OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eulophias tanneri

Eulophias tanneri és una espècie de peix de la família dels estiquèids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

* Fa 4,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal (entre 119 i 124 m de fondària) i de clima temperat, el qual viu al Pacífic nord-occidental: les badies de Suruga i de Sagami a la costa pacífica de l'illa de Honshu (el Japó) i la badia de Pere el Gran al mar del Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Smith H. M., 1902. Description of a new species of blenny from Japan. Bull. U. S. Fish Comm. v. 21 (1901). 93-94. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 octubre 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Mecklenburg, C. W. i B. A. Sheiko, 2004. Family Stichaeidae (Gill, 1864) - pricklebacks. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (35):36.
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Edició en anglès II. Tokai University Press, el Japó, pp. 867-1749.
* ↑ Jordan, D. S. i J. O. Snyder, 1902. A review of the blennoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 25 (núm. 1293): 441-504.
* ↑ Sokolovskaya, T. G., A. S. Sokolovskii i E. I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.
* ↑ Catalog of Fishes Arxivat 2013-12-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Kwun, H. J. i J. K. Kim, 2012. A new species of the genus Eulophias (Zoarcoidei: Stichaeidae) from Korea. Zootaxa. Núm. 3494: 27-34.
* Springer, V. G. i M. E. Anderson, 1997. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 8: Suborder Zoarcoidei (Anarhichadidae, Bathymasteridae, Pholidae, Ptilichthyidae, Scytalinidae, Stichaeidae, Zoarcidae). Smithsonian Contributions to Zoology No. 589: i-iii + 1-27.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Giovanni Battista Mele

Giovanni Battista Mele (Nàpols, 1701 - Nàpols, 1752) va ser un compositor italià, actiu a Espanya.
El 25 de novembre, 1710 Giovanni Battista Mele va entrar al "Conservatori dei Poveri di Gesù Crist", va estudiar amb G. Greco i amb Leonardo da Vinci. 1735 Giovanni Battista Mele va treballar a Madrid, ciutat en la qual al costat de F. Corradini (al voltant de 1690-1769) i F. Corselli creant obres per a l'escena en l'estil italià per al teatre local.
Entre aquestes va fer representar: Por amor y por lealtad (1636); Amor, constància y mujer (1737); Il Vello d'oro conquistato (1748); Polifemo (1748) i, Armida placata (1758). A més, deixà, algunes composicions vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 418. (ISBN 84-239-4534-0)
# Antonio José de Irisarri

Antonio José de Irisarri (Ciutat de Guatemala, 7 de febrer de 1786 - Brooklyn, 10 de juny de 1868) fou un periodista, escriptor i polític guatemalenc.
Va fer els seus estudis a Europa, i de retorn al seu país, prengué part en la revolució colonial. El 1806 va contraure matrimoni a Xile, on desenvolupà carteres del ministeri de l'Interior i relacions Exteriors, com també havia desenvolupat càrrecs més difícils, tals com la comandància de la Guardia cívica, la intendència i comandància de la ciutat de Santiago i la suprema direcció de l'Estat en la gran setmana de la revolució xilena de 1814, i després diverses missions importants en diversos països d'Amèrica i d'Europa.
Com a escriptor públic aconseguí des d'un principi merescuda fama. El 1813 fundà El semanario Republicano de Chile; el 1818, El Duende de Santiago; el 1820, a Londres, El Censor Americano; el 1828, a Guatemala, El Guatemalteco''; des de 1839 fins al 1843, a Guayaquil, La Verdad Desnuda, La Balanza i El Corre; el 1854, a Quito, La Concordia; a Pasto, El Respondon; el 1846 i 1847, a Bogotà, Nosotros, Orden y libertad i El Cristiano Errante, i el 1849, a Curaçao, El revisor, que continuà a Nova York el 1850.
A més dels nombrosos escrits inserits en aquests diaris, publicà una Historia critica del asesinato del del gran mariscal de Ayacucho; Memoria biogràfica del arzobispo Mosquera; un volum de Poesias satíricas; Cuestiones filosóficas; una novel·la de costums i diversos opuscles sobres matèries diverses. Deixà una biblioteca d'autors clàssics, reputada en el seu temps com una de les més riques d'Amèrica.
Quan morí representava prop del Govern dels Estats Units a les Repúbliques de Guatemala i d'El Salvador, sent el degà del cos diplomàtic a Washington.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, 2.ª part, pàg. 1954. (ISBN 84-239-4582-0)
# Lletrista

