OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut i bandera de Pina

L'escut i la bandera de Pina són els símbols representatius de Pina, municipi del País Valencià, de la comarca de l'Alt Palància.

## Escut heràldic

L'escut oficial de Pina té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. Mig partit i truncat. Al primer quarter, en camp de gules, una torre d'or amb tres merlets, maçonada i aclarida de sable. Al segon quarter, en camp d'or, un pi de sinople amb el tronc del seu color i terrassat de sinople. Al tercer quarter, en camp de gules, un cairó filetejat d'or amb quatre pals de gules. Per timbre, corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Pina té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. De roig, al centre de la meitat inferior, un cairó filetejat d'or, amb quatre pals de gules. En el cantó superior, a l'asta, una torre d'or amb tres merlets, maçonada i aclarida de sable. En el cantó superior, al batent, un pi de sinople amb tronc del seu color. | » |

## Història

L'escut fou rehabilitat per Resolució de 15 de maig de 2007, del conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, publicada en el DOCV núm. 5.525, d'1 de juny de 2007.
A l'escut tradicional de Pina s'hi representa la torre ibèrica del Prospinal, vestigi emblemàtic que es conserva en ruïnes, i un pi com a senyal parlant al·lusiu al nom del poble. Les armes reials recorden els diversos moments de la història en què el poble de Pina ha pertangut a la Corona.
A l'Arxiu Històric Nacional es conserven dos segells de Pina de 1876, un de l'Alcaldia i l'altre de l'Ajuntament, on apareix un escut molt semblant, de forma quadrilonga apuntada i amb les quatre barres ocupant el tercer quarter però sense el cairó.
La bandera fou aprovada per Resolució de 4 de maig de 2010, del conseller de Solidaritat i Ciutadania, publicada en el DOCV núm. 6.266, de 13 de maig de 2010.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 «Resolució de 15 de maig de 2007, del conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, per la qual es rehabilita l'escut de l'Ajuntament de Pina de Montalgrao (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, 5.525, 01-06-2007, pàg. 23.600 [Consulta: 14 juliol 2016].
* 1 2 «Resolució de 4 de maig de 2010, del conseller de Solidaritat i Ciutadania, per la qual s'aprova la bandera del municipi de Pina de Montalgrao (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, 6.266, 13-05-2010, pàg. 19.731 [Consulta: 14 juliol 2016].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sellos de la Alcaldía y del Ayuntamiento Constitucional de Pina, Castellón (Colección de sellos en tinta)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 13 juliol 2016].
# Escut i bandera de Senyera

L'escut i la bandera de Senyera són els símbols representatius de Senyera, municipi del País Valencià a la comarca de la Ribera Alta.

## Escut heràldic

L'escut oficial de Senyera té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, partit i mig truncat. Primer, en camper de sinople, una roda de sénia d'argent, perfilada de sable. Segon, d'or, quatre pals de gules. Tercer, d'argent, una ala també de gules. Al timbre, una corona reial oberta, d’acord amb la tradició del Regne de València. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Senyera té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3, partida per meitat vertical. A l'asta de blanc o gris perla, al batent de verd, l'escut municipal sense timbre, al centre. L'escut ocuparà les tres cinquenes parts de l'alçària de la bandera. | » |

## Història

L'escut va ser aprovat per Resolució de 5 d'abril de 2019, de la Presidència de la Generalitat, publicada en el DOGV núm. 8530, del 16 d'abril de 2019. Per la seua banda, la bandera va ser aprovada per Resolució de 17 de setembre de 2021, de la Presidència de la Generalitat, publicada en el DOGV núm. 9182, del 27 de setembre de 2021.
A l'escut es representen, d'una banda, una roda de sénia, símbol al·lusiu a l'etimologia del nom del municipi, i per l'altra, les armes dels Sanç, antics senyors del poble. La bandera incorpora l'escut d'armes, sense la corona reial oberta del timbre.

