18 de febrer de 1885) fou una contralt, professora i compositora anglesa.
Estudià en la Reial Acadèmia de Música amb els cèlebres mestres Bennett, Crivelli i Eliott; es presentà per primera vegada en el Filharmònic els anys 1841 i 1842, i del 1846 al 1847 cantà en l'Orquestra del Gewandhaus de Leipzig, en una contracta celebrada amb la intermediació de Mendelssohn, el qual, entusiasmat per la manera d'interpretar de Sainton-Dolby en el seu Saint-Paul, li dedicà sis cànons (op. 55) i va escriure per a ella la part de contralt d'Elijah.
Adquirí gran reputació tant a Anglaterra com al continent. Es casà amb el violinista Prosper Sainton, cognom que afegí al seu de Dolby i, retirada el 1870, fundà una acadèmia de cant, de la qual sortiren artistes molt avantatjats. Publicà un Traité de l'art du chant, obra de la qual es van fer nombroses edicions, i va compondre una gran cantata amb orquestra, titulada: La légende de Sainte-Dorothée, que va ser interpretada amb molt d'èxit. La Royal Academy of Music de Londres -professorat al qual va pertànyer-, fundà a la mort de Charlotte una beca que porta el seu nom, per a l'estudi del cant.

## Referències

* ↑ «CHARLOTTE HELEN SAINTON-DOLBY, Contralto * 17 May 1821, London, United Kingdom +» (en anglès). Great singers of the past, 18-02-2018. [Consulta: 7 abril 2021].
* ↑ «Charlotte Sainton-Dolby (1821-1885)» (en anglès). Find a Grave. [Consulta: 7 abril 2021].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 53, pàg. 19 (ISBN 84-239-4553-7).
# Chasmocranus longior

Chasmocranus longior és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco i rius costaners des de la Guaiana fins a Surinam.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eigenmann, C. H. 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1): i-xxii + 1-578, Pls. 1-103.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chasmocranus truncatorostris

Chasmocranus truncatorostris és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ «Chasmocranus truncatorostris». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Borodin, N. A. 1927. Some new catfishes from Brazil. Am. Mus. Novit. Núm. 266: 1-7.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.