OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francis Howard McKay

Francis Howard McKay (7 de març de 1901 - setembre 1985) va ser un compositor i educador musical estatunidenc. Va ser el tercer fill de la parella Frederick Harrison McKay i Ila Diantha Pangborn i, per tant, un germà petit de George Frederick McKay, també compositor.

## Bibliografia

McKay va estudiar per primera vegada a la Washington State University de Spokane. Més tard es va canviar a l'"Eastman School of Music" de Rochester i va estudiar violí amb Vladimir Reznikof, entre altres coses. Durant aquest temps va ser membre de l'Orquestra Filharmònica de Rochester i de l'Orquestra del Teatre Eastman de Rochester. Va completar els seus estudis a la Universitat de Washington a Seattle i va rebre el títol de "Bachelor of Music"" i el "Master of Arts".
Des del 1936 va ensenyar a diversos conservatoris i universitats dels estats nord-americans d'Oregon, Washington i Califòrnia, com "l'Oregon College of Education" de Monmouth i el "Los Angeles Conservatory of Music", ara: "California Institute of the Arts de Los Angeles", on teoria musical.
Com a compositor va escriure obres per a grups de concerts i música de cambra per a instruments de vent. Va ser membre de la Societat Americana de Compositors, Autors i Editors (ASCAP) des de 1946.

## Bibliografia

* Wolfgang Suppan, Armin Suppan: Das Neue Lexikon des Blasmusikwesens, 4. Auflage, Freiburg-Tiengen, Blasmusikverlag Schulz GmbH, 1994, ISBN 3-923058-07-1
Paul E. Bierley, William H. Rehrig: L'enciclopèdia patrimonial de la música de banda: compositors i la seva música, Westerville, Ohio: Integrity Press, 1991, ISBN 0-918048-08-7
* E. Ruth Anderson: Compositors americans contemporanis: un diccionari biogràfic, segona edició, Boston: GK Hall, 1982, 578 pàg., ISBN 978-0-816-18223-7
Paul A. Balshaw: el Departament de Música de la Universitat Marshall presenta el cor A Cappella el 1969.

## Referències

* 1 2 Registre de descendents, generació núm. 2 Ila Diantha Pangborn(arxivada)
# Masoveria de Can Cabot

Masoveria de Can Cabot és una obra de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És una casa de quatre cossos distribuïts irregularment. A la façana principal hi ha un portal de mig punt d'onze dovelles, i a sobre una finestra amb llinda de pedra granítica en la qual hi ha la data de construcció, 1617. La coberta és a dues aigües. Té un rellotge de sol a la façana. A la banda dreta hi ha un cos afegit tardanament (al segle XIX), però mantenint l'estètica de la resta de la casa.
La família Cabot és molt present a Sant Andreu de Llavaneres, de manera que moltes cases del poble duen el seu cognom. Una de les darreres propietàries fou Francesca Cabot i Cadafalch. Actualment en són propietaris la família Soler i Cabot.

## Referències

* ↑ «Masoveria de Can Cabot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Francisco Correa de Arauxo

Francisco Correa de Arauxo (Sevilla, batejat el 17 de setembre de 1584 - Segòvia, 31 d'octubre de 1654) va ser un destacat compositor organista i teòric musical andalús de l'època de transició entre el Renaixement i el Barroc.
Molts biògrafs l'han confós amb Francisco Arauxo i Arauxo, bisbe de Segòvia, però, segons Saldoni, es tracta de dos personatges diferents.
Fou organista de l'església del Salvador, de Sevilla, i va escriure una obra titulada Libro de tientos y discursos de música pràctica y teórica de organo, intitulado Facultad orgànica, con el cual, y con moderado estudio y perserverancia, cualquier mediano tañedor puede salir aventajado en ella (Alcalà. 1626), i el tractat Casos morales de la música, què, de creure en Fétis, es troba en la Biblioteca Nacional de Lisboa, junt amb algunes poesies de l'autor.
També deixà composicions per a orgue, algunes de les quals han estat publicades en el Museo orgánico español d'Eslava.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 5 (ISBN 84-239-4505-7)