Un lletrista és un escriptor que s'ha especialitzat en la creació de lletres per a cançons. Normalment és una activitat pagada i a encàrrec. Els cantants que escriuen la lletra de les seves pròpies cançons s'anomenen cantautors.
Alguns lletristes treballen estretament al costat dels compositors, participant ambdós en la lletra i melodia, de manera que, a vegades, el lletrista només escriu la lírica per una peça ja totalment composta. A vegades també s'associen per a treballar per separat, per exemple, Bernie Taupin escrivia les lletres i les entregava a Elton John, qui després componia la música.
A l'òpera, el llibretista desenvolupa la tasca del lletrista, ja que és el responsable de tot el text que es recita o es canta en una obra.

## Referències

* ↑ «Lletrista». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Lletrista». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Biografia de Bernie Taupin» (en anglès). Songwriters Hall of Fame. Arxivat de l'original el 2010-06-18. [Consulta: 24 juliol 2012].
# Cutleria wilmarthi

Cutleria wilmarthi és una espècie extinta de sinàpsid del grup dels esfenacodonts que visqué durant el Permià inferior en allò que avui en dia són els Estats Units. Se n'han trobat restes fòssils a Colorado. Es tracta de l'única espècie coneguda del gènere Cutleria. Encara es debat si és el representant més derivat dels «haptodontins» o un esfenacodòntid basal. El seu nom genèric, Cutleria, es refereix a la formació de Cutler, on en fou trobat l'holotip, mentre que el seu nom específic, wilmarthi, fou elegit en honor del seu descobridor, el geòleg V. R. Wilmarth.

## Referències

* 1 2 Entrada «Cutleria wilmarthi» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ Angielczyk i Kammerer, 2018, p. 138.
* ↑ «Early Permian Vertebrates from the Cutler Formation of the Placerville Area, Colorado» (en anglès). United States Geological Survey Professional Papers, 503, C, 1965, pàg. 1-46.

## Bibliografia

* Angielczyk, K. D.; Kammerer, C. F. «Non-Mammalian synapsids: the deep roots of the mammalian family tree». A: Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018, p. 117-198. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Tappenosaure

El tappenosaure (Tappenosaurus magnus) és una espècie extinta de sinàpsid del grup dels esfenacodonts que visqué en allò que avui en dia és Nord-amèrica durant el Permià, fa entre 268,8 i 279,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la formació de San Angelo, a Texas (Estats Units). Es tracta de l'única espècie coneguda del gènere Tappenosaure i de la família dels tappenosàurids (Tappenosauridae). Era força gros, amb una llargada de cap a gropa estimada d'uns tres metres. La seva anatomia fa pensar que era un animal carnívor. El nom genèric Tappenosaurus fou triat en honor de Neil Tappen, el descobridor de l'holotip, mentre que el nom específic magnus significa ‘gros’ en llatí.

## Referències

* 1 2 3 Entrada «Tappenosaurus magnus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 març 2025].
* ↑ Olson i Beerbower, 1953, p. 413.
* ↑ Olson i Beerbower, 1953, p. 409.

