OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Riera i Herms

Josep Riera i Herms (Oristà, Lluçanès, 1950) és un poeta català vinculat al Lluçanès.
Pagès i forner de professió, ha publicat diversos reculls de poemes, el primer dels quals fou A plena pell (1989). Posteriorment va publicar Del joc al seny (1991), Premi de Poesia Josep Munteis 1990 dels Premis Literaris Ciutat d'Olot, i Amb les mans de fang (1993), que havia estat guardonat el 1987 amb el premi Jacint Verdaguer. A aquestes obres va seguir Rereguarda (1994). El 1996 va obtenir el Premi de Poesia Terra de Fang de Deltebre, i el 1997 el Premi Montseny de Poesia. Les publicacions van prosseguir amb Temps de vidre (1998), La pell de l'altre (2000), La millor companyia (2002, Premi de Poesia Marià Manent 2001), La lletra menuda (2004), Pell de serp (2008), Com aigua a tesa (2010, Premi de Poesia Oriol Rossell de Vilafranca del Penedès), El preu del blat (2011, Premi Francesc Badenes Dalmau de poesia dels trenta-novens Premis Literaris d'Alberic), Llibre de viatges (2014), El límit dels ulls (2016, Premi Literari Miquel Arimany 2015) i Adreces particulars (2017).
En prosa, ha publicat l'obra Crònica d'ara (2017), un intercanvi d'opinions entre amics d'edats similars, i també les novel·les Sessió de tarda (2020) i Geografia essencial (2023). Encara sobre la poesia, foren editats arxius d'àudio amb cançons i poemes d'aquest autor, com els CD's Temps de vidre i Pell i paraula. D'altra banda, el Grup d'Actors del Lluçanès (GALL) va escenificar algunes de les seves obres poètiques.

## Premis i reconeixements

* 1987 - Premi Jacint Verdaguer dels Premis Literaris de Calldetenes
* 1990 - Premi de Poesia Josep Munteis dels Premis Literaris Ciutat d'Olot
* 1996 - Premi de Poesia Terra de Fang de Deltebre
* 1997 - Premi Montseny de Poesia
* 2002 - Premi de Poesia Marià Manent de Premià de Dalt
* 2010 - Premi de Poesia Oriol Rossell de Vilafranca del Penedès
* 2011 - Premi Francesc Badenes Dalmau de poesia dels trenta-novens Premis Literaris d'Alberic
* 2016 - Premi Literari Miquel Arimany
* 2023 - Premi de poesia Joan Aliguer

## Referències

* ↑ «Josep Riera, poeta del Lluçanès». laresistencia.cat, 20-10-2017. [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ «Josep Riera, La millor companyia.». Avui, 12-11-2002.
* ↑ «Josep Riera presenta Pell de serp, a Oristà, el dia 15 de novembre». vilaweb.cat, 05-11-2008. [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ «El poeta d'Oristà, Josep Riera, guanya el permi Oriol Rossell amb "Com aigua a tesa"». vilaweb.cat, 02-02-2010. [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ «El poeta Josep Riera, d'Oristà, publica ‘El preu del blat’, el seu onzè poemari». el9Nou.cat, 13-10-2011. [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ «Josep Riera guanya el Premi Literari Miquel Arimany». naciodigital.cat, 30-09-2015. [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ «El Sant Jordi d'estiu porta la primera novel·la de Josep Riera i el cinquè conte de la Bruixa de Perafita». La Rella (núm. 486), 16-07-2020, pàg. 4.
* ↑ «Els poemes de Josep Riera inspiren un disc dels Vicus». el9Nou.cat, 04-03-2010. [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ «Els poemes de Josep Riera inspiren un muntatge del GALL». naciodigital.cat, 08-11-2012. [Consulta: 31 maig 2020].
# Lovis Corinth

Lovis Corinth (Gvardeisk, Kaliningrad, 21 de juliol de 1858 - Zandvoort, Holanda Septentrional, 17 de juliol de 1925) va ser un pintor, gravador i escultor alemany que va realitzar una síntesi de l'impressionisme i expressionisme.

