OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lirceolus

Lirceolus és un gènere de crustacis isòpodes pertanyent a la família dels asèl·lids.
Es troba en coves, fonts i al·luvions de Texas (els Estats Units) i Coahuila de Zaragoza (Mèxic).

## Taxonomia

* Lirceolus bisetus (Steeves, 1968)
* Lirceolus cocytus (Lewis, 2001)
* Lirceolus hardeni (Lewis i Bowman, 1996)
* Lirceolus nidulus (Lewis, 2001)
* Lirceolus pilus (Steeves, 1968)
* Lirceolus smithii (Ulrich, 1902)

## Referències

* ↑ Bowman, T.E. & G. Longley, 1976. Redescription and assignment to the new genus Lirceolus of the Texas water slater, Asellus smithii (Ulrich) (Crustacea: Isopoda: Asellidae). Proceedings of the Biological Society of Washington 88: 489–496. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 juny 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Lewis, J. J. i T E. Bowman, 1996. Proceedings of the Biological Society of Washington, 109:482-500. «The subterranean asellids of Texas (Crustacea: Isopoda: Asellidae).».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ James R. Gibson, Scott J. Harden i Joe N. Fries, 2008. Survey and Distribution of Invertebrates from Selected Springs of the Edwards Aquifer in Comal and Hays Counties, Texas. The Southwestern Naturalist 53(1): 74–84.
* ↑ Rocha-Ramírez, Arturo, Álvarez, Fernando, Alcocer, Javier, Chávez-López, Rafael, Escobar- Briones, Elva, 2009. Revista Mexicana de Biodiversidad, v. 80, núm. 3. «Lista anotada de los isópodos acuáticos epicontinentales de México (Crustacea: Isopoda).».
* ↑ Steward B. Peck, 1998. . Journal of Cave and Karst Studies 60(1): 18-26. «A Summary of Diversity and Distribution of the Obligate Cave-Inhabiting Faunas of the United States and Canada».
* ↑ Arctos Specimen Database (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ NatureServe Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Lewis, J. J., 1983. The assignment of the Texas troglobitic water slater Caecidotea pilus to the genus Lirceolus, with an emended diagnosis of the genus (Crustacea: Isopoda: Asellidae). Proceedings of the Biological Society of Washington 96:145-184. «Enllaç».
* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BugGuide (anglès)
# Preixana

Preixana és un municipi de la comarca de l'Urgell i el 2014 tenia 405 habitants.

## Geografia

* Llista de topònims de Preixana (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Llocs d'interès

* Santa Maria de Preixana (monument nacional)
* Sant Llorenç de Preixana

## Festes i celebracions

* 10 d'agost: Festa Major de Sant Llorenç
* Dimarts de Pasqua florida: Festa de la Verge de Montalbà (patrona del poble).
* Fira de proximitat: 16/17/18 de desembre

## Fills il·lustres

* Jaume Ripoll i Vilamajor (1775-1843): Canonge arxiver de la catedral de Vic. Nasqué a Preixana el 24 de febrer de 1775 a la casa que avui s'anomena can Pere-Jaume. Fill de Llorenç i Lluïsa. Es llicencià en Filosofia i es doctorà en Dret Canònic. Treballà en la investigació i va publicar documents, monografies, articles i va escriure col·laboracions. Un volum, 68 impresos i 600 pàgines que venen amb el nom d'Opúsculs, Varios és el títol que porten 30 volums en foli, altres en quart, manuscrits en català, castellà i llatí. En total, la seva obra, està formada per 14 volums en foli i 36 en quart que es conserven a l'Arxiu de la Catedral de Vic. Morí a Santa Eugènia de Berga i fou enterrat al claustre de la catedral de Vic.
* Joan Vinyals i Camps: Sobre el 1800 fou Governador de Puerto Rico. Nasqué en una casa del carrer Nou i morí l'any 1823.