## Referències

* ↑ Cea Galán, Andrés «Semblanzas de compositores españoles, Nueva serie: Francisco Correa de Arauxo (1584-1654)». Revista de la Fundación Juan March, 388, 2009, pàg. 2-7.
# Haworthia magnifica var. splendens

Haworthia magnifica var. splendens és una varietat de Haworthia magnifica del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia magnifica var. splendens és una suculenta perennifòlia de creixement lent que forma una roseta sense tija, generalment solitària, amb fulles de color verd fosc a violàcies amb tubercles brillants i elevats; i de 4 a 5 línies longitudinals de color gris platejat al llarg de la part superior. La roseta creix fins a 8 cm de diàmetre. Les fulles estan inflades, triangulars i de fins a 3,5 cm de llargada. La punta de les fulles és més o menys translúcida entre les nervadures. La roseta produeix una inflorescència esvelta de fins a 40 cm d'alçada amb 15 a 25 flors blanques amb vena mitjana de color marronós verd i gola verda. Només algunes flors s'obren alhora.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental, concretament, a l'àrea d'Albertinia.
En el seu hàbitat, aquestes plantes creixen arran de terra i la seva elaborada coloració serveix de fet per camuflar-les sota la protecció dels escassos arbustos i al costat de les roques protectores. Les seves puntes i la part superior de les fulles transparentes actuen com a finestres que deixen entrar la llum al seu interior perquè puguin fer la fotosíntesi des de l'interior, sense haver d'exposar més de la seva massa a les amenaces potencials de la natura.

## Taxonomia

Haworthia magnifica var. splendens va ser descrita per J.D.Venter i S.A.Hammer i publicat a Cact. Succ. J. (Los Angeles) 70: 180, a l'any 1998.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
magnifica: epítet llatí que significa "magnífic".
var. splendens: epítet llatí que significa "brillant, esplèndid, magnífic, bonic".

### Sinonímia

* Haworthia splendens (J.D.Venter & S.A.Hammer) M.Hayashi, Haworthia Study 3: 13 (2000).
* Haworthia mirabilis var. splendens (J.D.Venter & S.A.Hammer) M.B.Bayer, Haworthia Update 7(4): 35 (2012).

## Referències

* ↑ «Haworthia magnifica var. splendens». World of Succulents. [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ «Haworthia magnifica var. splendens» (en anglès). Denver Botanic Gardens. [Consulta: 8 juliol 2021].
* 1 2 «Haworthia magnifica var. splendens». Cactus-art.biz. [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ «'Haworthia magnifica var. splendens» (en anglès). World Checklist of Selected Plants Families. (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names:Latin and Greek Meanings and Derivations |A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès). Calflora. [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ «Sinònims de Haworthia magnifica var. splendens». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 8 juliol 2021].
# Jeanne Richomme

Jeanne Richomme Raunay (París, 1869 - ?, 1942) fou una mezzosoprano francesa, filla del pintor Richomme i germana de l'actor Dumeny (pseudònim de Richomme).
El 1888 es presentà per primera vegada en el teatre de l'Òpera de París en el rol d’Uta del Sigurd. El 1889 va contraure matrimoni amb el metge Albert Filleau, i per aquest motiu deixà l'escena, però en enviudar el 1896 tornà a presentar-se en els escenaris, acceptant primer un contracte en el Teatre de la Moneda de Brussel·les; allà cantà, entre altres òperes Guillem Tell i Faust, a més, creà el paper de Guillem del Fervaal de Vincent d'Indy, passant després al teatre parisenc de l'Opéra-Comique el 1898.
En els concerts Colonne, Lamoureux i altres recollí molts aplaudiments cantant Ifigenia in Tauride (1899-1900). Després de la seva brillant actuació en la capital francesa, fou aplaudida en diverses ciutats de províncies. El 1901 creà a París el paper de Jeauníne de l’Ouragan, i el 1903 el de Titania en l'obra del mateix nom. Les principals òperes en les que lluí les seves facultats artístiques foren, a més de les ja citades, Fidelio, Lohengrin, Erodiade, Eristrate, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 49, pàg. 1451, ISBN 84 239-4549-9
# Leiria

Leiria és un municipi portuguès, situat al districte de Leiria, a la regió del Centre i a la subregió de regió de Leiria. L'any 2021 tenia 128.860 habitants. Limita al nord amb Pombal, a l'est amb Ourém, a sud amb Batalha i Porto de Mós, al sud-oest amb Alcobaça i a l'oest amb Marinha Grande.

