OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Molí d'en Pujol

El Molí d'en Pujol és un molí situat en el terme municipal de Moià, a la comarca del Moianès. Està situat a l'extrem de llevant del nucli urbà de Moià, al nord del punt quilomètric 28 de la carretera N-141c just al nord de l'extrem de ponent del pont pel qual aquesta carretera travessa el curs de la riera de Passerell, a la sortida est de la vila de Moià. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'estructura conté dues parts: la construcció de llevant, destinada a fàbrica de farines, i la de ponent a habitacle. L'edifici de la fàbrica té tres plantes remarcades per un petit fris, i adossada hi ha, reformada, l'antiga casa del molí. La coberta és a dues vessants, amb testera de balustrada simple, de rajol, conjugant amb la balustrada que corona la casa de l'antic molí, on hi ha un rellotge de sol, restaurat. L'edifici és proveït de finestrals a totes les cares, que il·luminaven l'edifici. Als darreres hi ha un gran terrat. L'accés a la fàbrica es feia mitjançant tres portes, una avui tapiada, una altra proveïda de graons a una alçada adequada per carregar sacs, i la darrera a peu pla.
Als baixos de l'edifici es conserva un conjunt de peces que feien funcionar el molí hidràulic del molí del Pujol. Es conserven tots els estris necessaris per al funcionament del molí, des de la roda que feia moure l'eix, dues tramuges, dos jocs de moles amb els seus rodets corresponents, una mola de recanvi amb la seva grua per facilitar-ne el moviment, així com tots els estris necessaris per a la seva reparació i manteniment. No es conserva ni la bassa ni part del rec.

## Història

La construcció que avui rep el nom del Molí del Pujol, és una construcció de principis de segle, acabada l'any 1909, moment que l'antic molí hidràulic que hi havia, es va reformar per passar a Fàbrica de farines que treballava mitjançant l'energia mecànica. De l'antic molí fariner se'n tenen referències des del s.XVI, aleshores conegut amb el nom de "molí de Cladelles". Avui part del rec ha desaparegut i la bassa ha estat coberta, conservant-se només la part interior. Funcionà fins a la dècada de 1930, moment que les aigües que l'alimentaven (les de la font Crespiera) van ser necessàries per al poble de Moià. Després només va funcionar esporàdicament, quan ho permetien les aigües de la riera del Passarell. Actualment no funciona i s'han deixat els estris de manera testimonial.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Molí d'en Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].

## Bibliografia complementària

* AYMAMÍ DOMINGO, Gener i PALLARÈS PERSONAT, Joan. Els molins hidràulics del Moianès i de la Riera de Caldes. Barcelona: Unió Excursionista de Catalunya de Barcelona, 1994. (Arxiu Bibliogràfic Excursionista de la UEC). ISBN 84-85678-125
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Molí d'en Pujol en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pennahia pawak

Pennahia pawak és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes present a l'oceà Pacífic occidental: des de Taiwan fins al sud de la Xina, el golf de Siam i el sud-oest de l'illa de Java. És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic. Els mascles poden assolir 22 cm de longitud total. Menja crustacis petits. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Fowler H. W., 1926. Notes on fishes from Bombay. J. Bombay Nat. Hist. Soc. v. 31 (pt 3). 770-779.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lin, S.-Y., 1940. Croakers of the South China Sea. Journal of the Hong Kong Fisheries Research Station v. 1 (núm. 2): 243-254.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chen, C.-H., 2004. Checklist of the fishes of Penghu. FRI Special Publication. Núm. 4. 175 p.
* ↑ Gloerfelt-Tarp, T. i P.J. Kailola, 1984. Trawled fishes of southern Indonesia and northwestern Australia. Australian Development Assistance Bureau, Austràlia, Directorate General of Fishes, Indonèsia i German Agency for Technical Cooperation, República Federal d'Alemanya. 407 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Nguyen, N.T. i V.Q. Nguyen, 2006. Biodiversity and living resources of the coral reef fishes in Vietnam marine waters. Science and Technology Publishing House, Hanoi.
* ↑ Ni, I.-H. i K.-Y. Kwok, 1999 Marine fish fauna in Hong Kong waters. Zool. Stud. 38(2):130-152.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the Mar de la Xina Meridional|South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Shao, K.-T., J.-P. Chen, P.-H. Kao i C.-Y. Wu, 1993. Fish fauna and their geographical distribution along the western coast of Taiwan. Acata Zoologica Taiwanica 4(2): 113-140.
* ↑ Shen, S.C. (ed.), 1993. Fishes of Taiwan. Department of Zoology, National Taiwan University, Taipei. 960 p.
* ↑ Sasaki, K., 2001. Sciaenidae. Croakers (drums). p.3117-3174. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Volum 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). Roma, FAO. pp. 2791-3380.
* ↑ Chan, W., U. Bathia i D. Carlsson, 1974. Sciaenidae. A: W. Fischer i P.J.P. Whitehead (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Eastern Indian Ocean (Fishing Area 57) and Western Central Pacific (Fishing Area 71). Volum 3. FAO, Roma.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural. Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Montclair (Nova Jersey)

