OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'Informador de Martorell

L'Informador de Martorell és un setmanari en català d'àmbit local de Martorell (Baix Llobregat). Durant tota la seva història ha mantingut la periodicitat setmanal sense interrupcions fins a l'actualitat. És membre de l'Associació Catalana de la Premsa Comarcal (ACPC) i es ven cada divendres als quioscs del municipi.
Es va publicar per primera vegada el juliol de 1979 sota el nom de L'Observador de Martorell. Llavors l'editorial era Premsa de Martorell S.L. i tenia un format de 20 pàgines en blanc i negre, amb una tirada de 750 exemplars i un cost de 150 pessetes, fet que s'ajustava als formats i a la tradició de pagament de les publicacions baixllobregatines municipals d'aquella època.
Aquesta denominació de la revista es va mantenir fins al març de 1988 (núm. 399), a partir del qual va passar a anomenar-se L'Informador de Martorell. En la dècada de 2000 l'empresa editora n'era Edicions 63000 S.L. i havia adoptat un format de 18 pàgines i una tirada lleugerament superior (850 exemplars), tot mantenint el format en B/N i amb un cost d'1 euro. L'any 2014 va celebrar el seu 35è aniversari i el 10 de setembre d'aquell mateix any va commemorar la xifra de 1600 números publicats.

## Referències

* ↑ «L'Informador de Martorell estrena pàgina web». Nació Digital, 21-02-2007. Arxivat de l'original el 4 de gener 2017 [Consulta: 3 gener 2017].
* 1 2 «L'Informador de Martorell». Associació Catalana de la Premsa Comarcal. [Consulta: 4 gener 2017].
* 1 2 «'L'Informador' de Martorell arriba als seus 1.600 exemplars». Associació Catalana de la Premsa Comarcal, 22-09-2015. [Consulta: 4 gener 2017].
* ↑ «L'Observador de Martorell : setmanari independent» (en anglès). Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya. [Consulta: 4 gener 2017].
* ↑ Castell, Joana «La premsa baixllobregatina de finals de segle». Materials del Baix Llobregat, 6, 01-01-2000, pàg. 69–78. ISSN: 2385-4243.
* ↑ «L'Informador de Martorell». Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya. [Consulta: 4 gener 2017].

## Enllaços externs

* L'Informador de Martorell - Lloc web oficial
# L'imperi del silenci

L'imperi del silenci (títol original en francès, L'Empire du silence) és una pel·lícula documental belga dirigida per Thierry Michel i estrenada l'any 2022. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

La guerra de la República Democràtica del Congo, amb les respectives violacions de drets humans denunciades per Denis Mukwege, xoca amb la indiferència de la comunitat internacional. El documental relata en profunditat dos assassinats ocorreguts el març de 2017.

## Referències

* ↑ Amarger, Michel «L'Empire du Silence». Africiné, 15-03-2022.
* ↑ «60 minuts - L'imperi del silenci». CCMA. [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ «L'empire du silence». Cinema en Català. [Consulta: 12 juny 2022].
* ↑ Bellot, Julia L'Histoire, núm. 493, 3-2022, p. 111.
* ↑ Mandelbaum, Jacques «L’Empire du silence : une ode aux souffrances du Congo, pays au conflit inextinguible». Le Monde, 16-03-2022.

## Enllaços externs

* Entrevista a Thierry Michel (19 de gener de 2022) a Cineuropa (francès)
# L'instant decisiu

L'instant decisiu (títol original en anglès: Split Second) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Dick Powell, estrenada el 1953. Ha estat doblada al català.

## Argument

Sam Hurley (Stephen McNally), l'assassí núm. 1 que té un fred menyspreu pels "herois", s'escapa de la presó amb dos reclusos més (Paul Kelly i Frank DeKova) retenint un variat grup d'ostatges en un poble abandonat al desert de Nevada, anomenat Lost Hope City. No és exactament un poble fantasma, sinó un poble construït expressament per una prova. Sap que no els buscaran allà perquè l'endemà pel matí es fa una prova de bomba atòmica. La tensió augmenta mentre Hurley manté els altres en el suspens pel que fa a si els deixarà escapar-se abans de la bomba.
Entre els ostatges, el periodista Keith Andes, la cantant de cabaret Jan Sterling, Alexis Smith de l'alta societat, el seu marit el doctor Richard Egan i el seu nou amant Robert Paige. Andes sospita que la ciutat deserta és al Camp Zero de l'última prova de bombes, però no pot convèncer els presos fins que és gairebé massa tard. La seqüència millor i més horrible té lloc cap al final, quan els criminals, acompanyat de Ms. Smith descobreixen que estan anant cap a l'objectiu de la bomba en comptes d'allunyar-se. El novel·lista Irving Wallace va col·laborar en el guió, amb Chester Erskine i William Bowers.

