OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Iluocoetes elongatus

Iluocoetes elongatus és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima temperat que viu fins als 40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Argentina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jenyns L. 1840-1842. Fish. A: The zoology of the voyage of H. M. S. Beagle, under the command of Captain Fitzroy, R. N., during the years 1832 to 1836. Londres: Smith, Elder, and Co. Issued in 4 parts. Fish, Voyage Beagle . i-xvi + 1-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Smitt, F. A., 1898. Poissons de l'expédition scientifique à la Terre de Feu. II. Bihang till Kongl. Svenska vetenskaps-akademiens handlingar. Stockholm. v. 24 (afd. 4) (núm. 5): 1-80, Pls. 1-6.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Leo Wright

Leo Wright (Wichita Falls, Texas, USA, 14 de desembre de 1933 - Viena, Àustria, 14 de desembre de 1933) fou un músic de jazz estatunidenc intèrpret de saxofon alt, flauta i clarinet.
Va aprendre a tocar al saxo alt amb el seu pare i posteriorment completà la seva formació musical estudiant el saxofon (tenor) John Hardee, a Dallas, Texas. Professionalment debutà amb Saunder King i més tard s'instal·là a Nova York. Després d'actuar en l'orquestra de Charles Mingus entrà a formar part de la d'en Dizzy Gillespie (el 1959). Amb questa orquestra el 1963 va fer una gira per Europa, on posteriorment decidí instal·lar-s'hi. A partir de llavors continuà la seva carrera entre Escandinàvia, Berlín, Viena i puntualment a Califòrnia, on el 1978 tocà com a músic invitat amb el trio de Red Garland, Keyston Korner de San Francisco.
Al llarg de la seva trajectòria professional realitz`nombroses gravacions amb músics diferents, entre els que cal mencionar a Oliver Nelson, Dave Pike, Carmell Jones, Herbie Mann, Richard Williams, Kenny Burrell i Dizzy Gillespie, i de les que destaca: Night in Tunisia (1960), Kush (amb Gillespie, 1961) i I Remember Clifford (amb R. Williams, 1960).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 1459 (ISBN 84-239-4570-7)
# La història d'Esther Costello

La història d'Esther Costello (títol original en anglès: The Story of Esther Costello) és una pel·lícula britànica de David Miller, estrenada el 1957. Ha estat doblada al català

## Argument

A partir de la novel·la de Nicholas Monsarrat. És la història d'una jove òrfena a conseqüència d'un accident de granada que també l'ha deixada sord-muda i cega. En principi és confiada a una mala dona, després el capellà del poble s'hi fica i demana a una dona rica de portar-la a un centre de reeducació, Esther retroba progressivament les seves capacitats gràcies a l'amistat que uneix les dues dones.

## Repartiment

* Joan Crawford: Margaret Landi
* Rossano Brazzi: Carlo Landi
* Heather Sears: Esther Costello
* Lee Patterson: Harry Grant
* Ron Randell: Frank Wenzel
* Fay Compton: Mare superiora
* John Loder: Paul Marchant
* Denis O'Dea: pare Devlin
* Sid James: Ryan
* Bessie Love: Una dona a la galeria d'art

## Premis i nominacions
### Premis

* 1958: BAFTA a la millor actriu per Joan Crawford

### Nominacions

* 1957: Lleó d'Or
* 1958: Globus d'Or a la millor actriu secundària per Heather Sears
* 1958: BAFTA al millor guió britànic per Charles Kaufman

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, núm. 283 (anglès)
* Sight and Sound, tardor 1957, p. 108 (anglès)
* Cahiers du cinema, núm. 87, setembre 1958 (francès)

## Referències

* ↑ esadir.cat. La història d'Esther Costello. esadir.cat.
* ↑ «The Story of Esther Costello». The New York Times.
# San Cristovo das Viñas

San Cristovo das Viñas és una de les cinc parròquies que formen el municipi de la Corunya, a Galícia. Està situada a l'oest del terme municipal i va pertànyer al municipi d'Oza fins al 1912, any en què aquest és annexionat al de la Corunya.