Montclair és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2008 tenia 36.966 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Montclair tenia 38.977 habitants, 15.020 habitatges, i 9.687 famílies. La densitat de població era de 2.388,7 habitants/km².
Dels 15.020 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,2% hi vivien parelles casades, en un 14,1% dones solteres, i en un 35,5% no eren unitats familiars. En el 29,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 74.894 $ i la renda mediana per família de 96.252 $. Els homes tenien una renda mediana de 64.151 $ mentre que les dones 43.520 $. La renda per capita de la població era de 44.870 $. Aproximadament el 3,9% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Fills il·lustres

* Joshua Lederberg (1925 - 2008) microbiòleg, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia de l'any 1958).
* Rudolph Réti (1885-1957), compositor i musicòleg que i va viure els últims 20 anys de la seva vida.
* Michael Spence (1943 -) economista, Premi Nobel d'Economia de l'any 2001.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Montclair». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Montclair». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pteropsaron neocaledonicus

Pteropsaron neocaledonicus és una espècie de peix de la família dels percòfids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

Fa 4,5 cm de llargària màxima. 4 espines i 14-15 radis tous a l'aleta dorsal i 23 radis tous a l'anal.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal i de clima subtropical, el qual viu al Pacífic: l'Île des Pins (Nova Caledònia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. i Snyder J. O., 1902. A review of the trachinoid fishes and their supposed allies found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum V. 24 (núm. 1263). 461-497.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Fourmanoir, P. i J. Rivaton, 1979. Poissons de la pente récifale externe de Nouvelle-Calédonie et des Nouvelles-Hébrides. Cahiers de l'Indo-Pacifique, vol. 1 (núm. 4): 405-443.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Smith, D. G. i G. D. Johnson, 2007. A New species of Pteropsaron (Teleostei: Trichonotidae: Hemerocoetinae) from the Western Pacific, with notes on related species. Copeia 2007(2):364-377. Pàg. 374.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nelson, J. S., 2001. Families Trichonotidae, Creediidae (=Limnichthyidae), Percophidae. A: K. E. Carpenter i V. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma. Guide vol. 6: 3511-3516.
* ↑ All fishes of New Caledonia - FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Molí de Brotons

El Molí de Brotons, o Molí de la Tosca, fou un molí situat en el terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès. És a l'enclavament de la vall de Marfà.
Les seves restes estan situades a l'esquerra de la riera de Marfà, al nord-est de la masia de Marfà i a prop i també al nord-est de la capella de la Mare de Déu de la Tosca i del Molí de Marfà.
És un molí semitroglodític, situat aprofitant unes balmes a ran de la llera de la riera, a ran del Salt de la Tosca, en un paratge de gran bellesa.
Estigué habitat i en funcionament almenys des del 1608 (en què és anomenat Molí de Brotons o dels Pilars) i fins al segon terç del segle xix: l'any 1863 hi hagué una avinguda d'aigua extraordinària que s'endugué un nadó amb el seu llitet de fusta de l'interior del molí, i hi moriren les vuit persones de la família del moliner. A partir d'aleshores ha romàs abandonat.