## Bibliografia

* Olson, E. C.; Beerbower, J. R. «The San Angelo Formation, Permian of Texas, and Its Vertebrates» (en anglès). The Journal of Geology, 61, 5, 1953, pàg. 389-423. DOI: 10.1086/626109.
# Equus

Equus és un gènere de mamífers de la família dels èquids que conté els cavalls, els ases i les zebres. És l'únic gènere vivent de la família dels èquids (les altres espècies s'han extingit). El gènere també inclou algunes espècies desaparegudes que només són conegudes a partir dels fòssils que se n'han trobat. Les espècies d'Equus són mamífers de mida mitjana-gran, amb el cap i el coll grossos i amb crinera. Tenen potes primes dotades de peülles i una cua esvelta i llarga, coberta de pèl. Estan adaptats a terrenys com ara sabanes, estepes i deserts.

## Referències

* ↑ Entrada «Equus (horse)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 març 2025].
# José Rodríguez Fernández

José Rodríguez Fernández "Trinitro" (Barcelona, 1976) és un polític català.
És llicenciat en Física per la Universitat Autònoma de Barcelona, Màster en Societat de la Informació per la Universitat Oberta de Catalunya, DEA en Sociologia per la Universitat Oberta de Catalunya, tot i que no ha exercit mai com a físic. Ha sigut membre dels claustres de la UAB, Junta de Facultat de Ciències de la UAB, representant dels estudiants de la UAB a l'Institut Joan Lluís Vives. Ha sigut vicesecretari general de l'Associació de Joves Estudiants de Catalunya. Membre del Partit dels Socialistes de Catalunya fins al 2014, on ha exercit diverses responsabilitats orgàniques a la Federació de Barcelona i la Sectorial de Ciberactivisme.
Ha sigut Conseller de Districte d'Horta Guinardó amb les carteres de Seguretat, Serveis Urbans i Mobilitat en les legislatures 2003-2007 i 2007-2011, sota els darrers governs socialistes a Barcelona. Activista de Súmate entre 2012 i 2015, que va abandonar després de diversos conflictes que el van dur, fins i tot, a estar a punt d'entrar en una baralla amb l'actual diputat d'Esquerra Republicana de Catalunya al Congrés dels Diputats, Gabriel Rufián. Ha dirigit diversos estudis sociològics per a l'ANC i la Fundació Irla (ERC) sobre la frontera social entre el món independentista i l'unionisme.
Especialment d'ençà del seu canvi de l'espanyolisme a l'independentisme, ha estat col·laborador en diversos mitjans públics o privats, com a columnista i com a tertulià.
Ha sigut tècnic de la UGT de Catalunya en el gabinet tècnic i de comunicació, com a expert en xarxes, d'on va ser apartat per insultar l'aleshores dirigent socialista i ara president del govern espanyol, Pedro Sánchez, i també com a analista del mercat laboral entre 2000 i 2018. Al 2018 s'incorpora al Gabinet del Conseller de Treball i Afers Socials, Chakir El Homrani Lesfar, com a assessor de discurs i control del Pla Departamental, col·laborant entre d'altres a l'elaboració de l'esborrany del Pla Estratègic de Serveis Socials.
Va ser diputat al Parlament de Catalunya per Esquerra Republicana de Catalunya des de finals de maig del 2019. Posteriorment, després de perdre l'acta a les darreres eleccions al Parlament de Catalunya, va ser repescat per Joan Ignasi Elena, també exsocialista, com a alt càrrec del Departament d'Interior. Manté la seva feina a la UGT, de la qual està en excedència.

## Referències

* 1 2 3 «El nostre equip». ERC Nou Barris. [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ «Fitxa del diputat». Parlament de Catalunya. [Consulta: 29 juliol 2020].
# Papallona zebrada

La papallona zebrada o reina zebrada (Iphiclides feisthamelii) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels papiliònids (Papilionidae) present als Països Catalans.
Per bé que actualment està reconeguda com a una espècie a part, durant moltes dècades s'ha considerat una subespècie de la papallona zebrada aranesa (Iphiclides podalirius).