## Referències

* 1 2 «Resolució de 5 d'abril de 2019, de la Presidència de la Generalitat, per la qual s'aprova l'escut del municipi de Senyera». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 8530, 16-04-2019, pàg. 18698 [Consulta: 17 abril 2023].
* 1 2 3 «Resolució de 17 de setembre de 2021, de la Presidència de la Generalitat, per la qual s'aprova la bandera del municipi de Senyera». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 9182, 27-09-2021, pàg. 39809 [Consulta: 17 abril 2023].
* ↑ «Acta de la sessió ordinària de l'Ajuntament de Senyera de 29 de juny de 2018» ( PDF) p. 10. Ajuntament de Senyera. [Consulta: 17 abril 2023].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Ribera Alta
* Llista d'escuts del País Valencià
# Escut i bandera de Villargordo del Cabriel

L'escut i la bandera de Villargordo del Cabriel són els símbols representatius de Villargordo del Cabriel, municipi del País Valencià, a la comarca de la Plana d'Utiel-Requena.

## Escut heràldic

L'escut oficial de Villargordo del Cabriel té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric truncat. Al primer quarter, en camper de gules, un ca passant de sable amb una fogassa de pa, d'or, a la boca. Al segon quarter, en camper d'argent, una olivera de sinople fruitada de sable. Al timbre, una corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Villargordo del Cabriel té la següent descripció:
| « | Bandera de proporció 2:3. Per meitat vertical, a la primera meitat, de gules, un ca passant de sable amb una fogassa de pa, d'or, a la boca; a la segona meitat, d'argent, una olivera de sinople fruitada de sable. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució d'1 de desembre de 1993, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 2.179, de 5 de gener de 1994.
La bandera s'aprovà per Resolució d'1 de desembre de 1993, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 2.265, de 12 de gener de 1994.
El gos amb el pa a la boca és l'atribut de sant Roc, patró de la vila. L'olivera al·ludeix a un dels conreus més representatius del terme municipal.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 242 i 311 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució d'1 de desembre de 1993, del Conseller d'Administració Pública, per la qual s'aprova la bandera municipal de l'Ajuntament de Villargordo del Cabriel (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.265, 12-01-1994, pàg. 5.167 [Consulta: 28 juny 2017].
* 1 2 «Resolució d'1 de desembre de 1993, del Conseller d'Administració Pública, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Villargordo del Cabriel (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.179, 05-01-1994, pàg. 126 [Consulta: 28 juny 2017].
# Escut i bandera de la Granja de la Costera

L'escut i la bandera de la Granja de la Costera són els símbols representatius de la Granja de la Costera, municipi del País Valencià, a la comarca de la Costera.

## Escut heràldic

L'escut oficial de la Granja de la Costera té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'or, sis cotisses de gules, posades de dos en dos. Carregades d'un poble d'argent, perfilat de sable i posat en abisme. Per timbre, corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de la Granja de la Costera té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. De groc, sis cotisses de roig, posades de dos en dos. Al centre, un poble d'argent o gris perla, perfilat de negre. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 4 d'abril de 2002, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada al DOGV núm. 4.238, de 29 d'abril de 2002, y corregida al DOGV núm 4.320 de 23 d'agost de 2002.
La bandera s'aprovà per Resolució de 16 de febrer de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada al DOGV núm. 4.718, de 24 de març de 2004.
S'hi representen les armes dels Ferrer, antics senyors de la Granja de la Costera, amb una imatge al·lusiva al poble com a element distintiu.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Costera.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 133 [Consulta: 12 setembre 2015].
* 1 2 Generalitat Valenciana «Resolució de 16 de febrer de 2004, del Con­seller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova la bandera de l'Ajuntament de la Granja de la Costera (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.718, 24-03-2004, pàg. 6.907-6.908 [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ Generalitat Valenciana «Resolució de 4 d'abril de 2002, del Con­seller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de la Granja de la Costera (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.238, 29-04-2002, pàg. 11.995 [Consulta: 10 febrer 2016].
* ↑ Generalitat Valenciana «Correcció d'errades de la Resolució de 4 d'abril de 2002, del Con­seller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de la Granja de la Costera (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.320, 23-08-2002, pàg. 22.262 [Consulta: 10 febrer 2016].
# Henry Rietz

Henry Rietz (Gilmore, 24 d'agost de 1875 - Iowa City, 7 de desembre de 1943) va ser un matemàtic i estadístic estatunidenc.