## Bibliografia

* AYMAMÍ DOMINGO, Gener i PALLARÈS PERSONAT, Joan. Els molins hidràulics del Moianès i de la Riera de Caldes. Barcelona: Unió Excursionista de Catalunya de Barcelona, 1994. (Arxiu Bibliogràfic Excursionista de la UEC). ISBN 84-85678-125
* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció "Monografies", núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Molí de Brotons en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Inter-Services Intelligence

Inter-Service Intelligence (ISI) (en urdú: بین الخدماتی استخبارات) és l'agència de serveis d'intel·ligència del Pakistan, amb seu a Islamabad, responsable operativa de la recollida, el processament i l'anàlisi de la informació de seguretat nacional d'arreu del món. Com un dels principals òrgans de la comunitat d'intel·ligència pakistanesa, l'ISI informa al seu director general i se centra, principalment, en proporcionar informació al govern del Pakistan.
La seva funció principal és la de servir els militars assignats de les tres branques de les Forces Armades del Pakistan (Exèrcit, Força Aèria i Armada) i d'aquí el nom d'«Inter-Service» (en català "Inter-Serveis"). Tot i això, l'agència també recluta molts civils. Des de 1971 ha estat dirigida per un general de tres estrelles al servei de l'exèrcit, que és designat pel Primer Ministre, per recomanació del cap de l'estat major de l'exèrcit, que recomana tres oficials per a la feina. L'ISI està actualment encapçalat pel tinent general Faiz Hameed, que va ser nomenat director general el 17 de juny de 2019. El director general informa directament tant al primer ministre com al cap de l'exèrcit.
L'agència va obtenir reconeixement i fama mundial a la dècada de 1980, quan va donar suport als mujahidins afganesos contra la Unió Soviètica durant la guerra afganosoviètica a la llavors República Democràtica de l'Afganistan. Durant la guerra, l'ISI va treballar en estreta coordinació amb l'Agència Central d'Intel·ligència (CIA) dels Estats Units d'Amèrica per formar i finançar els mujahidins amb fons estatunidencs, pakistanesos i saudites. Després de la caiguda de la Unió Soviètica, l'agència va proporcionar suport estratègic i intel·ligència als talibans afganesos contra l'Aliança del Nord durant la Guerra civil afganesa a la dècada de 1990.

## Referències

* ↑ Walsh, Declan. «Whose side is Pakistan's ISI really on?» (en anglès). TheGuardian.com, 12-05-2011. [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ «Lt Gen Faiz Hameed named new DG ISI: govt spokesperson» (en anglès). Dawn.com, 16-06-2019. [Consulta: 16 juny 2019].
* ↑ «Lt Gen Faiz Hameed appointed new DG ISI» (en anglès). Tribune.com.pk, 16-06-2019. [Consulta: 18 juny 2019].
* ↑ «India protests airlift of Pakistanis from Kunduz» (en anglès). Rediff.com, 24-01-2002. [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ Waldman, Matt «The Sun in the Sky: The Relationship between Pakistan's ISI and Afghan Insurgents» (pdf). Crisis States Working Papers. Crisis States Research Centre, London School of Economics and Political Science, sèrie 2, núm. 18, 6-2010, pàg. 3. «A la dècada de 1980, l'ISI va ser fonamental per donar suport a set grups mujahidins musulmans sunnites en la seva gihad contra els soviètics i va ser el principal conducte del finançament encobert entre fons estatunidencs i saudites. Posteriorment va tenir un paper fonamental en l'aparició dels talibans (Coll 2005:292) i el Pakistan va proporcionar suport polític, financer, militar i logístic important a l'antic règim talibà de l'Afganistan (1996-2001) (Rashid 2001).»
# Pentasíl·lab