## Repartiment

* Stephen McNally: Sam Hurley
* Alexis Smith: Kay Garven
* Jan Sterling: Dottie Vale
* Keith Andes: Larry Fleming
* Arthur Hunnicutt: Asa Tremaine
* Paul Kelly: Bart Moore
* Robert Paige: Arthur Ashton
* Richard Egan: Doctor Neal Garven
* Frank DeKova: Dummy

### Actors que no surten als crèdits

* William Forrest: Coronel Wright
* Nestor Paiva: Pete

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'instant decisiu. esadir.cat.
* ↑ «Split Second». The New York Times.
# L'Àngelus

L'Àngelus és una pintura de Jean-François Millet pintada entre 1857 i 1859 que es conserva al Museu d'Orsay de París. L'obra fou adaptada en diverses ocasions per Salvador Dalí, a qui fascinava.
En ple treball al camp, dos pagesos han deixat les seves eines per posar-se a resar amb simplicitat, mentre que s'endevina tocar l'àngelus en un campanar llunyà, el de l'església de Saint-Paul de Chailly-en-Bière, prop de Barbizon.
Millet representa aquí una escena campestre, que és la que dominarà en principi la seva obra. Aquesta posició atraurà l'atenció de la burgesia, ja que el món rural simbolitzava «el bo» en contraposició de la postura reaccionària del sector obrer. En la pintura, s'observa una clara inclinació per motius vinculats amb la natura i el paisatge, en què els efectes de contrast el vinculen amb l'estil d'Honoré Daumier, encara que tendeix a ser opaca i terrosa.
En un primer moment, Millet havia pintat, dins de la cistella que és a terra, el cos sense vida d'una criatura de pocs mesos, i els dos personatges drets com als compungits pares que la miraven sense consol. Aquesta situació va commocionar molt els que la van veure per primera vegada, i va rebre crítiques de censura, de manera que el pintor va decidir retocar-la i va quedar com la veiem avui.
L'atmosfera de l'escena sembla boirosa, cosa que simplifica el volum de les figures i que genera una fusió entre els personatges i el paisatge natural, realçant el patetisme de l'obra, encara que aquesta, a primera vista, no es deixi veure. Millet, juntament amb Daumier i Courbet, comprèn que, en el context de l'època, les manifestacions artístiques que plasmen la realitat, més enllà de les controvèrsies, centren l'atenció de l'espectador en un missatge crític que produeix una reacció, una mobilització que portarà com a corol·lari la consciència en la llibertat i la nació per deixar de banda el que té de superficial i individual el romanticisme.

## En el cinema

Al 2022, el director empordanés Joan Frank Charansonnet roda el film El Cas Àngelus, la fascinació de Dalí (El Caso Ángelus, la fascinación de Dalí) sobre l'història d'aquest quadre.

## Referències

* ↑ Argullol, Rafael «La riquesa continguda de la senzillesa». Ara Diumenge (Diari Ara), 30-08-2015, pàg. 19.
* ↑ Armengol, Montse «El cistell-taüll de Miller». Sàpiens [Barcelona], núm. 88, 2-2010, p. 20. ISSN: 1695-2014.
# La Barandilla

La Barandilla és una obra de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Grup de cinc cases unifamiliars d'estiueig entre mitgeres. Els núm. 12 i 14 tenen planta i pis, els núm. 16, 18 i 20, eren de planta baixa l'any 1980, però a l'any 2007 només el núm. 16 es manté amb una sola planta. Els núms18 i 20 han construït una remunta de dues plantes. Les úniques cases que no han patit reformes són la núm. 14 i la núm. 16. El conjunt, davant de mar, es troba enlairat sobre una placeta balconada. Fou construït aprofitant el fort pendent del carrer, a sobre d'una socolada amb mur de contenció de pedra i morter.
Les reformes i ampliacions han fet perdre part dels valors del conjunt.

## Referències

* 1 2 «La Barandilla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Noturus baileyi

Noturus baileyi és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Tennessee (Estats Units).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S. 1818. Further account of discoveries in natural history, in the western states, made during a journey through the western region of the United States. Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 4 (núm. 1). 39-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Madonna Medici (Miquel Àngel)

La Madonna Medici és una escultura de marbre (alçada 226 cm) de Miquel Àngel Buonarroti, datada de 1521 - 1534 i que forma part de la decoració de la Sagristia Nova de la Basílica de San Lorenzo a Florència.