## Història

Després de l'aprovació de la Constitució espanyola de 1812 i la creació dels ajuntaments constitucionals, la parròquia de San Cristovo das Viñas es va integrar al municipi d'Oza juntament amb les parròquies de San Pedro de Visma, San Vicenzo de Elviña i Santa María de Oza. El 1912, el municipi de la Corunya va annexionar el municipi d'Oza i San Cristovo das Viñas va passar a ser una de les cinc parròquies de la Corunya.

## Demografia

L'any 2014 tenia 5.443 habitants repartits entre 16 entitats de població: A Grela, O Birloque, O Bosque, A Cabana, Cances, A Cova, Fontenova, Laxes de Orro, Lonzas, O Martinete, A Moura, As Rañas, San Cristovo das Viñas, San Xosé, Someso i A Silva. Bona part dels barris de la parròquia formen part de la trama urbana de la ciutat de la Corunya i, per tant, no es tenen en compte en el cens de població anterior.

## Llocs d'interès

* Estació d'A Coruña
* Església de San Cristovo das Viñas
* Cruceiro

## Referències

* 1 2 Llei segons la qual s'agrega al terme municipal de La Corunya el de Santa María de Oza. Gaceta de Madrid núm. 195, del 13/07/1912. Pàgina 108
# Orazio Scaletta

Orazio Scaletta (Cremona, pels volts del 1550 - Pàdua, 1630, a conseqüència de la pesta) fou un compositor italià. Fou primer mestre de capella d'una església de Salò, després, a partir del 1607, exercí les mateixes funcions a Cremona, més tard a Bèrgam i, per fi, en l'església de Sant Antoni de Pàdua. Compongué Villanelle allà Romana, a tres veus (1590); Canzonette, a 4 veus (1595); Madrigals, a 6 veus, i una Missa de difunts, a 4 veus. A més deixà dos petits tractats: Scala della musica (24 edicions conegudes entre 1598 i 1685) i Primo scalino della scala di contrapunto (1622).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 54, pàg. 835 ISBN 84 239-4554-5
# Ilyodon xantusi

Ilyodon xantusi és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: és una espècie de peix endèmica de les conques dels rius Armeria i Coahuayana.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., 1907. The poeciliid fishes of Rio Grande do Sul and the La Plata Basin. Proceedings of the United States National Museum v. 32 (núm. 1532). 425-433.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Hubbs, C. L. & C. L. Turner. 1939. Studies of the fishes of the order Cyprinodontes. XVI. A revision of the Goodeidae. Misc. Publ. Mus. Zool. Univ. Mich. Núm. 42: 1-80, Pls. 1-5.
* 1 2 3 «Ilyodon xantusi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Espinosa Pérez, H., M.T.G. Dillanes i P.F. Mata, 1993. Listados faunísticos de México. III. Los peces dulceacuicolas Mexicanos. Universidad Nacional Autónoma de Mexico, Mèxic. 98 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Leon Kirchner

Leon Kirchner (Brooklyn, 24 de gener de 1919 - Manhattan, 17 de setembre de 2009) fou un compositor estatunidenc.
Kirchner, fill de pares russos, es va criar a Los Angeles, on va estudiar amb Arnold Schönberg, Roger Sessions i Ernest Bloch a la Universitat de Califòrnia a Berkeley. Si al principi de la seva carrera musical va rebre influències de Paul Hindemith, Béla Bartók i Igor Stravinski, ràpidament va passar a una sincera identificació amb l'estètica, encara que no tant amb els procediments específics, de Schönberg, Berg i Anton Webern.
D'extraordinari talent com a pianista i director d'orquestra, Kichner va ser sobretot un gran compositor. Membre de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Lletres i de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències, va ser guardonat en dues ocasions pel Cercle de Crítics de Música de Nova York i va rebre el premi de Naumburg i el Pulitzer per la seva obra Quartet de corda núm. 3 i el premi Friedheim. També va dur a terme una sèrie de festivals de música que van ser capdavanters en tot el món i va donar classe durant molts anys a la Universitat Harvard.
Entre les seves obres cal destacar:
* Lily (1977), òpera en tres actes, llibret del mateix compositor a partir de la novel·la de Saül Bellow Henderson the rain king.
* Simfonia (1951)
* Concert núm. 1 per a piano (1953), guanyadora del premi Naumburg
* Toccata (1955)
* Concert per a violí, violoncel, 10 vents i percussió (1960)
* Sonata per a piano núm. 3, The forbidden