## Vida i Obra

Rietz es va graduar en matemàtiques a la universitat Estatal d'Ohio el 1899 i el 1902 va obtenir el doctorat a la universitat Cornell amb una tesi sobre grups, dirigida per G.A. Miller. El curs següent va ser professor de la universitat Butler d'Indianapolis i el 1903 va ser contractat per la universitat d'Illinois, on va romandre fins al 1918. En aquest any va passar ser el cap del departament de matemàtiques de la universitat d'Iowa, en la qua va desenvolupar la resta de la seva carrera acadèmica fins a la seva jubilació el 1942.
A partir de 1909, Rietz va interessar-se per l'estadística i la ciència actuarial i va crear a Iowa un dels centres de recerca estadística més prominents dels Estats Units. Va publicar més de setanta articles, la majoria sobre temes estadístics, financers i actuarials, i una dotzena de llibres, la majoria llibres de text.
L'any 1935, juntament amb Harry Carver, va ser fundador del Institute of Mathematical Statistics, i en va ser el seu primer president.

## Referències

* ↑ Crathorne, 1944, p. 102.
* ↑ David, 1998, p. 67.
* ↑ Lehmann, 2008, p. 57.
* ↑ Crathorne, 1944, p. 105-108.
* ↑ Hogg, 1986, p. 285 i ss.
* ↑ Hunter, 1996, p. 18.

## Bibliografia

* Crathorne, A.R. «Henry Lewis Rietz--In Memoriam» (en anglès). Annals of Mathematical Statistics, Vol. 15, Num. 1, 1944, pàg. 102-108. DOI: 10.1214/aoms/1177731321. ISSN: 0003-4851.
* David, Herbert A. «Statistics in U.S. universities in 1933 and the establishment of the Statistical Laboratory at Iowa State» (en anglès). Statistical Science, Vol. 13, Num. 1, 1998, pàg. 66-74. DOI: 10.1214/ss/1028905974. ISSN: 0883-4237.
* Hogg, Robert V. «On the Origins of the Institute of Mathematical Statistics» (en anglès). Statistical Science, Vol. 1, Num. 2, 1986, pàg. 285-291. DOI: 10.1214/ss/1177013709. ISSN: 0883-4237.
* Hunter, Patti W. «Drawing the Boundaries: Mathematical Statistics in 20th-Century America» (en anglès). Historia Mathematica, Vol. 23, Num. 1, 1996, pàg. 7-30. DOI: 10.1006/hmat.1996.0002. ISSN: 0315-0860.
* Lehmann, Erich L. Reminiscences of a Statistician (en anglès). Springer, 2008. ISBN 978-0-387-71596-4.

## Enllaços externs

* «Henry Lewis Rietz, 1924 MAA President». Mathematical Association of America. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2020. [Consulta: 13 setembre 2020]. (anglès)
# Esselenichthys laurae

Esselenichthys laurae és una espècie de peix de la família dels estiquèids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