## Història

Per la correspondència de Miguel Àngel i d'altres documents se sap que la Madonna col Bambini, coneguda com a Madonna Medici, va ser una de les primeres escultures que va iniciar per al conjunt escultòric de la Sagristia Vella el 1521. Durant l'any 1526 estava encara treballant en ella. i el 1534 quan Miquel Àngel va viatjar a Roma va quedar inacabada, va ser transportada per Niccolò Tribolo a la Sagristia Nova i la va muntar junt amb les altres escultures del sarcófag dels germans Llorenç el Magnífic i Julià de Mèdici.
Existeixen diversos dibuixos preparatoris que daten de 1524 (Museu Britànic núm. 1859-6-25-570 i a la col·lecció gràfica de L'Albertina núm. 152), que mostra un grup de l'obra menys compacte, amb les cames de Madonna en paral·lel.

## Descripció

La composició té diverses similituds amb el baix relleu de la Mare de Déu de l'escala del mateix autor. La composició presenta la Mare de Déu asseguda en un bloc de marbre, més o menys cúbic i l'Infant es gira cap a ella amb un caire molt pronunciat, ocultant el seu rostre a l'espectador. Aquest moviment, juntament amb les cames entrellaçades de Maria crea un gran dinamisme amb efecte de remolí, que s'equilibra amb el cap inclinat de la Verge. Els cossos de la Mare de Déu i de l'Infant adopten una composició de formes anomenada «serpentinata» -una espècie de moviment de rotació a les figures-.

## Vegeu també

* Llista d'obres de Miquel Àngel
* Madonna Medici

## Referències

* ↑ Baldini, 1973, p. 100.
* ↑ Alvarez Gonzáles, 2007, p. 29.
* ↑ Baldini, 1973, p. 101.
* ↑ Nava, Virginio. «Le Donne di Michelangelo» (en italià). Arxivat de l'original el 2009-06-12. [Consulta: 17 novembre 2014].

## Bibliografia

* Baldini, Umberto. Michelangelo scultore (en italià). Milà: Rizzoli, 1973.
* Alvarez Gonzáles, Marta. Michelangelo, 2007. ISBN 978-88-370-6434-1.
# Magatzem Ensesa

El Magatzem Ensesa era un edifici situat a la carretera de Barcelona, núm. 57 de Girona. Va ser projectat per l'arquitecte Rafael Masó Valentí i promogut per l'industrial Josep Ensesa, pel que l'arquitecte va dissenyar diversos projectes.
Es tractava d'un magatzem format per una gran nau amb una coberta a dues aigües amb una estructura d'encavallades, i una altra de més petita de forma triangular coberta amb voltes de rajol pla. La façana era l'element més significatiu, amb sòcol de pedra de Girona, murs estucats coronats amb rajol a sardinell i trencaaigües, plafó central i medallons de ceràmica vidrada de color groc. Va ser construït al 1911, i enderrocat l'any 1981. Actualment es conserven alguns elements ceràmics al Museu d'Història de Girona.

## Referències

* ↑ Tarrús, Joan i COMADIRA, Narcís. Rafael Masó arquitecte noucentista. Barcelona: Lunwerg Editores, 1996.
# Filimanus perplexa

Filimanus perplexa és una espècie de peix marí pertanyent a la família dels polinèmids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 16 cm de llargària màxima.
* 11 radis tous a l'aleta dorsal i 13-15 a l'anal.
* 7 filaments pectorals, alguns dels quals s'estenen més enllà del punt mitjà de l'aleta anal.
* És un peix marí, demersal i de clima tropical (10°N-9°S, 96°E-116°E) que es troba al Pacífic occidental central a Indonèsia i a la província de Phuket a Tailàndia.
* És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Myers G. S., 1936. Ichthyology.--A new polynemid fish collected in the Sadong River, Sarawak, by D. William T. Hornaday, with notes on the genera of Polynemidae. J. Wash. Acad. Sci. v. 26 (núm. 9). 376-382.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Feltes, R. M., 1991. Revision of the polynemid fish genus Filimanus, with the description of two new species. Copeia 1991 (núm. 2): 302-322.
* 1 2 3 4 Capuli, Estelita Emily; Garilaa, Cristina V. «Filimanus perplexa Feltes, 1991 Splendid threadfin» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ Motomura, H., 2004. Threadfins of the world (Family Polynemidae). An annotated and illustrated catalogue of polynemid species known to date. FAO Species Catalogue for Fishery Purposes. Núm. 3. Roma, FAO, 117 p.
* ↑ Motomura, H., 2004. Threadfins of the world (Family Polynemidae).
* ↑ Feltes, R.M., Polynemidae. Threadfins. P. 3090-3116. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. 2001, Vol. 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). FAO, Roma