## Referències

* ↑ «Leon Kirchner». Encyclopædia Britannica [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ Lentz III, Harris M. Obituaries in the Performing Arts, 2009: Film, Television, Radio, Theatre, Dance, Music, Cartoons and Pop Culture. McFarland, 24 de maig de 2010, p. 289. ISBN 978-0-7864-4174-7.
* ↑ «Leon Kirchner». The Telegraph, 28-09-2009 [Consulta: 12 setembre 2017].
# La passió de viure

La passió de viure (títol original en anglès: The Music Lovers) és una pel·lícula britànic dirigida per Ken Russell i estrenada el 1971. Ha estat doblada al català.

## Argument

La pel·lícula descriu la vida de Piotr Ilitx Txaikovski.
Jove professor al Conservatori de Música de Moscou, Txaikovski dona el seu primer concert per a piano i orquestra davant una sala abarrotada d'estudiants, de professors i de melòmans. En l'acollida l'entusiasme reservat al compositor, Rubinstein, el director de l'establiment i mentor del jove, respon amb una severa crítica i formula consells que Txaikovski s'afanya a rebutjar. Tot i que pot perdre la seva feina, Txaikovski rep de Nedeshda Von Meck, una rica vídua que admira el seu talent, la concessió d'una renda perquè es dediqui exclusivament a la composició. La vídua es nega a trobar-se amb ell, però Piotr és obligat a enviar-li en primer lloc totes les seves composicions i a divertir-la amb una abundant correspondència.
Txaikovski té aviat una brillant carrera artística, però la seva vida privada es fa cada vegada més ambigua, ja que intenta reprimir les seves pulsions homosexuals. Està igualment obsessionat per la mort de la seva mare, víctima del còlera, que s'ha volgut cuidar gràcies a l'únic remei conegut en aquell temps i que ha mort doncs després d'haver estat submergida en un bany d'aigua bullent. Pertorbat per aquest record dolorós i inquiet d'haver d'amagar la seva orientació sexual llavors prohibida en Rússia, creu trobar una feliç solució casant-se amb l'aventurera Antonina Milioukova: una tria que resulta desastrosa quan descobreix que es tracta d'una nimfòmana que no pot satisfer.
Una vegada més la vídua Von Meck ve al seu socors, l'alberga a la seva casa de camp, on el compositor pot treballar en pau. Tanmateix, malgrat la celebritat ara guanyada, la seva dona Nina és tancada en un hospital psiquiàtric, Txaikovski rellisca en un pessimisme creixent. A poc a poc tots els seus amics, i fins i tot la seva mecenes, li giren l'esquena.
Malgrat la seva Simfonia núm. 6 «La Patètica», on el compositor tanca tota la seva desesperació i que dirigeix ell mateix amb un èxit ressonant, la seva vida se li ha fet insostenible. Un dia, beu conscientment aigua potable contaminada i contreu el còlera: mor sofrint el mateix suplici que la seva mare.

## Repartiment

* Richard Chamberlain: Piotr Ilitx Txaikovski
* Glenda Jackson: Antonina Milioukova
* Izabella Telezynska: Nadejda von Meck
* Max Adrian: Nikolai Rubinstein
* Christopher Gable: Comte Anton Chilouvsky
* Kenneth Colley: Modeste Txaikovski
* Maureen Pryor: La mare de Nina
* Sabina Maydelle: Sasha Txaikovski
* Andrew Faulds: Davidov
* Bruce Robinson: Alexei Sofronov

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, Número 446 (anglès)

## Referències

* 1 2 «La passió de viure». esadir.cat.
* ↑ «The music lovers». The New York Times.
# Plagioscion pauciradiatus

Plagioscion pauciradiatus és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central: Surinam.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1861. Revision of the genera of North American Sciaeninae. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13. 79-89.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1917. Ichthyologische Beiträge (XIX). Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 54 (núm. 18): 228-229.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Steindachnerina quasimodoi

Steindachnerina quasimodoi és una espècie de peix de la família dels curimàtids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Fowler H. W. 1906. Further knowledge of some heterognathus fishes. Part I. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 58. 293-351.
* ↑ Vari, R. P.& A. Williams Vari. 1989. Systematics of the Steindachnerina hypostoma complex (Pisces, Ostariophysi, Curimatidae), with the description of three new species. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 102 (núm. 2): 468-482.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sanagia velifera

Sanagia velifera és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Sanaga (el Camerun).