## Biografia

Corinth va estudiar a París i a l'Acadèmia de Belles Arts de Múnic, i va ser un dels representants del moviment artístic Sezession. El seu estil, al principi impressionista, va evolucionar més tard cap a un expressionisme dramàtic i visionari. Guarda certes connexions amb Max Liebermann, si bé aquest últim és més relaxat i ornamental.
Entre les seves obres, destaquen: Ecce Homo (Pinacoteca de Basilea), l'Autorretrat amb esquelet (1896; Galeria Estatal de la Casa Lenbach) i La família del déu Mart (1910; Kunsthistorisches Museum de Viena), retrat del compositor Conrad Ansorge. Va deixar a més una àmplia producció gràfica.
El seu únic exemple en museus d'Espanya és la pintura La model del Museu Thyssen-Bornemisza de Madrid.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. I, pàg. 630 (ISBN 84-239-4571-5)
# Lucas Lossius

Lucas Lossius (alemany: Lucas Lotze) (Vaake, 18 d'octubre de 1508 $^{(Gregorià)}$ - Lüneburg, 8 de juliol de 1582 $^{(Gregorià)}$) fou un músic alemany.
Dotat d'una gran il·lustració, es dedicà aplicar al culte luterà els cants corals de l'església catòlica. Posà en ordre una col·lecció d'aquests, que publicà amb el títol de Psalmodia, hoc est cantica sacra veteris, Ecclesiae selecta, etc., la qual porta un pròleg de Philipp Melanchthon, i s'ha repetit en diverses edicions.
Lossius també és autor de l'obra didàctica Erotemata musicae practicae ex probabilissimis hujus dulcissimae artis scriptoribus accurate et breviter selecta, et exemplis puerili institutioni accommodis illustrata. Item melodiae sex... (Nuremberg, 1563). Aquesta obra és escrita en forma de diàleg entre el mestre i el deixeble.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 288. (ISBN 84-239-4531-6)
# Lucigadus

Lucigadus és un gènere de peixos actinopterigis de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Taxonomia

* Lucigadus acrolophus (Iwamoto & Merrett, 1997)
* Lucigadus lucifer (Smith & Radcliffe, 1912)
* Lucigadus microlepis (Günther, 1878)
* Lucigadus nigromaculatus (McCulloch, 1907)
* Lucigadus nigromarginatus (Smith & Radcliffe, 1912)
* Lucigadus ori (Smith, 1968)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Iwamoto, T. & Merrett, N. R., 1997. Pisces, Gadiformes: Taxonomy of grenadiers of the New Caledonian region, southwest Pacific. Memoires du Museum National d'Histoire Naturelle (N. S.) (Série A) Zoologie Núm. 176: 473-570.
* 1 2 Radcliffe, L. 1912. Descriptions of a new family, two new genera, and twenty-nine new species of anacanthine fishes from the Philippine Islands and contiguous waters. (Scientific results of the Philippine cruise of the Fisheries steamer "Albatross," 1907-1910.--Núm. 21.). Proceedings of the United States National Museum v. 43 (núm. 1924): 105-140, Pls. 22-31.
* ↑ Günther, A., 1878. Preliminary notices of deep-sea fishes collected during the voyage of H. M. S. "Challenger". Annals and Magazine of Natural History (Series 5) v. 2 (núms. 7/8/9): 17-28, 179-187, 248-251.
* ↑ McCulloch, A. R., 1907. The results of deep sea investigation in the Tasman Sea. II.--The expedition of the "Woy Woy." 1. Fishes and crustaceans from eight hundred fathoms. Records of the Australian Museum v. 6 (núm. 5): 345-355, Pls. 63-65.
* ↑ Smith, J. L. B., 1968. New and interesting fishes from deepish water off Durban, Natal and southern Mozambique. Investigational Report. Oceanographic Research Institute Durban Núm. 19: 1-30.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Luciocyprinus langsoni

Luciocyprinus langsoni és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 79 cm de longitud total i 15 kg de pes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Vietnam i la Xina.