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 47 | 46 | 46 | 175 | 341 | 708 | 709 | 734 | 742 | 797 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 817 | 744 | 674 | 729 | 637 | 567 | 480 | 485 | 468 | 468 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 437 | 431 | 440 | 437 | 413 | 422 | 413 | 437 | 410 | 405 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 382 | 385 | 387 | 404 | 406 | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Referències

* ↑ «Preixana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Acord GOV/60/2017, de 2 de maig, pel qual es declara Bé Cultural d'Interès Nacional, en la categoria de Monument Històric, l'església de Santa Maria, a Preixana (Urgell), i se'n delimita l'entorn de protecció (DOGC, núm. 7.362, de 04/05/2017).

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Stlegicottus xenogrammus

Stlegicottus xenogrammus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids i l'única del gènere Stlegicottus.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 494 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de l'illa Rat (mar de Bering).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bolin R. L., 1936. New cottid fishes from Japan and Bering Sea. Proceedings of the United States National Museum v. 84 (núm. 3000). 25-38.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* ↑ Bolin, R.L., 1939. A review of the myctophid fishes of the Pacific coast of the United States and of lower California. Stanford Ichthyol. Bull. 1(4):89-156.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.
* ↑ Wilimovsky, N.J., 1954. List of the fishes of Alaska. Stanford Ichthyol. Bull. 4(5): 279-294.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Schistura amplizona

Schistura amplizona és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.
Els mascles poden assolir els 9,1 cm de longitud total.
Es troba a la conca del riu Mekong al nord de Laos i, possiblement també, a la Xina (Yunnan).
Les seues principals amenaces són la reducció o interrupció del cabal dels rius, la desforestació i les pràctiques agrícoles gens sostenibles.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2000. Diagnoses of a new genus and 64 new species of fishes from Laos (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Bagridae, Syngnathidae, Chaudhuriidae and Tetraodontidae). J. South Asian Nat. Hist. v. 5 (núm. 1): 37-82.
* 1 2 UICN (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd, Colombo 5, Sri Lanka.
* ↑ Menon, A. G. K. 1987. The fauna of India and the adjacent countries. Pisces. Vol. IV.: i-x + 1-259, Pls. 1-16. Teleostei - Cobitoidea. Part 1. Homalopteridae. Zoological Survey of India.
# Istigobius perspicillatus

Istigobius perspicillatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia, Tailàndia i Austràlia.

## Referències

* ↑ Whitley G. P. 1932. Fishes. Sci. Rep. Great Barrier Reef Exped. v. 4 (núm. 9). 267-316.
* ↑ «Istigobius perspicillatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Murdy, E.O. i D.F. Hoese 1985. Revision of the gobiid fish genus Istigobius. Indo-Pacific Fishes (4):41 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Leonardus Nervius

Leonardus Nervius (1585 - 1652) fou un compositor i religiós caputxí belga del segle xvii.
Va compondre: Missae 4.5.6 et 7 vocum (Anvers, 1610); Cantiones sacrae et Litaniae D..M. Virg, 18 vocum (Anvers, 1623), Missae sacrae octonis vocibus quibus adjecta sunt alíquota Motteta, cum Litaniis B. Maria Virginis, cum basso continuo ad organum (Anvers, 1624), Fasciculus cantionum sacrarum quatuor, quinqué et sex vocum, additis LItaniis Lauretanis quatuor et sex vocum, cum basso ad organum (Anvers, 1628), i Trias harmonica sacrarum cantionum, cum basso ad organum (Anvers, 1631).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 38, pàg. 279, ISBN 84-239-4538-3
* P. Hildebrand. Wie was Leonardus Nervius? (en neerlàndès). Desclée, 1936.
* Katholieke Encyclopaedie en 25 volums. 1933-1939. Editor: Joost Van den Vondel (Amsterdam). Article Leonardus Nervius
# Preludi op. 28, núm. 4 (Chopin)