## Distribució

Es troba a la península Ibèrica i el nord-oest d'Àfrica.

## Morfologia

El nom de 'papallona zebrada' es deu a la coloració de les ales, en les que destaquen diverses franges negres sobre fons blanc. Les erugues presenten osmeteri, un òrgan retràctil pudent situat al primer segment toràcic que té l'objectiu de dissuadir atacs de depredadors.

## Hàbitat i biologia

Prefereix zones obertes amb abundància de nèctar i amb arbres i arbustos dispersos. Generalment, les erugues s'alimenten de fulles d'aranyoner (Prunus spinosa), presseguer (P. persica), prunera (P. domestica), cirerer (P. avium) i d'altres espècies del gènere Prunus, a més d'arç blanc (Crataegus monogyna). Hiberna com a crisàlide.

## Referències

* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 22 gener 2025].
* ↑ Arrizabalaga, Antoni [et al]. «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia, 103, 2012, pàg. 5-28.
* ↑ Wiemers, Martin; et al. «An updated checklist of the European Butterflies (Lepidoptera, Papilionoidea)». ZooKeys, 811, 31-12-2018, pàg. 9–45. DOI: 10.3897/zookeys.811.28712. ISSN: 1313-2970. PMC: PMC6323101. PMID: 30627036.
* 1 2 Gaunet, Aurélien; et al. «Two consecutive Wolbachia ‐mediated mitochondrial introgressions obscure taxonomy in Palearctic swallowtail butterflies (Lepidoptera, Papilionidae)» (en anglès). Zoologica Scripta, 48, 4, 7-2019, pàg. 507–519. DOI: 10.1111/zsc.12355. ISSN: 0300-3256.
* 1 2 3 4 Vila, Roger; Stefanescu, Constantí; Sesma, José Manuel. Guia de les papallones diürnes de Catalunya. Lynx Edicions, 2018. ISBN 978-84-16728-06-0.
# Al Jahra SC

L'Al-Jahra Sporting Club (en àrab نادي الجهراء الرياضي, Nādī al-Jahrāʾ ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu d'al-Jahra’) és un club de futbol de Kuwait de la ciutat de Jahra.
Va ser fundat el 1966 amb el nom Al-Shuhada, «els Màrtirs», adoptant l'actual nom el 1972.

## Palmarès

* Lliga kuwaitiana de futbol:
** 1990
* Copa Tishreen:
** 2007
* Segona Divisió de Kuwait:
** 1987-88, 2002-03

## Referències

* ↑ Al Jahra page on goalzz.com
* ↑ «Kuwait - List of Foundation Dates Clubs». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Kuwait - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Juan Voltas i Baró

Juan Voltas i Baró (Barcelona, 7 de setembre de 1931 - Pamplona, 27 de juny de 2014) fou un metge català que exercí a Pamplona durant més de cinquanta anys.

## Biografia

Era llicenciat i doctor en Medicina i Cirurgia per la Universitat de Barcelona i catedràtic en Cirurgia. A Barcelona conegué Ciril Rozman i Borsnar, amb qui compartí amistat al llarg de la seva vida. L'octubre del 1956 es desplaçà a Pamplona amb la seva dona per a posar en marxa la facultat de Medicina de la Universitat de Navarra, de la que fou un dels fundadors, juntament amb el químic José María Macarulla, i on treballà de professor d'Anatomia. Fins al 1969 exercí a l'Hospital San Juan de Dios de Pamplona. Entre el 1970 i el 1992 fou cap del Departament de Cirurgia General de la Clínica de la Universitat de Navarra. Fou pioner en la implantació de noves tècniques i el desenvolupament de la cirurgia. Morí vidu de la doctora anestesista i especialista en dietètica i nutrició María Dolores Jurado. Voltas participà en la formació de nombrosos especialistes en cirurgia.