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1904. Quelques reptiles, batraciens et poissons du Haut-Tonkin. Bull. Mus. Hist. Nat. Paris v. 10 (núm. 6)[1904]. 297-301.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vaillant, L. L., 1904. Quelques reptiles, batraciens et poissons du Haut-Tonkin. Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle Paris v. 10 (núm. 6)[1904]: 297-301.
* ↑ Kottelat, M., 1983: Status of Luciocyprinus and Fustis (Osteichthyes: Cyprinidae). Zoological Research v. 4 (núm. 4): 383-386.
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, la Xina. 201 p.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2001. Freshwater fishes of northern Vietnam. A preliminary check-list of the fishes known or expected to occur in northern Vietnam with comments on systematics and nomenclature. Environment and Social Development Unit, East Asia and Pacific Region. El Banc Mundial. Freshwater Fish. Vietnam (BOOK), juny: i-iii + 1-123 + 1-18.
* ↑ Huynh, D.H., 1998. Rare valuable animals in Vietnam. p. 23-56. A: C.V. Sung (ed.) Environment and bioresources of Vietnam: present situation and solutions. The Gioi Publishers, Hanoi.
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.

## Bibliografia

* Cui, G.-H. i X.-L. Chu, 1986: Systematic status of the genus Luciocyprinus and its specific differentiation (Pisces: Cyprinidae). Zoological Research v. 7 (núm. 1): 79-84.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ludwig Meinardus

Ludwig Meinardus (Hookfiel (Oldenburg), 17 de setembre de 1827 - Bielefeld, Rin del Nord-Westfàlia, 10 de juliol de 1896) fou un organista, compositor i crític musical alemany del Romanticisme.
Estudià al Gimnàs de Jever i en el Conservatori de Leipzig, i fou deixeble de Riccius, i de Liszt, a Weimar, i de Marx, a Berlín. El 1853 prengué al seu càrrec la direcció de l'Acadèmia de Cant de Glogau, el 1865 fou professor en el Conservatori de Dresden, col·laborà (1874-85) com a crític musical en el Korrespondenten, d'Hamburg, i finalment, fou organista de Bielefeld.
Li valgueren gran fama com a compositor els seus oratoris Simon Petrus i Luther in Worms, les seves balades corals Rolands Schwaunlied, Frau Hitt; etc., les seves obres de música de cambra, simfonies, peces per a piano, etc.
Com a crític són notables les seves obres: Ein Jugendleben (Gotha, 1874), Kulturgeschichtliche Briefe über deutsche Tonkunst (Oldenburg, 1873), Rückblicke auf die Anfänge der deutschen Oper in Hamburg (Hamburg, 1878), Johann Mattheson (Leipzig, 1883), Die Bedeutung der Musik im sozialen Leben des deutschen Volkes (Mind, 1887, Die deutsche Tonkunst...im 18 and 19, Jahrhundert (Leipzig, 1887), i Eigene Wege, eine Geschichte (Bremen, 1895).
Per acabar deixà dues òperes: Bahnesa i Doktor Sassafras, que no arribaren a representar-se.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 34, pàg. 229 (ISBN 84 239-4534-0)
# Ludwig Stark

Ludwig Stark (Múnic, 19 de juny de 1821 - Stuttgart, 23 de març de 1884) fou un compositor i musicògraf alemany.
Estudià filosofia en la universitat de la seva ciutat nadiua, i composició amb els germans Ignazio i Franz Sachner. El 1856 fundà amb Faisst i d'altres companys el Conservatori de Stuttgart, en el qual ensenyà, cant, harmonia, solfeig i història de la música fins a la seva mort. És conegut especialment per l'obra Klavierschule (escola de piano), feta en col·laboració amb Lebert; a més publicà, Deutsche Liederschule, i altres obres d'estudi per a cant.
També publicà una col·lecció de cançons populars celtes en diferents sèries, en col·laboració amb A. I C. Kissner; transcripcions per a piano, etc; una edició d'obres per a piano de Händel, Bach, Mozart i nombroses composicions originals per a cant, piano i altres instruments, i una col·lecció de les fulles del seu dietari, així com Kunst und Welt (Stuttgart, 1884.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 1003 (ISBN 84-239-4557-X)
# Luigi Lablache