El pentasíl·lab és un vers de cinc síl·labes mètriques, per tant d'art menor. Són molt freqüents en la poesia popular, però no en la poesia amorosa o en la poesia narrativa, i tampoc no han estat gaire utilitzats per la poesia medieval catalana.
Exp.
    Flor de romaní
    l'amor fa venir;
    en el fenollar,
    l'amor fugirà.
    J. Carner

## Bibliografia

* Bargalló Valls, Josep (1991): Manual de Mètrica i versificació catalanes. Ed. Empúries. Col·lecció Les Naus. Barcelona.
* Oliva i Llinàs, Salvador (1988): Introducció a la Mètrica. Quaderns Crema. Assaig Minor, núm. 4. Barcelona.
* Parramon i Blasco, Jordi (2000): Diccionari de Poètica. Edicions 62. Col·lecció El Cangur Diccionaris, núm. 265. Barcelona.
* Serra i Baldó, A i Llatas, Rossend (1986): Resum de Poètica Catalana. Mètrica i Versificació. Ed. Barcino. Col·lecció Popular, núm. 75. Barcelona.
Viccionari
# Himantura alcockii

Himantura alcockii és una espècie de peix pertanyent a la família dels dasiàtids.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Hàbitat

És un peix d'aigua marina i salabrosa, bentopelàgic i de clima tropical, el qual viu a les aigües costaneres i les desembocadures dels rius.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic: des de l'Índia fins a Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Müller J. & Henle F. G. J., 1837. Ueber die Gattungen der Plagiostomen. Arch. Naturgeschichte v. 3. 394-401, 434 (Nachträliche Bemerkung).
* ↑ Annandale, N., 1909. Report on the fishes taken by the Bengal fisheries steamer "Golden Crown." Part I, Batoidei. Memoirs of the Indian Museum v. 2 (núm. 1): 1-60, Pls. 1-5.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Mould, B., 1994. A world list of rays. The scientific nomenclature and distribution of the recent Batoidea (Batoidea, Elasmobranchii, Chondrichthyes). Universitat de Nottingham, Gran Bretanya. 82 p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Michael, S.W., 1993. Reef sharks and rays of the world. A guide to their identification, behavior, and ecology. Sea Challengers, Monterey, Califòrnia, Estats Units. 107 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Pterygoplichthys weberi

Pterygoplichthys weberi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: conques dels rius Marañón, Ucayali, Caquetà i Amazones a Colòmbia, l'Equador i el Perú.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C., 1991: Nouveaux taxa dans Pterygoplichthys sensu lato (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 98 (núm. 3): 637-643.
* Weber, C., 1992: Révision du genre Pterygoplichthys sensu lato (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Revue française d'Aquariologie Herpetologie v. 19 (núm. 1-2): 1-36.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Oligosarcus menezesi

Oligosarcus menezesi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: és una espècie de peix endèmica de l'Argentina.

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Miquelarena, A. M. & Protogino, L. C. 1996. Una nueva especie de Oligosarcus (Teleostei, Characidae) de la cuenca del Río Paraná, Misiones, Argentina. Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) No. 80: 111-116.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Amaral Campos, A. i E. Trewavas 1949: Oligosarcus Günther, a genus of South American characid fishes, and Paroligosarcus, subgen. nov. Annals and Magazine of Natural History (Series 12) v. 2 (núm. 14): 157-160.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* López, H.L., A.M. Miquelarena i J. Ponte Gómez 2005. Biodiversidad y distribución de la ictiofauna Mesopotámica. Miscelánea 14:311-354.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Menezes, N.A. 1987. Tres especies novas de * Oligosarcus* Günther, 1864 e redefinacao taxonomica das demais especies do genero (Osteichthyes, Teleostei, Characidae). Bol. Zool. (BOLZ) 11: 1-39.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Hipocoont

Segons la mitologia grega, Hipocoont (en grec antic Ἱπποκόων, "el cavaller") fou un rei d'Esparta, fill d'Èbal i d'una nimfa anomenada Bàcia. S'apoderà del regne d'Esparta, en morir el seu pare, juntament amb els seus dotze fills, els Hipocoòntides, i n'expulsà els seus germanastres Tindàreu i Icari.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 272. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 117. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461