El "Preludi op. 28, núm. 4", en mi menor, de Frédéric Chopin és un dels 24 Preludis. Per pròpia petició seva, la peça es va interpretar en el seu funeral, juntament amb el Rèquiem de Mozart.
Hans von Bülow descriu el preludi com "asfíxia", per la seu sentit de la desesperació. De fet, l'última dinàmica de Chopin marcat la peça és Smorzando, que es pot interpretar com "anar morint". El preludi podria haver tingut un títol o descriptor. Solange, la filla de George Sand, que estava amb el compositor a la Cartoixa de Valldemossa (Mallorca) quan van compondre els preludis, va comentar: "La meva mare li va donar un títol a cada un dels meravellosos Preludis de Chopin; aquests títols s'han conservat en uns escrits que ens va donar a nosaltres." Aquest escrits es van perdre. Però Solange va escriure els noms dels preludis, aparentment sense assignar els noms als números de cada preludi. Es creu que el títol "Quelles Larmes au fond du humide cloître?" ("Quines llàgrimes [es van vessar] en les profunditats de l'humit monestir?") correspon al Preludi núm. 4.

## En la cultura popular

Hi ha algunes cançons basades en el "Preludi núm. 4":
* "Insensatez" d'Antonio Carlos Jobim.
* "Jane B" (1969) de Serge Gainsbourg
* "Clubbed To Death 2," de Rob Dougan
* "That's My People" del grup francès de rap, Suprême NTM.
* "Exit Music (For a Film)" de Radiohead de l'àlbum OK Computer. Formà part de la banda sonora de la pel·lícula Romeo + Juliet.
També apareix en la banda sonora de diverses pel·lícules:
* Five Easy Pieces (1970). Jack Nicholson, en el seu paper de Robert Eroica Dupea, l'interpreta a l'inici de la pel·lícula.
* El pianista (2002) sobre un pianista jueu polonès, Władysław Szpilman.
* El quadern de Noah (2004).
* Xiscle de terror (1961), un thriller britànic
* A Tale of Two Cities (1935), en un arranjament per a corda.
Altres:
* Benjamin Zander parla en profunditat sobre el preludi en una conferència sobre música clàssica.

## Referències

* ↑ Jean-Jacques Eigeldinger. Chopin: Pianist and Teacher as Seen by His Pupils, paperback p. 281
* ↑ «List of Solange's names of the Preludes». Arxivat de l'original el 2014-03-02. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ DVD at ca. 1:57:12 to 1:59:13, plus a reprise at ca. 2:03:13 to 2:03:51.
* ↑ Zander, Benjamin. «BENJAMIN ZANDER - Con ojos brillantes (Subtitulado al Español)». YouTube.
# Stlengis

Stlengis és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còtids.

## Taxonomia

* Stlengis distoechus (Bolin, 1936)
* Stlengis misakia (Jordan & Starks, 1904)
* Stlengis osensis (Jordan & Starks, 1904)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Bolin, R. L., 1936. Two new cottid fishes from the western Pacific, with a revision of the genus Stlengis Jordan and Starks. Proceedings of the United States National Museum v. 83 (núm. 2987): 325-334, Pl. 34.
* 1 2 Jordan, D. S. & E. C. Starks, 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358): 231-335.
* ↑ Nelson, J. S., 1985: On the relationships of the New Zealand marine fish Antipodocottus galatheae with the Japanese Stlengis misakia (Scorpaeniformes: Cottidae). New Zealand Oceanographic Institute v. 5 (núm. 1): 1-12.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Fricke, R. i H. Brunken, 1983: A new species of the cottid fish genus Stlengis (Teleostei: Scorpaeniformes) from Indonesia. Japanese Journal of Ichthyology v. 30 (núm. 1): 10-14.
* Fricke, R. i H. Brunken, 1984: A new cottid fish of the genus Antipodocottus (Teleostei: Scorpaeniformes) from eastern Australia, with a key to the species of the genera Stlengis and Antipodocottus. Journal of Natural History v. 18 (núm. 1): 41-46.
# Schistura bella

Schistura bella és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les conques dels rius Mekong i Maeklong (Myanmar i Tailàndia).