Luigi Lablache (Nàpols, 6 de desembre de 1794 - Nàpols, 23 de gener de 1858) fou un cantant d'òpera de la corda de baix.
Malgrat que els seus pares eren francesos, Luigi va néixer i es formà a Nàpols. Als dotze anys entrà en el Conservatori de la “Pietà de Turchini” de la seva vila nadiua, i encara essent un nen prengué part en nombrosos concerts.
Durant els seus estudis fugí diversos cops del conservatori, i per a fi, quan comptava divuit anys, fou contractat per l'empresa del teatre "San-Carlino", de la seva ciutat.
El 1817 es presentà a La Scala de Milà, i la seva bella veu de baix produí una explosió d'entusiasme en el públic. Des de llavors recorregué triomfalment els principals teatres d'Europa, en els que per espai de molts anys no conegué rival.
Estrenà, entre d'altres molts significatius, els papers de Ricardo a I Puritani. de Vincenzo Bellini, i de Don Pasquale en l'obra homònima de Gaetano Donizetti, destacant en aquells que li permetien exhibir tota la seva incomparable gamma de baix buf, com fou en el cas de les incomptables oportunitats en les que encarnà Don Bartolo de El barber de Sevilla. En determinats períodes de la seva carrera també actua com baríton en produccions de la "Gran Òpera Francesa".
Com sol ocórrer amb quasi tots els cantants de la seva tessitura, com per exemple també Ronconi, la seva carrera fou molt llarga i no es retirà fins poc temps abans de la seva mort. En aquests últims anys va viure a Londres, on fou mestre de cant de la reina Victòria. Deixà un Méthode de chant (París, 1850). Entre els seus alumnes tingué el baríton francès Joseph Tagliafico.La seva filla Francesca, estava casada amb el tambe cantant i professor de cant Victor von Rokitansky (1836-1896).

## Bibliografia

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 58, pàg. 1551 (ISBN 84-239-4558-8)
* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 29, pàg. 33 (ISBN 84-239-4529-4)
# Luigi Picchianti

Luigi Picchianti (Florència, 20 d'agost de 1786 - 29 d'octubre de 1864) fou un guitarrista i compositor italià del Romanticisme. Des de molt jove mostrà molta disposició per la músic, i estudià contrapunt en l'Acadèmia de Belles Arts de Florència. Malgrat el seu talent, mai li va somriure la fortuna; a l'edat de seixanta sis anys se'l nomenà professor de contrapunt de l'Escola Musical de la seva ciutat nadiua, i al reorganitzar-se aquella convertint-se en Institut Musical, li fou confiada a Picchianti la càtedra d'història i estètica de l'art. Va compondre especialment obres per a guitarra, entre elles: una gran sonata, preludis estudis, temes diversos, aires populars amb acompanyament de guitarra, etc.
Entre les seves altres composicions figuren:
* Principi generali e racionali della musica teorico-pratica (Florència, 1834);
* Notizie della vita e delle opere di Luigi Cherubini (Florència, 1843);
* La scienza dell'armonia e le regole dell'accompagnamento, Saggio di studi ai composizione musicale... (Florència, 1852);
* Regole elementari per imperar suonare la chitarra francese, intorno all'Histoire de la musique et de la dance, par J. Adrien de la Fage, cenni critivi (Milà, 1845):
* Memoria ai signori professori sopra una questione di musica, i Disma Ugolini, biografia.
També és autor d'un mètode de guitarra, i col·laborà a la Gazzetta Musicale di Milano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 44, pàg. 530, ISBN 84-239-4544-8
* Luigi Picchianti a International Music Score Library Project (IMSLP).
# Luigi Riccoboni

