OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Muhàmmad ibn al-Hajj

Muhàmmad ibn al-Hajj (àrab: محمد بن الحاج, Muḥammad ibn al-Ḥājj) fou el governador almoràvit de Balansiya, Saraqusta i Làrida.
General almoràvit que va derrotar les tropes d'Alfons VI de Lleó a la batalla de Consuegra, és nomenat valí de Balansiya el 1102, després de la caiguda en mans almoràvits de la València de Rodrigo Díaz de Vivar i a la mort de Sulayman Sayyid-ad-Dawla va conquerir i annexionar l'Emirat de Làrida i reconquerí Balaguer, Van ser sol·licitats els seus serveis el 1110 per ocupar-se de l'emirat de Saraqusta, recentment conquerit.
Arriba a Saraqusta el 31 de maig de 1110 i aviat actua contra Alfons I d'Aragó, que amenaçava la ciutat des del promontori de Deus lo vol, i va a sortir al seu encontre, allunyant-lo fins Ejea de los Caballeros. Alfons, molt ocupat pels assumptes castellans i els problemes matrimonials, va relaxar la seva pressió sobre Saraqusta, però Abd-al-Màlik ibn Àhmad Imad-ad-Dawla, l'emir destronat, va seguir assetjant la ciutat des del seu petit emirat de Rueda de Jalón.
Va iniciar les operacions contra el comtat de Barcelona al costat del governador de Madina Mursiyya, Muhàmmad ibn Àïxa, patint una derrota a la batalla de Martorell. Va morir poc després, en 1115.
En el terreny civil, va reorganitzar l'administració i va imposar el dinar almoràvit com a moneda oficial, amb el qual es va recobrar la confiança dels comerciants, molt deteriorada en els darrers anys de la balança de pagaments deficitària del govern dels Banu Hud, que pagaven importants paries a canvi de protecció.

## Referències

* ↑ Cronologia d'una estada. La Lleida andalusina a la Marca Superior, De l'any 720 al 1149
* ↑ Sancho i Planas, Marta. Catalunya any zero: El paper de l'islam en els nostres orígens. Editorial UOC, 2011, p. 77. ISBN Editorial UOC.
* ↑ Álvarez Palenzuela, Vicente Ángel. Edad Media: Historia de España (en castellà). Vicente Ángel Álvarez Palenzuela, 2005, p. 329. ISBN 8434467933.

## Bibliografia

* (castellà) Maria José Cervera Fras, El reino de Saraqusta, Zaragoza, CAI, 1999. ISBN 8488305931
* (castellà) José Luis Corral, Historia de Zaragoza. Zaragoza musulmana (714-1118), Zaragoza, Ayto. de Zaragoza y CAI, 1998. ISBN 8480691557
* (castellà) Alberto Montaner Frutos, "Introducción histórica" al capítulo "El palacio musulmán", en: Bernabé Cabañero Subiza et alt., La Aljafería (vol. I), Zaragoza, Cortes de Aragón, 1998. págs. 35-65. ISBN 8486794978
* (castellà) Maria Jesus Viquera Molins, Aragón musulmán, Zaragoza, Mira editores, 1988. ISBN 8486778069
* (castellà) Maria Jesus Viquera Molins, El islam en Aragón, Zaragoza, CAI, (Col. «Mariano de Pano y Ruata», núm. 9), 1995. ISBN 8488305273
# Ramon Quer i Vidal

Ramon Quer i Vidal (Cardona, 1829 - Sabadell, 1890) fou un pintor català. Va fundar l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell, juntament amb Joan Vila i Cinca i Joan Figueras i Soler l'any 1880.

## Biografia

Nascut a Cardona, el 1859 Ramon Quer es va establir a la ciutat de Sabadell i poc després començà a treballar de professor de dibuix a l'Escola Pia. Va col·laborar amb Francesc Soler i Rovirosa en la decoració del Teatre Principal. Quer fou un dels creadors del Club Calces, juntament amb Tomàs Bosch, Narcís Giralt, Xiquet Creu de la Mà, Marian Burguès, Pere Fàbregas i Miquel Sellarès. El 1880 fundà l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell, juntament amb Joan Figueres i Joan Vila Cinca i el 1882 va participar en la primera exposició de l'entitat.
L'any 1887 participava en l'exposició que l'Acadèmia de Belles Arts va fer a l'Ateneu Sabadellenc amb dues marines, dos paisatges, l'obra Pont de S. Roch (Camprodón). En la del 1889 hi presentava quatre marines, un cap d'estudi i diversos estudis, i en la de 1890 paisatges i marines de petit format. Aquest mateix any va participar en l'exposició de pintures que alguns artistes sabadellencs van organitzar a l'establiment de Cosme Cuberta del carrer de Gràcia.
El 1928 Sabadell organitzà una exposició homenatge als tres fundadors de l'Acadèmia.
El Museu d'Art de Sabadell conserva dibuixos, aquarel·les, apunts i pintures de Ramon Quer.