* Fa 9,7 cm de llargària màxima.
* 38-43 espines i 14-18 radis tous a l'aleta dorsal.
* 2 espines i 42-44 radis tous a l'aleta anal.
* 60-62 vèrtebres.
* Línia lateral ventrolateral no connectada.
* Aleta caudal arrodonida.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal (fins als 46 m de fondària), submareal i de clima subtropical, el qual viu al Pacífic oriental central: les àrees rocalloses des de les illes Farallon (Califòrnia, els Estats Units) fins a Punta Banda (Baixa Califòrnia, Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Anderson, M. E., 2003. Esselenichthys: a new replacement name for Esselenia Follett and Anderson, 1990, junior homonym of Esselenia Hebard, 1920 (Orthoptera). Copeia 2003 (núm. 2): 414.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Follett, W. I. & M. E. Anderson, 1990. Esselenia, a new genus of pricklebacks (Teleostei: Stichaeidae), with two new species from California and Baja California Norte. Copeia 1990 (núm. 1): 147-163.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, L. G., M. M. Yoklavich, G. M. Cailliet i M. H. Horn. In prep. Bays and estuaries. A: Allen, L. G., D. J. Pondella II i M. H. Horn, eds. Ecology of marine fishes: California and adjacent waters. University of California Press, Berkeley. «Enllaç».
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Mecklenburg, C. W. i B. A. Sheiko, 2004. Family Stichaeidae (Gill, 1864) - pricklebacks. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (35):36.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Springer, V. G. i M. E. Anderson, 1997. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 8: Suborder Zoarcoidei (Anarhichadidae, Bathymasteridae, Pholidae, Ptilichthyidae, Scytalinidae, Stichaeidae, Zoarcidae). Smithsonian Contributions to Zoology No. 589: i-iii + 1-27.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* Discover Life (anglès)
# Estació de Banc

Banc (també anomenada Banco) és una estació del metro de Barcelona fora de servei que es troba entre les estacions d'Urquinaona i Jaume I (L4), concretament sota la Via Laietana i la plaça d'Antoni Maura de Barcelona.
Es va construir el 1911, però els trens del Gran Metro de Barcelona no hi van circular fins al 1926. Tot i això els trens no hi feien parada perquè es trobava massa a prop de la resta d'estacions (Urquinaona i Jaume I) i les dimensions no eren les adequades. L'estació segueix tapiada i amb els accessos bloquejats, i s'ha fet servir per guardar material de via.
L'estació ha suscitat força misteri, amb llegendes com que hauria servit per transportar diners de les recaptacions diàries i dipositar-les al Banc d'Espanya, llavors situat a l'avinguda de la Catedral, avui dia seu de CatalunyaCaixa.

## Referències

* 1 2 «L'estació 'fantasma' del metro de Barcelona més ben conservada és la de Gaudí, l'única que no ha funcionat mai». directe.cat, 28-09-2008. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2011. [Consulta: 16 agost 2010].
* ↑ Miralles, Mercè «Estacions fantasma». Presència, núm. 1929, 6 al 12 febrer 2009 [Consulta: 16 agost 2010].

## Vegeu també

* Llista d'estacions fantasma de Barcelona
* Metro de Barcelona
# Estació de Blanes

Mapa sinòptic Línia RG1 :
Mapa sinòptic línia R1 :
Blanes és una estació de ferrocarril propietat d'Adif situada a la població de Blanes, a la comarca catalana de la Selva. L'estació es troba a la línia Barcelona-Mataró-Maçanet per on circulen trens de les línies de rodalia R1 i RG1 de Rodalies de Catalunya operades per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Mataró va entrar en servei el 1859 quan es va obrir la segona ampliació del ferrocarril de Barcelona a Mataró, la primera línia de ferrocarril de la península Ibèrica, des d'Arenys de Mar a Tordera. La iniciativa de la construcció del ferrocarril havia estat de Miquel Biada i Bunyol per dur a terme les múltiples relacions comercials que s'establien entre Mataró i Barcelona.
Des d'Arenys de Mar a Maçanet-Massanes la línia és en via única. Tant l'Autoritat del Transport Metropolità al Pla Director d'Infraestructures 2009-2018, com per part del Ministeri de Foment d'Espanya al Pla Rodalies de Barcelona 2008-2015, es preveu la duplicació de vies entre Arenys de Mar i Blanes.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 618.000 passatgers.
És capçalera de part dels serveis procedents de l'Hospitalet de Llobregat. L'estació està situada al sud-oest, una mica separada del nucli urbà, per accedir-hi hi ha línies d'autobús urbà que l'uneixen amb diferents zones de Blanes i amb la població veïna de Lloret de Mar.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Girona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Malgrat de Mar | Tordera | Figueres Portbou |
| Rodalia de Barcelona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Malgrat de Mar | Tordera | terminal Maçanet-Massanes |