## Referències

* 1 2 3 Redacció «Juan Voltas». ABC Andalucia, 03-07-2014 [Consulta: 4 juliol 2014].
* 1 2 3 Redacció «Fallece el doctor Juan Voltas, ex director de Cirugía General de la Clínica Universidad de Navarra». Europa Press, 27-06-2014 [Consulta: 4 juliol 2014].
* ↑ EFE «Fallece Juan Voltas». ABC, 27-06-2014 [Consulta: 4 juliol 2014].
# Euroregió

Una euroregió de la Unió Europea és una forma d'estructura per a la cooperació transfronterera entre dos o més països europeus. Les Euroregions normalment no corresponen a cap govern legislatiu o institució governamental, no tenen poder legislatiu propi i les seves competències estan sovint limitades al govern local i regional. També són organitzades sovint per a promoure interessos comuns a través de la frontera i cooperar pel bé comú de les poblacions frontereres. Encara que el terme "euroregió" té un significat semblant, no ha de ser confós amb les ordinàries regions d'Europa.

## Criteris per les Euroregions

L'Associació de Regions Frontereres Europees estableix els següents criteris per a la identificació d'una euroregió:
* Una associació d'autoritats locals i regionals a ambdós costats de la frontera nacional, de vegades amb consens parlamentari;
* Una associació transfronterera amb un secretariat fronterer i un equip tècnic i administratiu amb recursos propis;
* Que sigui de llei natural privada, basada en associacions sense ànim de lucre o fundacions a ambdós costats de la frontera en concordança amb la respectiva normativa legal;
* Que sigui de llei natural privada, basat en acords entre estats, tractant entre altres la participació d'autoritats territorials.
És difícil associar un marc legal al terme "euroregió", ja que aquestes operen obviant les fronteres dels països i alguns aspectes varien fortament d'un país a un altre.
D'ençà del 2006, a partir de l'aprovació del Reglament (CE) núm. 1082/2006, del 5 de juliol del 2006, per part del Parlament Europeu i el Consell Europeu, establint la fórmula legal de l'"agrupació europea de cooperació territorial (AECT)", moltes de les estructures preexistents –com la majoria d'Euroregions– han adoptat aquesta forma jurídica que els facilita el funcionament. Tot i així, moltes se segueixen anomenant "euroregió".

## Convencions per als noms

La convenció per nomenar les euroregions és tan variada com les formes d'euroregions. La major part dels noms locals per una euroregió inclouen: euregio, euregion, euroregion, europaregion, euroregiune, grand region, regi o council.

## Euroregions amb participació dels Països Catalans

* Euroregió Pirineus Mediterrània
* Euroregió de l'Arc Mediterrani

## Vegeu també

* Llista d'euroregions
* Eurodistricte
* Associació de Regions Frontereres Europees
* Agrupació Europea de Cooperació Territorial

## Enllaços externs

* Pàgines oficials al Consell d'Europa

## Referències

* ↑ «www.coe.int». Arxivat de l'original el 2003-09-10. [Consulta: 6 novembre 2011].
* ↑ «Reglamento (CE) nº 1082/2006 del Parlamento Europeo y del Consejo, de 5 de julio de 2006, sobre la Agrupación europea de cooperación territorial (AECT)» (en castellà). [Consulta: 2 juny 2020]. «Text publicat també al DOUE núm. 210, de 31/7/2006, p.19-24, amb la ref. DOUE-L-2006-81435.»
# Giovanni Battista Pinello di Ghirardi

Giovanni Battista Pinello di Ghirardi (Gènova, pel 1544 -Praga, Txèquia, 15 de juny de 1587) fou un compositor i mestre de capella del Renaixement.
S'establí en la capital txeca, i el 1581 passà a Dresden, on succeí a Antonio Scandelli en el càrrec de mestre de capella, però la seva conducta poc digna fou causa que tingués de deixar aquest càrrec, i s'establí novament a Praga.