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Motomura, H., 2004. Family Polynemidae (Rafinesque, 1815) threadfins. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (32):18
# Jean Girardin

Jean Girardin (París, 10 de novembre, 1803 - Rouen, 29 de maig, 1884), fou un químic i agrònom francès.
En 1821 va entrar al Laboratori farmacèutic dels hospitals de París i el 1825 al Laboratori de Thénard, obtenint el 1828 la càtedra de química aplicada de Rouen. Allí va publicar el 1837 les seves Lliçons de Química elemental (publicades a Barcelona el 1839 pel químic català Francesc Carbonell Font); el 1880 se'n publicà la sisena edició. El 1838 fou nomenat professor d'agricultura de l'Escola d'aquesta Facultat fundada per iniciativa seva. El 1858 passà a Lilla a ocupar la càtedra d'agricultura d'aquella ciutat; el 1868 fou nomenat rector de l'Acadèmia de Clermont i el 1873 professor d'agricultura i química industrial de Rouen. Va escriure:
* Considerations générales sur les volcans (1830);
* Eléments de minéralogie (1826);
* Du sol arable (2ª. edició 1842);
* Chimie agricole (Caen, 1842);
* Des fumiers et autres engrais animaux (7ª. edició 1875);
* Résumé des conférences agricole sur les fumiers (3ª. edició 1854);
* Moyens d'utiliser le marc des pommes (4ª. edició 1854);
* Des marcs dans nos compagnes (1854);
* Traité élémentaire d'agriculture (3ª. edició 1874);
* Chimie générale appliquée (1868/69);
* Leçons de chimie élémentaire appliquée aux arts industriels (6ª. edició 1880); i gran nombre d'articles a Ann. Chim. Phys (1832/36).

## Bibliografia

* * Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 172. (ISBN 84-239-4526-X)
# La Defensa Comercial

La Defensa Comercial va ser una associació formada per la unió de botiguers i comerciants de Palafrugell i municipis de la rodalia que tenia per objectiu la defensa i foment dels interessos del comerç local. En algunes ocasions, aquesta defensa portava a enfrontaments amb el cooperativisme. Va ser creada el 1925 i refundada el 1932 després d'uns anys d'inactivitat, des de 1928. El fons de La Defensa Comercial va ser conservat pels descendents de l'últim president de l'entitat fins al seu ingrés el 2016 a l'Arxiu Municipal de Palafrugell. El fons conté els estatuts, els reglaments, les llistes de socis i dels inscrits a les matrícules industrials de Palafrugell i de poblacions de la seva rodalia. Entre la correspondència destaquen cartes de resposta a La Defensa Comercial de polítics del moment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fons La Defensa Comercial». Arxiu Municipal de Palafrugell. Arxivat de l'original el 21 de desembre 2016. [Consulta: 17 maig 2016].

## Bibliografia

* Turró Anguila, Jordi. L'historiador Ramir Medir (1889-1974). Col·lecció Galeria de Personatges, núm. 5. Revista de Palafrugell. Ajuntament de Palafrugell. 2007.

## Enllaços externs

* Fons La Defensa Comercial Arxivat 2016-12-21 a Wayback Machine. a l'Arxiu Municipal de Palafrugell
# Noturus munitus

Noturus munitus és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S. 1818. Further account of discoveries in natural history, in the western states, made during a journey through the western region of the United States. Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 4 (núm. 1). 39-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Avaluació per competències

L'avaluació per competències és un tipus d'avaluació que no es fixa solament en el resultat o producte final sinó en el procés i les habilitats que adquireixen els qui fan una tasca concreta. Pot dur-se a terme a l'entorn laboral o educatiu (prenent les competències bàsiques com a indicadors de progrés).
Per dur a terme l'avaluació es poden prendre nivells d'assoliment d'una determinada capacitat, expressada en percentatge, nivells de proficiència o similars. La capacitat s'ha de veure plasmada en la possibilitat d'executar amb èxit determinades tasques o aprenentatges i en l'adquisició d'uns coneixements que ho permeten. S'usen habitualment rúbriques d'avaluació, amb dues columnes, a l'esquerra els indicadors o elements d'avaluació i a les columnes els percentatge o nivells, que poden expressar-se numèricament o amb descripció del que és capaç de fer qui arribi a cada nivell.
Com que les competències són habilitats personals que es veuen a la pràctica però que sempre tenen un component subjectiu (no es pot avaluar el que sap la persona, només el que es pot veure que sap), s'aconsella diversificar els elements i moments de l'avaluació, per tal de provocar situacions on s'hagin de posar en acte les competències.