## Referències

* 1 2 3 Holly, M., 1926. Einige neue Fischformen aus Kamerun. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 63 (núm. 18): 155-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Sanagia velifera». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos dins de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Leopold Ludwig

Leopold Ludwig (Vítkovice, 12 de gener de 1908 - Hamburg i Lüneburg, 24 d'abril de 1979) fou un director d'orquestra alemany.

## Biografia

Ludwig tocava el piano i l'orgue de petit, i després va estudiar piano i composició a Viena. La seva primera aparició com a director d'orquestra va ser a Opava el 1931; Després d'estades a Gablonz, Teplitz-Schönau i Oldenburg, va ocupar el càrrec de primer director a l'Òpera Estatal de Viena el 1939. El 20 d'abril de 1942, Adolf Hitler el va nomenar Staatskapellmeister. El 1943 va treballar com a director d'orquestra a la "Städtische Oper Berlin". Durant la seva estada a Berlín, entre altres coses, es va gravar per ràdio Abu Hassan de Carl Maria von Weber el 1944.
Després de la fi de la Segona Guerra Mundial, un tribunal militar britànic el va condemnar a un any i mig de presó amb llibertat condicional i multa a l'abril de 1946 perquè havia amagat la seva pertinença al NSDAP, que existia des de 1937, al qüestionari.
Després de treballar com a director convidat a la "Städtische Oper Berlin" i a "l'Òpera Estatal de Berlín", Ludwig va ser director de música general a "l'Òpera Estatal d'Hamburg" del 1951 al 1971. El seu extens repertori abastava obres del barroc al modern i també va dirigir diverses estrenes mundials, com Der Prinz von Homburg de Hans Werner Henze (1960) o Jacobowsky i el coronel de Giselher Klebe (1965).
Ludwig també va ser actiu internacionalment i va fer aparicions en el Festival d'Edimburg el 1952. El 1959 va dirigir el Rosenkavalier al Festival de Glyndebourne. També va fer aparicions a Nàpols, Buenos Aires, Montevideo i Santiago de Xile. Després del seu reeixit modernisme d'Hamburg hi dirigí Parsifal el 1968 va ser nomenat membre de l'Opera Metropolitana de Nova York, on va dirigir Parsifal el 1970.
A més de la seva feina com a director d'òpera, va dirigir concerts i va enregistrar diversos discos, incloses les 4ª i 9ª simfonies de Gustav Mahler. El 1958 Leopold Ludwig va rebre la medalla Johannes Brahms a Hamburg i el 1968 el Senat d'Hamburg li va atorgar el títol de professor.
Després d'acabar la seva carrera com a director d'orquestra, Leopold Ludwig va viure jubilat a Lüneburg.

## Bibliografia

* Mechthild Albus: Ludwig, Leopold. A: Nova biografia alemanya (NDB). Volum 15, Duncker & Humblot, Berlín 1987, ISBN 3-428-00196-6, p. 431 f. (Versió digitalitzada).
* Leopold Ludwig. A: Die Zeit, núm. 20/1956
* Leopold Ludwig, Internationales Biographisches Archiv 23/1979, del 28 de maig de 1979, a l'Arxiu Munzinger (començament de l'article disponible gratuïtament)

## Referències

* 1 2 Fred K. Prieberg: Handbuch Deutsche Musiker 1933–1945, CD-Rom-Lexikon, Kiel 2004, S. 4362, siehe auch Ernst Klee: Das Kulturlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945. S. Fischer, Frankfurt am Main 2007, ISBN 978-3-10-039326-5, S. 379.
* ↑ https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&cqlMode=true&query=idn%3D358476925
* ↑ Programmhefte der Hamburgischen Staatsoper vom 15. Juni 1960 und vom 1. novembre 1965.
* ↑ Programmheft der Hamburgischen Staatsoper vom 12. abril 1968.
* ↑ Fred K. Prieberg: Handbuch Deutsche Musiker 1933–1945, CD-Rom-Lexikon, Kiel 2004, S. 4362.
# Planeses

Planeses (en occità Planesas i en francès oficialment Planèzes) és un municipi de la comarca de la Fenolleda, al departament dels Pirineus Orientals. Es troba en la zona de parla occitana de transició al català. Forma part de la comarca natural de l'Altiplà de Sornià.