## Obres

* VI Mssae, a 4 veus (Drsden, 1582);
* diversos Magnificats Dresden, 1583);
* Madrigali (Dresden, 1584);
* Cantiones sacrae, 8, 10 et 15 voc.,
* Motetti quinque vocum(Praga, 1588);
En música profana se li deu:
* Cançons alemanyes, a 5 veus (Dresden, 1584);
* Napoletane a 5 voci (Dresden, 1585) i algunes altres produccions.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 1017 (ISBN 84-239-4544-8)
# Dent du Géant

El Dent du Géant o Aiguille du Géant (en català, "Dent del Gegant" o "Agulla del Gegant") és un cim del massís del Mont Blanc, de 4.013 metres. Es troba a l'aresta fronterera entre França i Itàlia, entre el departament de l'Alta Savoia a la regió francesa de Rhône-Alpes, i la regió autònoma italiana de la Vall d'Aosta. Se situa entre els cims del Mont Blanc i de les Grandes Jorasses.
A causa de la seva altitud per sobre de 4.000 m, el seu aspecte espectacular, i el seu fàcil accés des del Col du Géant (accessible amb telefèric) i l'escalada facilitada per cables fixos és un dels els pics més populars del massís. Dues de les diverses rutes d'ascens es troben entre les 100 millors ascensions del massís del Mont Blanc, segons el llibre de 1973 del guia de Chamonix Gaston Rébuffat. Una és la via normal encadenada a la travessa de l'aresta de Rochefort (núm. 33), l'altra és la cara sud (núm. 57).

## Descripció

Es presenta com un monòlit de protogina (el granit del Mont-Blanc), de prop de 200 metres d'altura, i extraplomat per la cara sud. Té dos cims separats per cent metres: la punta de Graham (nord-est, el punt més alt, de 4.013 m), que forma part de la llista oficial dels 82 pics alpins de més de 4.000 metres, i la punta Sella (al sud-oest, de 4.009 m). Es troba a l'inici de la cresta de Rochefort, que és de neu i gairebé horitzontal, i va d'oest a est a través de l'Aiguille i el Dôme de Rochefort fins al Col des Grandes Jorasses.
És molt visible des de la distància, incloent la Vall d'Aosta, la Aiguille du Midi i la Vallée Blanche. Li va donar el seu nom al proper Col du Geânt, que és un dels principals passos alpins entre França i Itàlia, i la gelera del Géant. Una estàtua de la Verge d'un metre d'alçada, d'alumini, es troba a la part superior, instal·lada el 10 de setembre del 1904 pels guies de Courmayeur,. La part superior del crani va ser fosa pels impactes dels llamps.

## Referències

* ↑ «Llista dels 4.000 UIAA» (pdf). UIAA.
* ↑ «Dent du Géant» (en francès). Camptocamp.org. [Consulta: 17 juny 2012].
* ↑ «Dent du Géant» (en anglès). Summitpost.com. [Consulta: 17 juny 2012].
* ↑ «Dent du Géant» (en anglès). The Fourthousanders of the Alps. Thomas Schabacher, Daniel Roth. [Consulta: 17 juny 2012].
* ↑ Rébuffat, Gaston: Le massif du Mont-Blanc - Les 100 plus belles courses, Éditions Denoël, 1973. (francès)
* ↑ Grévoz, Daniel: Ravanel le Rouge: Roi des guides et guide des rois, La Fontaine de Siloë, 2006, p. 81 (francès)

## Bibliografia

* El macizo del Mont Blanc - Las 100 mejores ascensiones (Le massif du Mont-Blanc - Les 100 plus belles courses, Éditions Denoël, 1973), Ediciones Desnivel, S.L., Madrid 2005. ISBN 978-84-96192-92-8 (castellà)

## Enllaços externs

* Camptocamp.org (francès)
* Summitpost.com (anglès)
Quatremils dels Alps :
Alps
Quatremils
categoria :