## Amenaces

Les seues principals amenaces són la construcció de preses, la desforestació i les pràctiques agrícoles gens sostenibles.

## Referències

* 1 2 Kottelat, M., 1990. Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Viet Nam. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic: 1-262.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Jayaram, K. C. 1981. The freshwater fishes of India, el Pakistan, Bangladesh, Burma and Sri Lanka--a handbook: i-xxii + 1-475, Pls. 1-13. Zoological Survey of India.
* ↑ Kottelat, M., 1989. Zoogeography of the fishes from Indochinese inland waters with an annotated check-list. Bulletin Zoölogisch Museum, Universiteit van Amsterdam v. 12 (núm. 1): 1-55.
* ↑ Menon, A. G. K., 1987. The fauna of India and the adjacent countries. Pisces. Vol. IV.: i-x + 1-259, Pls. 1-16. Teleostei - Cobitoidea. Part 1. Homalopteridae. Zoological Survey of India.
* ↑ UICN (anglès)

## Bibliografia

* Banarescu, P. i T. T. Nalbant 1995: A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 35: 429-495.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 2000. Diagnoses of a new genus and 64 new species of fishes from Laos (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Bagridae, Syngnathidae, Chaudhuriidae and Tetraodontidae). J. South Asian Nat. Hist. v. 5 (núm. 1): 37-82.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)
# Oxynoemacheilus kurdistanicus

Oxynoemacheilus kurdistanicus és una espècie de peix pertanyent a la família dels balitòrids i a l'ordre dels cipriniformes.

## Etimologia

L'epítet kurdistanicus fa referència al seu lloc d'origen: el Kurdistan.

## Descripció

El cos, allargat, fa 5,8 cm de llargària màxima. 11-12 radis tous a l'única aleta dorsal i 7-8 a l'anal. 32-34 vèrtebres. Aleta dorsal amb, normalment, 9 radis ramificats. 10-11 radis tous a les aletes pectorals i 7-8 a les pelvianes. Absència d'aleta adiposa. Aleta caudal forcada. Peduncle caudal molt prim i comprimit. Línia lateral completa i amb un patró de franges transversals. Els mascles, durant la temporada reproductiva, mostren tubercles molt fins als costats del cos i el cap. Els mascles no presenten ni les galtes inflades ni plec suborbital. Solc preorbitari de feble a absent (ambdós sexes el poden tindre en cas d'aparèixer). Els mascles tenen les aletes parelles més allargades i l'aleta dorsal més alta que les femelles.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical, el qual és un endemisme de la conca del riu Choman al Kurdistan.

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és baix (15 de 100).

## Referències

* ↑ Bănărescu, P. & T. T. Nalbant, 1966. The 3rd Danish Expedition to central Asia. Zoological results 34. Cobitidae (Pisces) from Afghanistan and Iran. Vidensk. Medd. Dansk Naturh. Foren. Kjøbenhavn, vol. 129: 149-186, Pls. 19-21.
* 1 2 3 Kamangar, B. B., Prokofiev, A. M., Ghaderi, E. & Nalbant, T. T., 2014. Stone loaches of Choman River system, Kurdistan, Iran (Teleostei: Cypriniformes: Nemacheilidae). Zootaxa 3755 (núm. 1): 33-61. Pàg. 38; fig. 3.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ The ETYFish Project Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Morphology Data of Oxynoemacheilus kurdistanicus - FishBase (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ List of Freshwater Fishes reported from Iran - FishBase (anglès)
* ↑ Google Maps (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.
# Rinorea bicornuta

Rinorea bicornuta és una espècie de planta amb flors que pertany a la família de les violàcies. És endèmica del Brasil, concretament a la conca de l'Amazones. Va ser descrita per William H. Hekking el 1979. R. bicornuta –del llati bicornutus, -a, -um «que té dues banyses»– rep el nom específic de les seves dues cúspides llargues i amb serrells a la part ventral de la part apical de les teques: aquestes cúspides estan connades a la base.