## El poble

El poble de Planeses es troba a 160 m d'altitud, a l'esquerra de l'Aglí, format per un petit grup de cases enlairades damunt el riu i centrades per l'antiga església parroquial de Sant Pere (segle XI-XII), avui desafectada, petit edifici que mereixeria una millor sort.
El parlar de Planeses, com el de Rasigueres i el de Caramany, ha conservat molts trets catalans, fet que fa que hom el consideri un parlar occità de transició vers el català.

## El Terme

El terme municipal de Planese, de 6,16 km² d'extensió, es troba a la vall de l'Aglí, entre la Torre de França (E) i Rasigueres (W). El poble de Planeses és l'únic nucli de població del municipi, que limita, a més dels termes esmentats, amb el de Cassanyes (S) i Maurí (N). Només carreteres locals l'uneixen amb les poblacions pròximes.

## El territori

El sector de la vall de l'Aglí, ací relativament estreta, no sobrepassa de gaire els 100 m, mentre que el sector N. dominat per un altiplà calcari, s'eleva a 381 m al roc de L'Abella o 336 a Roca Corba (en els serrats que separen les conques de l'Aglí del riu de Maurí) i al S no arriba als 300. Prop del terme de Rasigueres hi ha antics meners de ferro. Una bona part del territori és cobert de garrigues i matolls i la superfície agrícola es limita a 161 ha (en mitja dotzena d'explotacions), dedicades en gran majoria a la vinya (158 ha de les quals de denominació d'origen controlada i 2 d'altres vins). Hi ha una societat cooperativa de vinificació. Hi ha una empresa de construcció d'obres públiques.

## Història

La Villa Planasiis, esmentada el 1260 (Planezes el 1660), fou seu d'una senyoria laica. Un senyor de Planeses era present el 1619 a les festes que tingueren lloc a Tolosa per acollir al duc Enric II de Montmorency. El 1706 el lloc és citat entre d'altres de la diòcesi d'Alet als quals el rei Lluís XIV concedí que el preu de la sal (necessitaria els ramats) es reduiria a 10 lliures el minot per compensar les males collites successives que havien sofert els seus habitants.

## Administració i política
### Alcaldes

| Alcalde | Període |
| François Jean | 1945 - 1953 |
| Charles Malet | 1953 - 1977 |
| Josette Jourda | 1977 - 2001 |
| Sidney Huillet | 2001 - |

## Demografia

La població era el 1365 de 20 focs, igual com el 1375, però a la fi del mateix segle xiv consta només 1 foc. El 1750 tenia 60 habitants, el 1762 i el 1789 comptava amb 12 focs i el 1818 el cens era de 97 h. Al llarg del segle xix es mantingué per damunt dels 100 h (129 el 1836, 138 el 1861, 169 el 1896), així com entrat el segle XX (152 el 1926), però els darrers decennis el procés és negatiu fins a arribar el 1982 que torna a pujar, arribant al 2015 amb 105 h.

## Bibliografia

* Gran Geografia Comarcal de Catalunya volum. núm. 14, pàgs. 476/77, Gran Enciclopèdia Catalana S.A. (ISBN 84-85194-59-4)
# Coendou speratus

Coendou speratus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels porcs espins del Nou Món (Erethizontidae). És endèmic del Brasil (Alagoas i Pernambuco). Es tracta d'un animal nocturn que s'alimenta essencialment de llavors. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment. El seu nom específic, speratus, significa ‘esperat’ en llatí.

## Referències

* ↑ Pontes, A. R. M.; Gadelha, J. R.; Melo, É. R. A.; De Sá, F. B.; Loss, A. C.; Junior, V. C.; Costa, L. P.; Leite, Y. L. R. 2013. «A new species of porcupine, genus Coendou (Rodentia: Erethizontidae) from the Atlantic forest of northeastern Brazil». Zootaxa, 3.636: 421-438
* ↑ Entrada «Coendou» d'Animalia (en anglès).