## Galeria d'imatges

* Accés i edifici de viatgers
* L'estació el 2007
* RG1 direcció Barcelona entra per via 1

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R1». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 24 de març 2010. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «L'ATM enllesteix l'avanç del Pla Director d'Infraestructures 2009 – 2018 de la regió metropolitana de Barcelona» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «El Plan de Cercanías incluye el desdoblamiento de la línea de Vic y de la del Maresme». La Vanguardia. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació de Vallcarca (Garraf)

Vallcarca és una estació de ferrocarril propietat d'adif, situada enmig de les costes de la comarca del Garraf al terme municipal de Sitges. L'estació de ferrocarril fou construïda per donar servei a la fàbrica de ciment de Vallcarca i fou inaugurada el 1904. L'estació va quedar clausurada en 1994 i es compon de dues vies generals amb andanes laterals i un edifici de viatgers tapiat de dues plantes.
La línia de Vilanova va entrar en servei l'any 1881 quan es va obrir el tram entre les Hortes de Sant Beltran al costat de les Drassanes de Barcelona i Vilanova i la Geltrú. Posteriorment l'any 1887 amb la unificació de la línia amb la línia de Vilafranca, els trens van deixar de passar per la carretera del Morrot, per passar per l'actual traçat per Bellvitge. Al segle xx es van fer obres a la línia per duplicar les vies.

## Referències

* ↑ «DEPANA reclama el desmantellament de la cimentera, l'estació de renfe i el port de Vallcarca». eixdiari.cat, 26-06-2017 [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ «Conegueu la línia R2». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2010. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació de la Bordeta (TBF)

La Bordeta va ser una estació de ferrocarril propietat de l'antiga Companyia dels Ferrocarrils de Tarragona a Barcelona i França (TBF) situada al límit dels termes municipals de l'Hospitalet de Llobregat i l'antic municipi de Santa Maria de Sants. L'estació es trobava a la línia Barcelona-Martorell-Vilafranca-Tarragona, concretament al quilòmetre 4, per on actualment circulen trens de la línia R4 de Rodalies de Catalunya.
Aquesta estació de la línia de Martorell o Vilafranca va entrar en servei l'any 1854 quan es va obrir el primer tram de la línia entre l'antiga estació a la plaça de Catalunya (Barcelona) i Molins de Rei. TBF l'any 1887 va absorbir la Companyia del Ferrocarril de Valls a Vilanova i Barcelona, iniciant obres per integrar les línies que aglutinava, com per exemple l'enllaç que s'inaugurava el 18 de juny de 1887 entre la línia de Vilafranca i la línia de Vilanova, desapareguent així l'estació de la Bordeta.

## Referències

* ↑ «Notícia» (en castellà). La Vanguardia, 16-04-1884. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ Barrón Avignon, Eugenio. «Ferrocarriles» (en castellà) p. 238-240. Revista de Obras Públicas, 1861, 9, tomo I (19). Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ Serra, J. M. «Plano de Barcelona y sus alrededores en 1890» (en castellà). Arxiu Cerdà. Ajuntament de Barcelona, 1884. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Notícia» (en castellà). La Vanguardia, 18-06-1887. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Crónica» (en castellà). La Vanguardia, 07-03-1886. [Consulta: 12 agost 2010].

## Notes

* ↑ Creada el 1875 arran de la fusió entre Camins de Ferro de Barcelona a França per Figueres (BFF) i la Companyia del Ferrocarril de Tarragona a Martorell i Barcelona (TMB), aquesta última constructora de la línia de Vilafranca.

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Corydoras haraldschultzi

Corydoras haraldschultzi és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil i Bolívia.

## Referències

* 1 2 «Corydoras haraldschultzi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Knaack, J. 1962. Zwei neue Panzerwelse, Corydoras haraldschultzi und Corydoras sterbai (Pisces, Teleostei, Calichthyidae). Senckenb. Biol. v. 43 (núm. 2): 129-135, Pls. 11-12.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.