## Referències

* 1 2 Diversos autors. La col·lecció, 1875-1936. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell. Ajuntament de Sabadell, 202. ISBN 84-87221-60-2.
* ↑ Diario de Sabadell, 09-05-1882, p. 1-4.
* ↑ «La exposición de Bellas Artes en el Ateneo Sabadellés». Revista de Sabadell, 20-01-1887, p. 5-6.
* ↑ Revista de Sabadell, 19-05-1889, p. 5.
* ↑ «Exposición de pinturas en el Ateneo Sabadellés». Revista de Sabadell, núm. 1132, 09-08-1890, p. 2-5.
* ↑ Revista de Sabadell, núm. 1232, 10-12-1890, p. 4.
* ↑ Museus Municipals. «Joan Figueras Soler (Sabadell, 1863-1921)». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 16 octubre 2014].
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 novembre 2019].
# Heinrich Panofka

Heinrich Panofka (Breslau, 3 d'octubre de 1807 - Karlsruhe, 18 de novembre de 1887) va ser un violinista, compositor, professor de cant i escriptor de música, alemany. Era germà de l'arqueòleg Theodor Panofka (1801-1858).
Primerament estudià Dret, però portat de la seva afició a la música, abandonà les lleis i residí successivament a Viena, Múnic i Berlín, fins que el 1834 s'establí a París com a professor de cant, hi fundat en aquesta ciutat, el 1842, una acadèmia. De 1842 a 1852 va romandre a Londres, on fou conductor de l'Òpera italiana, tornà després a París i el 1866 s'establí definitivament a Florència.
Publicà algunes obres per a violí i piano, diverses col·leccions de vocalitzacions i els mètodes de cant The practical singing tutor, L'arte del canto, Abécedaire vocal i Stimmen und Sänger.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 41, pàg. 804 (ISBN 84-239-4541-3)
# Serrapinnus

Serrapinnus és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Serrapinnus calliurus (Boulenger, 1900)
* Serrapinnus heterodon (Eigenmann, 1915)
* Serrapinnus kriegi (Schindler, 1937)
* Serrapinnus microdon (Eigenmann, 1915)
* Serrapinnus micropterus (Eigenmann, 1907)
* Serrapinnus notomelas (Eigenmann, 1915)
* Serrapinnus piaba (Lütken, 1875)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A. 1900. Viaggio del Dr. A. Borelli nel Matto Grosso e nel Paraguay. III. Liste des poissons recueillis à Urucum et à Carandasiñho, près de Corumbà. Boll. Mus. Zool. Anat. Comp. Torino v. 15 (núm. 370): 1-4.
* 1 2 3 Eigenmann, C. H. 1915. The Cheirodontinae, a subfamily of minute characid fishes of South America. Mem. Carnegie Mus. v. 7 (núm. 1): 1-99, Pls. 1-17.
* ↑ Schindler, O. 1937. Eine neue fischart (Characidae) aus Nordostparaguay. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 74 (núm. 13): 106-107.
* ↑ Eigenmann, C. H. & F. Ogle. 1907. An annotated list of characin fishes in the United States National Museum and the Museum of Indiana University, with descriptions of new species. Proceedings of the United States National Museum v. 33 (núm. 1556): 1-36.
* ↑ Lütken, C. F. 1875. Characinae novae Brasiliae centralis a clarissimo J. Reinhardt in provincia Minas-Geraes circa oppidulum Lagoa Santa in lacu ejusdem nominis, flumine Rio das Velhas et rivulis affluentibus collectae, secundum characteres essentiales breviter descriptae. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1874 (núm. 3): 127-143.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Helcogramma chica

Helcogramma chica és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu fins als 32 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Sri Lanka, l'Illa Christmas i les Illes Cocos fins a Tailàndia, el Japó, l'Illa Fènix, les Illes Marshall, la Samoa Nord-americana i Fiji.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Wass, R.C., 1984. An annotated checklist of the fishes of Samoa. Natl. Ocean. Atmos. Adminis. Tech. Rept., Natl. Mar. Fish. Serv., Spec. Sci. Rept. Fish. (781).