## Història

Leiria és l'antiga Collippo ó Callippo dels colimbris. Sertori envià a aquesta els habitants de Liria que acabava de conquistar. Els sueus se n'apoderaren l'any 414 i Leovigild la incorporà el 585 al regne visigot. El 715 caigué en mans musulmanes, encara que Fruela I la recuperà el 753, el califa de Còrdova Mahomet tornà a conquerir-la el 850.
El 1134 Alfonso Enriques la lliurà del jou àrab menant construir el seu castell amb baluards i muralles. El 1140, mentre Alfons I es trobava en guerra amb Alfons VII de Lleó i sent alcalde major del castell en Payo Guterres, el califa de Còrdova la prengué passant a ganivet els seus defensors i incendiant el monestir de Santa Maria da Pena.
Poc temps després fou rescatada després d'un setge sagnant, i Sanç I el 1195 li concedí grans privilegis per a facilitar la seva repoblació. El 1142 era força populosa, pel qual se li atorgà el títol de vila, residint-hi després els sobirans durant curtes estades. Joan III l'elevà a la categoria de ciutat amb bisbat el 1545. La seu episcopal fou suprimida el 1882.(¹)

## Població

Població del concelho de Leiria (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 37.930 | 29.803 | 54.422 | 55.234 | 82.988 | 96.517 | 102.762 | 119.847 | 124.701 |

## Freguesies

| Amor Arrabal Azoia Bajouca Barosa Barreira Bidoeira de Cima Boa Vista Caranguejeira Carreira | Carvide Chainça Coimbrão Colmeias Cortes Leiria Maceira Marrazes Memória Milagres | Monte Real Monte Redondo Ortigosa Parceiros Pousos Regueira de Pontes Santa Catarina da Serra Santa Eufémia Souto da Carpalhosa |

## Referències

* (¹)Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1526 (ISBN 84-239-4529-4)
# Leo Smith (compositor)

Leo Joseph Leopold Smith (Birmingham, Regne Unit, 26 de novembre de 1881 – Toronto, Canadà, 18 d'abril de 1952) fou un violoncel·lista i compositor canadenc d'origen anglès.
Estudià en la Universitat i en el Reial Col·legi de Música de Manchester i després d'haver romàs cinc anys a l'orquestra Hallé, dirigida per Richter, i altres cinc més a la del Covent Garden, passà al Canadà on fou nomenat professor d'harmonia i de violoncel del Conservatori de Toronto.
Com a compositor se li deuen diverses obres per a violoncel, melodies vocals, cors i música religiosa. Va publicar treballs sobre estètica musical i Rudiments of Music.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 399 (ISBN 84 239-4556-1)
# Leonardo Del Monte y Medrano

Leonardo Del Monte y Medrano (Santiago de los Caballeros (República Dominicana) - Guanabacoa, (Cuba), 28 d'agost, 1820) fou un magistrat dominicà.
El 1777 començà a exercir la seva professió, fou assessor de la plaça de Bayajá, alcalde ordinari de la seva ciutat nadiua i síndic procurador de la mateixa vila fins a la cessió de l'Illa a França pel Tractat de Basilea entre la República Francesa i la monarquia de Carles IV, signat el 22 de juliol de 1795.
Llavors es traslladà a Maracaibo (Veneçuela), on fou tinent-governador i auditor de guerra, sent nomenat el 1809 oïdor honorari i auditor de l'Havana. L'últim destí que exercí fou el de governador d'Apodaca.
Va ser pare del famós escriptor i poeta Domingo Del Monte (1804-1853).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1532/33. (ISBN 84-239-4517-0)
# Leonid Polovinkin