## Descripció

Un arbre o arbust. Fulles alternes; plaques ovades; costelles peludes; venes laterals 10-13 (excepte la punta); marges subintactes o subcrenats, poc ciliats. Inflorescència tirs solitàries, axil·lars o terminals; raïms d'1-5 flors. Sèpals iguals. Pètals iguals, carnosos i peluts a la part mitjana i basal, poc ciliats. Els fils de filaments es teixeixen en un tub carnós; escates bicornes de teca annexa ventralment; connectiu dorsal glabre, produït en escates ovades acuminades cinnamomea pàl·lides. Ovari subcònic, àpex pelut, òvuls 3×1. Estilet erecte amb una punta lleugerament corbada. Fruita desconeguda.
El seu hàbitat natural es troba als bosc de ribera de la conca superior de l'Amazones.
A la Llista Vermella de la UICN és classificada com en perill.

## Referències

* ↑ «Rinorea bicornuta Hekking» (en portuguès). Flora e Funga do Brasil. [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ Hekking, W. H. A.. Violaceae Part I: Rinorea and Rinoreocarpus (en anglès). 46, 1988, p. 1–207 (Flora Neotropica núm. 46).
* ↑ «Rinorea bicornuta Hekking sp.nov. pl.2 f.10» (en llatí, anglès). Phytologia, 43, 5, 1979, pàg. 474-475.
* ↑ Seva i Llinares, Antoni. «bicornis, cornutus -a -um». A: Diccionari Llatí-Català. Barcelona: Ed. Enciclopèdia Catalana, 1993 (2007), p. 192, 349. ISBN 978-84-7739-631-4.
* ↑ Hekking, 1979, p. 475.
* ↑ Hekking, 1979, p. 474.
* ↑ World Conservation Monitoring Centre. «Rinorea bicornuta» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 1998. DOI: 10.2305/IUCN.UK.1998.RLTS.T35976A9965491.en.
# Ital

Ital (Italus, Ἰταλός), va ser un rei dels pelasgs, sículs i enotris, del qual la península d'Itàlia hauria rebut el seu nom. Gai Juli Higini el fa fill de Telègon i Penèlope, i s'hauria aparellat amb Electra (filla de Llatí) que el va fer pare de Rem (Remus) el fundador de Roma, i també amb Leucària, amb la que va tenir l'heroïna Roma, suposada fundadora de la ciutat.
Va ser un rei just i savi i va governar establint lleis i civilitzant el seu poble. En reconeixement es va donar al seu regne el nom d'Itàlia. Primer va prendre el seu nom la part meridional, coneguda fins aquell moment com a Ausònia. Però ben aviat es denominà així tota la península sencera.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 299. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 127. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Lise Landouzy

Lise Landouzy (Le Cateau-Cambrésis, Nord-Pas de Calais, 1865 - Aix-les-Bains, 1943) fou una cantant d'òpera francesa.
Aconseguí un primer premi de cant al conservatori de Lilla, i després de fer-se aplaudir en diversos concerts, debutà amb molt d'èxit el 1887 en el Teatre de la Moneda de Brusselles. El 1889 cantà en l'Opera Còmica de París, on recollí molts triomfs. Novament tornà a cantar a Brusselles i a París.
Formaven part del seu repertori, entre altres òperes: Lakmé, Mireille, Hänsel i Gretel, i, sobretot, El barber de Sevilla, que fou sempre l'obra en què més se la va aplaudir.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 585 (ISBN 84 239-4529-4)