Luigi Riccoboni (Mòdena, Emília-Romanya, 1674 - París, Illa de França, 5 de desembre, 1753) fou un actor i literat italià.
De ben jove entrà en una companyia ambulant, que representava principalment adaptacions de Molière, i després passà a París, on treballà al costat del cèlebre Domenico, pare. El 1716 s'encarregà de formar una companyia italiana per al rei Lluís XV, llavors encara un infant, on i va romandre dotze al front d'aquesta.
Després tornà a Itàlia i el Duc de Parma l'anomenà intendent d'espectacles, retornant a França quan aquell príncep morí (1731). A les primeries del XVIII s'havia casat amb la també actriu i literata Elena amb la que van tenir un fill Antonio Francesco (1707-1772, que també fou actor i escriptor.
Poc temps després d'haver arribat a França aconseguí una pensió de 1.000 lliures i abandonà l'escena per a dedicar-se exclusivament a la literatura. A part de diverses obres dramàtiques originals, com: La donna gelosa i Sansone, i de diverses traduccions, se li deuen: Dell'arte representativa (París i Londres, 1728); Histoire du thèâtre italien (París, 1728-31); Observations sur la comèdie et le génie de Molière (París, 1736); Pensèes sur la declamation (París, 1737); Réflexions et critiques sur les diferents théâtres de l'Europe (París, 1738); Rèformation du théâtre (París, 1743).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 398 (ISBN 84-239-4551-0)
# Luis Alonso Pérez

Luis Alonso Pérez (Fou un compositor espanyol de finals del segle xix i principis del XX).
És autor d'una òpera titulada El Comendador, que roman inèdita, el mèrit del qual es pot deduir, tenint en compte que Alonso Pérez guanyà el 1885, un premi extraordinari en el Conservatori de Brussel·les.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 4, pàg. 888 (ISBN 84-239-4504-9)
# Luis Doménech Cervera

Luis Doménech Cervera, València, 29.5.1858 – València, 25.12.1934. Fou un advocat i polític valencià, diputat a les Corts espanyoles durant la restauració borbònica.
Llicenciat en dret, inicialment milità en l'anomenada Izquierda Dinástica, amb la que arribaria a regidor de l'ajuntament de Sagunt. Després passaria al Partit Liberal Fusionista, amb el que fou elegit diputat pel districte de Sagunt a les eleccions generals espanyoles de 1901.

## Referències

* ↑ Arxiu Municipal Valencià, Nascuts 1858 núm. 1389
* Biografies de polítics valencians Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Dundocharax bidentatus

Dundocharax bidentatus és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Lucoge (Angola).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos dins de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Istigobius decoratus

Istigobius decoratus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Samoa i Taiwan.

## Referències

* ↑ Whitley G. P. 1932. Fishes. Sci. Rep. Great Barrier Reef Exped. v. 4 (núm. 9). 267-316.
* ↑ «Istigobius decoratus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Murdy, E.O. i D.F. Hoese 1985. Revision of the gobiid fish genus Istigobius. Indo-Pacific Fishes (4):41 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Itis (mitologia)

Segons la mitologia grega, Itis (en grec antic Ίτυς), va ser un fill de Tereu, rei de Tràcia i de Procne, filla del rei d'Atenes Pandíon.
Procne desitjava veure la seua germana Filomela, i encarregà a Tereu, el seu marit, que l'anés a cercar. Quan aquest va tornar, va dir que Filomela havia mort durant el viatge. Però al cap d'un temps Procne va rebre un mocador brodat on llegí que Filomela havia estat violada per Tereu i que es trobava presonera en una casa de camp. Procne anà a rescatar-la i la portà a palau. Per venjar-se del seu marit, Procne va matar el seu fill Itis i l'hi va servir en un àpat.
Segons alguns, un cop mort i havent servit la seva carn a Tereu, fou transformat en faisà.

## Referències

* ↑ «Perseus Encyclopedia, Itys». [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 299. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 127. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461