Leonid Polovinkin (Kurgan, 1 d'agost de 1894 $^{(Julià)}$ - Moscou, 8 de febrer de 1949), nom complet amb patronímic Leonid Alekséievitx Polovinkin, rus: Леонид Алексеевич Половинкин, fou un compositor i pianista rus. És considerat i celebrat al seu país com un distingit compositor que va marcar la transició del modernisme musical rus al realisme socialista estalinista.
Va néixer en una família de constructors de línies fèrries. La seva mare cantava i tocava el piano, sense haver estudiat música d'una manera sistemàtica, cosa que desitjava per al seu fill. El 1904 es van traslladar a Moscou començant la seva formació musical, a més de l'estudi de francès i alemany. El 1906 va ingressar en el col·legi Polivanov, una de les millors escoles secundàries privades de Rússia. Era un nen de salut delicada, emmalaltint repetides vegades de pulmonia. Per enfortir-se va practicar molt esport. El 1908 es va apassionar pel teatre, assistint a moltes representacions i concerts. Es va matricular a l'escola de Dret de la Universitat de Moscou, però el més important per a ell era la música.
Va estudiar al Conservatori de Moscou entre 1914 i 1924, sent els seus principals mestres Iuli Konius en piano, Reinhold Glière en polifonia, Nikolai Miaskovski i Serguei Vassilenko. Es troba influenciat per la música d'Aleksandr Skriabin, com es veu clarament en una de les seves primeres obres Deux evenements op.5 per a piano composta el 1922. Com la majoria dels joves de la seva època està impressionat pel modernisme escrivint obres com el Foxtrot de 1925.
El 1924 és nomenat secretari de la famosa Associació de Música Moderna, els membres eren Miaskovski, Vissarion Xebalín, Xostakóvitx, Anatoli Aleksàndrov, Lev Knipper i Aleksandr Mossolov. Durant un parell d'anys es troba al càrrec de Teatre Alexandrí de Leningrad. El 1926 és elegit director musical de Teatre per a nens Central de Moscou. Durant el període pre-revolucionari compon obres modernistes, seguint els passos de Skriabin en obres com la Sonata per a piano núm. 4 op.18 de 1927, el Septième Événement de 1928, que conté elements tan revolucionaris, com el pas d'una carta entre les cordes de piano, els Six Morceaux pour piano op. 30 compostos entre 1927 i 1929 o en la suite simfònica Telescope 2 de 1928, una obra plena d'efectes innovadors, alguns seguint l'estil de Stravinski.

## Referències

* ↑ «Biografia i imatges» (en rus). composers-heritage.ru. [Consulta: 21 abril 2020].
# Manuel Sáenz y Terroba

Manuel Sáenz y Terroba (Entrena, La Rioja, 1829) fou un cantant de la corda de tenor espanyol. Orfe als dotze anys, aprengué sense mestre a tocar diversos instruments. Posseïa una bonica veu de baríton, i després de diverses peripècies es traslladà a Madrid amb l'ànim d'estudiar i aprendre. Allà i va romandre un any sota la direcció de Iradier, però pensant a assolir més il·lustració pensà en Itàlia. Per a realitzar el seu pensament hagué de vèncer grans obstacles i romandre algun temps a Barcelona, on va poder viure un cert temps i una certa tranquil·litat econòmica mercès al seu talent musical. Arribà a Florència i allà trobà protectors; cantà diverses òperes, però el clima no li provava, i tornà a Barcelona. Allà fou contractat per anar a València com a primer tenor, perquè s'ha d'advertir que a Florència per l'estudi, aconseguí la cobdiciada tessitura; per atzar cantà dues sarsueles: Jugar con fuego i El dominó azul, despertant gran entusiasme, i Gaztambide el prengué amb tal empenta, que Sáenz y Terroba abandonà definitivament l'òpera per dedicar-se a la sarsuela.En aquesta aconseguí els majors èxits que pugui assolir un artista, havent estrenat quasi totes les obres que es van escriure en aquell període, i en les quals no va tenir rival.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54. pàg. 447 ISBN 84-239-4554-5
# Eviota raja

Eviota raja és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Illes Raja Ampat.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G. R. 2001. Description of two new gobies (Eviota, Gobiidae) from Indonesian seas. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 4 (núm. 4): 125-130.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Melanochromis perileucos