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Hansen, P. E. Hadley, 1986: Revision of the tripterygiid fish genus Helcogramma, including descriptions of four new species. Bulletin of Marine Science v. 38 (núm. 2): 313-354.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Holleman, W., 2007: Fishes of the genus Helcogramma (Blennioidei: Tripterygiidae) in the western Indian Ocean, including Sri Lanka, with descriptions of four new species. Smithiana, Publications in Aquatic Biodiversity, Bulletin Bull. 7: 51-81.
* Kami, H.T., 1971. Check-list of Guam fishes, supplement I. Micronesica 7(1-2):215-228.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Williams, J. T. i J. C. Howe, 2003: Seven new species of the triplefin fish genus Helcogramma (Tripterygiidae) from the Indo-Pacific. Aqua, Journal of Ichthyology and Aquatic Biology v. 7 (núm. 4): 151-176.
# Pi de Can Poc

El Pi de Can Poc (Pinus pinea) és un arbre que es troba al Parc de la Serralada Litoral, el qual és el pi pinyer més gruixut de tots els localitzats al susdit parc.

## Aspecte general

El seu tronc d'1,04 metres de diàmetre, rectíssim i recobert d'heura a la part baixa, arriba a una alçària excepcional d'uns 27 metres. La capçada és irregular i un xic esquifida, però té un bon estat vital. Es pot considerar més que bicentenari i està inclòs en el Catàleg d'Arbres i Arbredes Monumentals de la Roca del Vallès.

## Accés

És ubicat a la Roca del Vallès, a la llera del torrent de la Teixonera, a 210 m de Can Poc. S'hi pot accedir des de l'ermita de Santa Maria de Malanyanes, des d'on cal pujar pel camí que transcorre paral·lel al torrent i acaba a la urbanització Sant Carles. Coordenades: x=447310 y=4605714 z=247.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàgs. 99-100.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# Rata de Nova Irlanda

La rata de Nova Irlanda (Rattus sanila) és una espècie aparentment extinta de mamífer rosegador de la família dels múrids. Era endèmica de l'illa de Nova Irlanda (Papua Nova Guinea). És una de les poques rates melanèsies aproximadament igual de grosses que la rata espinosa de Manus (R. detentus). Tenia les dents incisives menys robustes que les de R. detentus, però les molars més grosses. És possible que l'arribada de la rata de Nova Guinea grossa (R. praetor) a l'illa en els últims mil·lennis, segurament amb l'adveniment dels éssers humans, conduís a la seva substitució per aquesta altra espècie de rata.

## Referències

* ↑ Timm et al., 2016, resum.
* ↑ «rata de Nova Irlanda». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ Timm et al., 2016, p. 866.
* ↑ Timm et al., 2016, p. 867.
* ↑ Timm et al., 2016, p. 869.
* ↑ Timm et al., 2016, p. 875.

## Bibliografia

* Timm, R. M.; Weijola, V.; Aplin, K. P.; Donnellan, S. C.; Flannery, T. F.; Thomson, V.; Pine, R. H. «A new species of Rattus (Rodentia: Muridae) from Manus Island, Papua New Guinea» (en anglès). Journal of Mammalogy, 97, 3, 2016, pàg. 861-878. DOI: 10.1093/jmammal/gyw034.
# Josep Montanyà i Sallés

Josep Montanyà i Sallés (Montmajor, Berguedà, 1846-1903) va ésser un hisendat que fou delegat a les Assemblees de Manresa (1892), Reus (1893) i Balaguer (1894).

## Referències

* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic Barcelona: Rafael Dalmau (editor), 1995. Col·lecció Camí Ral, núm. 6. ISBN 84-232-0484-7, planes 168-169.
# Ramón Guerreiro Gómez