## Referències

* ↑ Vives, Vicens. «Què són les competències clau a la LOMLOE i com t'afecten?», 19-01-2022. [Consulta: 24 agost 2024].
* ↑ Nati. «L'avaluació competencial i els instruments d'avaluació I natibergada.cat», 26-05-2024. [Consulta: 24 agost 2024].
* ↑ «Evaluacion por competencias: ¿qué es y cómo hacerla?» (en castellà). [Consulta: 28 agost 2024].
* ↑ Factorial. «Cómo hacer una evaluación por competencias en tu empresa» (en espanyol europeu), 21-12-2020. [Consulta: 28 agost 2024].
* ↑ Morales López, Sara; Hershberger del Arenal, Rebeca; Acosta Arreguín, Eduardo; Morales López, Sara; Hershberger del Arenal, Rebeca «Evaluación por competencias: ¿cómo se hace?» (en castellà). Revista de la Facultad de Medicina (México), 63, 3, 6-2020, pàg. 46–56. DOI: 10.22201/fm.24484865e.2019.63.3.08. ISSN: 0026-1742.

## Enllaços externs

* «Avaluació per competències». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Nowogrodziec

Naumburg am Queis (Avui Nowogrodziec, ciutat de la Baixa Silèsia regència de Legnica)
Naumburg am Queis, està dintre del cercle de Bolesławiec, (Bunzlau) a la vora del riu Queis. Té estació de ferrocarril de la línia Lwówek Śląski-Siegersdorf. Té dos temples catòlics i un evangèlic; un convent de religioses Magdalenes fundat el 1217 pel duc Enric I el Barbut, i tribunal de partit. Central elèctrica, indústries de ceràmica i d'as-serrar fusta i de polir vidres.
En l'antiguitat fou una de les ciutats de la Hogen Landstrasse --(equivalent al Camí Reial de Catalunya)-- i fou fundada el 1233. Prop de la vila hi ha el turó Kaiser Friedrichshöhe amb torre panoràmica.
És fill il·lustre d'aquesta petita ciutat, el compositor musical Joseph Ignaz Schnabel (1767-1831).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 37, pàg. 1242 (ISBN 84-239-4537-5)
# Noè Rivas i Cabado

Noè Rivas i Cabado (Sants-Barcelona, 15 de febrer de 1960), músic, compositor, intèrpret, pedagog i animador d'espectacles familiars i infantils.
Des del 1977 ha dedicat la seva vida artística a la creació d'espectacles per a la mainada. Va fundar el col·lectiu Cinc Dits d'Una Mà (1979-1984) al costat de Xesco Boix, Àngel Daban, Lluís Maria Panyella i Toni Giménez. Ha publicat i participat en unes quaranta discos i llibres de temàtica infantil. L'any 2005 rep el premi ARC al millor espectacle per a públic familiar. El 2009 rep el premi Reconeixement Infància 2009, juntament amb Lluís Maria Panyella, Àngel Daban i Toni Giménez. A banda de la seva trajectòria en solitari, forma part d'experiències musicals com Magari Trio, Quartetto de Tres, Noè i els Bandafesta, i Els Manetes.

## Referències

* ↑ «Barreja de ritmes amb Noè Rivas». La Xarxa. [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ Enderrock.cat. «Es reuneixen Els Cinc Dits d'Una Mà | Enderrock.cat». [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ «El santsenc Noè Rivas rep un premi ARC». El3.cat. [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ «Dyango, Gerard Quintana i Dagoll Dagom, Premis ARC 2005». VilaWeb, 21-06-2005.
* ↑ «Premi als Cinc Dits d'Una Mà». El Punt, 24-11-2009.
* ↑ «Noè Rivas». Revista CARRER. Fundació La Roda, núm. 54, pàg. 16 [Consulta: 8 gener 2016].

## Enllaços externs

* Noè Rivas i Cabado - Lloc web oficial