Melanochromis perileucos és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental)

## Referències

* ↑ Trewavas, E. (1935). A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 16 (núm. 91): 65-118.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Maréchal, C., 1991. Melanochromis p. 258-265. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Francisco Enrique de Aulnaye

Francisco Enrique de Aulnaye (Madrid, 1739 - París, 1830) nascut a la capital d'Espanya però d'origen francès, es dedicà a l'estudi de les ciències naturals, les llengües, la música i a la filosofia hermètica.
Acabats els estudis literaris a Versalles, es dedicà a la música i fou un dels primers socis del Museu de París i poc temps després el seu secretari. Col·laborà en les obres de Rousseau, publicades el 1788 per l'abat Brizard, escrivint excel·lents notes en tots els escrits d'aquell filòsof, concernents a la música.
Les seves obres principals són: Mémoire sur un nouveau systéme de notation musicale; Recchesrches sur l'origine, les progrés et les effets de la pantomime chez les anciens, dissertació premiada per l'Acadèmia de les Inscripcions el 1790; Vie d'Abailard et Héloïse; Rabelacsiania, col·lecció d'anècdotes i curioses particularitats vers Rabelais; una edició d'aquest escriptor (1823), amb notes, informacions bibliogràfiques i un glossari; una traducció del Quixot i una Vie de Jean Jacques Rousseau que pateix del defecte de participar més del caràcter de la novel·la que del de la història.
Després de consumir el seu patrimoni, tingué de viure de la seva ploma. Morí en l'Hospici de Chaillot.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 1041 (ISBN 84-239-4506-5)
# Haworthia marumiana

Haworthia marumiana és una espècie vegetal del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies (Asphodeloideae).

## Descripció

Haworthia marumiana és una petita suculenta i sense tija que forma fàcilment grups de rosetes de fulles de fins a 7,5 cm de diàmetre. Les fulles són suaus, de color verd oliva, es tornen de color porpra a ple sol, són ovades i lanceolades, gairebé erectes, de fins a 2 cm de llarg i amb dents petites al marge i la quilla. Les flors són petites, de color verd blanquinós, i apareixen de primavera a estiu.

## Distribució

Haworthia marumiana és originària de les províncies sud-africanes del Cap Occidental i Cap Oriental.

## Taxonomia

Haworthia maraisii va ser descrita per Antonius Josephus Adrianus Uitewaal i publicat a Cact. & Vetpl. 6: 33, a l'any 1940.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
marumiana: epítet en honor del científic holandès que va treballar en diferents camps, entre els quals la medicina, la botànica, la geologia, la química i la paleontologia, el Dr. Martinus van Marum (1750 – 1837).

### Varietats acceptades

* Haworthia marumiana var. marumiana (varietat tipus)
* Haworthia marumiana var. archeri (W.F.Barker ex M.B.Bayer) M.B.Bayer, Haworthia Revisited: 104 (1999)
* Haworthia marumiana var. batesiana (Uitewaal) M.B.Bayer, Haworthia Revisited: 105 (1999)
* Haworthia marumiana var. dimorpha (M.B.Bayer) M.B.Bayer, Haworthia Revisited: 106 (1999)
* Haworthia marumiana var. reddii (C.L.Scott) M.B.Bayer, Haworthia Update 7(4): 34 (2012)
* Haworthia marumiana var. viridis M.B.Bayer, Haworthia Revisited: 107 (1999)

### Sinonímia

* Haworthia arachnoidea var. marumiana (Uitewaal) Halda, Acta Mus. Richnov., Sect. Nat. 4(2): 44 (1997)

## Referències

* 1 2 «Haworthia marumiana» (en anglès). World of Succulents. Reial Jardí Botànic de Kew, 2020. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ «Haworthia maraisii» (en anglès). Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Jilemicky, Jakub. «Haworthia marumiana» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 13 juliol 2021].
* ↑ «Varietats acceptades en negreta de Haworthia marumiana». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2018-05-21. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ «Sinònims de Haworthia marumiana». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-09-03. [Consulta: 4 maig 2021].