Ramón Guerreiro Gómez (Viveiro, 1912 - 8 de maig de 1948) va ser un polític i guerriller antifranquista gallec. Membre de les Joventuts Socialistes d'Espanya i més tard del Partit Comunista.
A la primavera de 1936 es trobava a Còrdova, on va assistir a la fundació a la província de les Joventuts Socialistes Unificades (JSU) de les quals en fou el seu secretari provincial. Amb el cop d'estat que va donar lloc a la Guerra Civil de l'estiu de 1936, l'ocupació de Còrdova per les forces revoltades el va obligar a amagar-se a casa de Francisco García González, destacat membre de les JSU. Setmanes més tard, pel que sembla creuant el riu Guadalquivir nedant, va passar a zona republicana i s'incorporà al batalló Bautista Garcet. Va participar en el Congrés de la JSU que tingué lloc a Pozoblanco el setembre de 1936. Posteriorment va ser assignat al Servei d'Informació Militar (SIM), es traslladà al front d'Aragó i, més tard, a Catalunya, on el final de la guerra el va obligar a l'exili en França.
Durant la Segona Guerra Mundial es va incorporar als maquis antifranquistes actuant a l'interior del País Valencià i Aragó, amb el nom de Julio. Membre de la direcció del Partit Comunista, va ser detingut el 1943, però aconseguí escapar de la presó de Madrid el 14 de març de 1944. A partir d'aquest moment, actuà com a guerriller a la zona de la província de Ciudad Real, on va fundar la Segona Agrupació Guerrillera, de curta durada en ser-ne rebutjat com a comandant pels maquis socialistes. No obstant això, va crear una altra petita unitat que va actuar a la mateixa zona fins a 1948, moment en el qual va ser detingut a Piedrabuena, per ser més tard afusellat el 8 de maig del mateix any en aplicació de la pena de mort imposada en rebel·lia el 1943 contra la cúpula del Partit Comunista.

## Referències

* MORENO GÓMEZ, Francisco.: La guerra perdida de los maquis en Resistencia y cautiverio en Castilla - La Mancha. Revista Añil.
* FERNÁNDEZ RODRÍGUEZ, Carlos.: Madrid, ciudad clandestina en Cuadernos de Historia Contemporánea, núm. 26 2004. pp 126 – 142.
* CASANOVA, Julio.: Morir, matar, sobrevivir: la violencia en la dictadura de Franco. Ed. Crítica, Barcelonas 2008 ISBN 8484325067 pp. 334–335
* Moreno Gómez, Francisco (2008). 1936: el genocidio franquista en Córdoba. Ed. Crítica, Barcelona. ISBN 978-84-7423-686-6. pp. 723.
# Helcogramma microstigma

Helcogramma microstigma és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Moçambic fins a Comores.

## Referències

* ↑ McCulloch A. R. & Waite E. R., 1918. Some new and little-known fishes from South Australia. Rec. S. Aust. Mus. (Adelaide) v. 1 (núm. 1). 39-78.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Hansen, P. E. Hadley, 1986: Revision of the tripterygiid fish genus Helcogramma, including descriptions of four new species. Bulletin of Marine Science v. 38 (núm. 2): 313-354.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Holleman, W., 2007: Fishes of the genus Helcogramma (Blennioidei: Tripterygiidae) in the western Indian Ocean, including Sri Lanka, with descriptions of four new species. Smithiana, Publications in Aquatic Biodiversity, Bulletin Bull. 7: 51-81.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Williams, J. T. i J. C. Howe, 2003: Seven new species of the triplefin fish genus Helcogramma (Tripterygiidae) from the Indo-Pacific. Aqua, Journal of Ichthyology and Aquatic Biology v. 7 (núm. 4): 151-176.
# Proasellus meridianus

Proasellus meridianus és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.
En general, és d'aigua dolça i es troba a la zona de marees, a la vora de l'aigua i a una distància mitjana des del nivell mitjà del mar d'11 metres.
Es troba a Europa: les illes Britàniques (incloent-hi Escòcia), Portugal, l'Estat espanyol, França, Bèlgica, els Països Baixos, Dinamarca, Alemanya (introduït involuntàriament des de la dècada de 1930), Suïssa i Àustria.
És considerada una espècie invasiva a Alemanya.

## Subespècies

* Proasellus meridianus xavieri (Braga, 1956)

## Referències

* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2021-06-12 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Tabacchi, E., 1992. Colonization of periodically inundated interstitial habitats of an alluvial pond by invertebrates. Regul. Rivers: Res. Mgmt., 7: 153–164.
* ↑ Scottish Invertebrate Species Knowledge Dossier (anglès)
* ↑ British Myriapod & Isopod Group (anglès)
* ↑ Aquatic Invertebrates in North West England Ponds - Regional Status Review 2001 Arxivat 2012-06-14 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna ibérica (castellà)
* ↑ Valle, L.G., 2006. Asellariales (Trichomycetes) from the Iberian Peninsula. Fungal Diversity 21: 167-179.
* ↑ Jacques Citoleux, 2007. Contribution à la connaissance des Crustacés Amphipodes stygobies du Finistère. Invertébrés Armoricains, 1 : 41-43. Arxivat 2014-01-24 a Wayback Machine.
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle, 2003-2012 (francès)
* ↑ Belgian Species List 2012 (francès)
* ↑ Catàleg d'espècies dels Països Baixos (neerlandès)
* ↑ Stephan Gollasch i Stefan Nehring, 2006. National checklist for aquatic alien species in Germany. Aquatic invasions. Vol. 1, núm. 4: 245-269.
* 1 2 Stefan Nehring, 2005. International shipping – a risk for aquatic biodiversity in Germany. A: Nentwig, W. et al. (Eds.). Biological Invasions – From Ecology to Control. NEOBIOTA 6 (2005): 125-143. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Panov, Vadim E; et alii «Assessing the Risks of Aquatic Species Invasions via European Inland Waterways: From Concepts to Environmental Indicators». Integrated Environmental Assessment and Management, 2009, pàg. 110-126.
# Franz Xaver Lehner

Franz Xaver Lehner (Ratisbona (Baviera, Alemanya), 29 de novembre, 1904 - Fürstenfeldbruck (Baviera, Alemanya), 19 de juliol, 1986), va ser un compositor i professor universitari alemany.

## Biografia

Lehner va estudiar composició i orgue a la Universitat de Música de Munic. Va ocupar la seva primera posició com a músic de cor a Landsberg am Lech. A partir de 1938 va formar organistes a la seva ciutat natal. Deu anys més tard va ser nomenat professor de teoria musical al Conservatori Estatal de Baviera de Würzburg. A partir de 1958 va treballar com a professor de composició a la Universitat de Música de Munic.
A més de les seves obres instrumentals –obres orquestrals i música de cambra–, són les seves òperes majoritàriament alegres les que han cridat especialment l'atenció. El seu major èxit va ser amb l'òpera bufa Die schlaue Susanne, composta l'any 1951, que es va representar per primera vegada a l'escenari de Nuremberg el 13 de gener de l'any següent i aviat va ser acceptada per molts teatres d'òpera dels països de parla alemanya com a complement benvingut al seu repertori.
La música de Lehner es caracteritza per la seva estructura senzilla i naturalesa melòdica. No imposa cap exigència especial a l'oient i, per tant, és fàcilment accessible per a un públic més ampli. Els estudiants de Lehner incloïen: Nicolaus A. Huber, Walther Prokop, Walter Haupt i Helmut Bieler. Avui dia, tant Lehner com les seves obres estan en gran part oblidats.

## Òperes

* „Die schlaue Susanne“, UA 1952
* „Geliebtes Gespenst“, (Würzburg 1954)
* „Die kleine Stadt“, UA (Nuremberg 1957)
* „Die Bajuwaren“, UA (Munic 1958)
* „Die Liebeskette“, UA (Wiesbaden 1962)
* „Die Erbschaft“

## Referències

* ↑ Liste der Bühnenwerke von Franz Xaver Lehner auf Basis der MGG bei Operone

## Bibliografia

* El Music Brockhaus. Brockhaus, Wiesbaden; Schott Mainz 1982, ISBN 3-7653-0338-0.
* Friedrich Herzfeld: El lèxic de la música. Ullstein, Frankfurt del Main/Berlín/Viena 1976.
# Pedro Escudero

Pedro Escudero (Mombuey, Zamora, 17 de desembre de 1791 - París, França, 8 de maig de 1868) fou un violinista i notable tenor espanyol.
A conseqüència d'una sensible mutilació que sent infant li infligí un garrí, fou anomenat el Castrado. Quan la invasió francesa, era infant de cor de la catedral de Valladolid i un cap d'aquell exèrcit, admirat per les seves aptituds musicals, se l'emportà al seu país.
Després d'haver recorregut triomfalment la principals capitals d'Europa, es presentà per primera vegada al públic de Madrid el 1830, sent entusiàsticament aplaudit en unió del cèlebre pianista Pedro Albéniz. Aquell mateix any fou nomenat professor del Conservatori de París, però dimití tres anys més tard per a dedicar-se exclusivament a donar concerts. També fou un notable tenor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàg. 1010 (ISBN 84-239-4520-0)