# Família tipogràfica

En tipografia, la família tipogràfica és el conjunt de caràcters, cossos i sèries diferents amb el mateix dibuix. El conjunt de lletres, xifres i signes d'una família tipogràfica són fruit d'un disseny característic i tenen un nom propi. Per exemple, Times, Meridien, Futura. La família inclou caràcters alfabètics, signes auxiliars de l'alfabet, xifres i altres símbols (matemàtics, monetaris, etc.). El terme família tipogràfica també s'utilitza per designar els grups (romana, pal sec, egípcia...) en què els tipògrafs i estudiosos (Francis Thibaudeau, Maximilien Vox, Aldo Novarese, etc.) han classificat les lletres tipogràfiques.

## El nom de les famílies

Moltes de les famílies tipogràfiques es denominen amb el nom del creador o de la foneria que les comercialitza. Els tipus clàssics se solen anomenar amb el cognom del seu creador (Garamond, Basquerville, Bodoni) encara que també dissenyadors contemporanis han posat el seu nom a les tipografies que han creat: Frutiger, Gill Sans, Stone. Al llarg dels anys les famílies han estat recreades i lletres molt diferents entre si s'anomenen de manera semblant: Caslon 540, Caslon 224. En el cas de la Garamond el nom de la foneria determina el disseny. No són iguals l'Adobe Garamond, la Garamond ITC, la Stempel Garamond o la Garamond Simoncini. Hi ha famílies batejades amb el nom de la publicació per a la qual van ser creades: Times (pel nom del diari), Century (pel nom de la revista) o amb el nom d'una màquina de guerra medieval, com és el cas de la Trebuchet MS.

## Sèries

Normalment la família tipogràfica inclou diverses sèries.
* Respecte a la seva figura, poden ser minúscules (o de caixa baixa), majúscules (o de caixa alta) i versaletes.
* Les majúscules o minúscules poden ser, atenent a l'aplom de l'ull, rodones (és a dir verticals) o cursives.
* Atenent al gruix del traç o pes, les lletres, tant si són rodones com cursives, poden ser normals o negretes. En algunes famílies hi ha diverses gradacions del gruix. Un cas extrem d'aquesta varietat en el gruix del traç és la Helvetica Neue LT std, que presenta fins a 8 sèries o estils que van des de la Helvetica Neue LT std 25 Ultra Light (molt prima) fins a la Helvetica Neue LT std 97 Black (amb el traç molt gruixut).
* Observant l'amplada dels caràcters, les lletres es poden presentar estretes o eixamplades (condensed o extended en anglès).
Les sèries habitualment necessàries per compondre un text que ha de ser publicat són la rodona, la cursiva, la negreta i la negreta cursiva. Aquest és el cas de la ITC Officina Sans Std, dissenyada per Erik Spiekemann que es presenta amb aquestes quatre variants:
* ITC Officina Sans Std Book (rodona o normal)
* ITC Officina Sans Std Italic (cursiva o itàlica)
* ITC Officina Sans Std bold (negreta)
* ITC Officina Sans Std bold italic (negreta i cursiva)
En els sistemes de fotocomposició i en tipografia digital cadascuna d'aquestes sèries també s'anomenen ·col·loquialment amb l'anglicisme "font". Així doncs una família tipogràfica està formada per una o més "fonts".

## Classificació de les famílies tipogràfiques

Al llarg dels últims dos segles tipògrafs i experts han elaborat categories per agrupar les famílies. Aquestes categories s'anomenen estils. La classificació clàssica més estesa és la que Francis Thibaudeau (1860-1925) va presentar l'any 1921.

### Classificació de Francis Thibaudeau

Observant la forma de l'asta i el traç terminal (o gràcia) la classificació distingeix quatre grans grups de famílies fonamentals o estils: romana antiga (Romain Elzévir), romana moderna (Romain Didot), egípcia (Egiptienne) i pal sec (Antique). Aquesta classificació es completa amb dos grups més, les manuscrites (Ecritures) i les decoratives (Fantaisies).
* Romana antiga
    També anomenada "elzeveriana" s'inspira en l'escriptura dels manuscrits humanístics. La família més antiga és la de Nicolaus Jenson (1420-1480).
    El gruix de l'asta de les lletres és irregular i els terminals són triangulars i còncaus.
    Exemples: Sabon, Times, Garamond.
* Romana moderna
    Es coneix també com "Didot". Correspon a un estil clàssic i rigorós. El primer a gravar un tipus amb aquest estil va ser Philippe Grandjean (1666-1714).
    L'asta de la lletres és de gruixos molt contrastats i els terminals filiformes.
    Exemples: Fenice, Bodoni, Walbaum.
* Egípcia
    Apareix per primera vegada en el Regne Unit en 1815, traçada per Vincent Figgins. Aquest estil evoca màquines i engranatges.
    L'asta és recta i uniforme, els terminals tenen forma rectangular.
    Exemples: Rockwell, Clarendon, Stymie.
* Pal Sec
    Aquesta lletra es deriva de la egípcia de la que s'eliminen els acabaments. També s'anomena "antigua" o "grotesca". Caràcters amb estil de pal sec s'han trobat inscrits en monuments i objectes de l'època grega i romana.
    L'asta és recta i uniforme i no tenen acabaments.
    Exemples: Kabel, Avant Garde, Folio.
* Manuscrita
    Les lletres imiten la cal·ligrafia manual.
    Exemples: Mistral, Script, Nuptial.
* Decorativa
    Lletres adornades, o de caràcter experimental apropiades per fer capitulars, retolació, publicitat etc.
    Exemples: Stencil, Revue, Aachen.

### Classificació de Maximilien Vox - AtypI

El 1953 el francès Maximilien Vox establí una classificació tipològica dividida en onze grups atenent a criteris formals i històrics. Aquesta classificació va ser adoptada el 1964 per la AtypI (Associació Tipogràfica Internacional). En 1967 British Standard la va reconèixer com "British Standards Classification of Typefaces (BS 2961:1967)" establint nou categories. Aquesta classificació es reprodueix a continuació.

#### 1. Humanística Humanist

Morfologia
* a) La barra de les minúscules està inclinada.
* b) L'eix de les corbes és inclinat a l'esquerra.
* c) Presència de cartel·la.
* d) No hi ha gaire contrast en el gruix de les astes.
* e) L'acabament dels traços ascendents de les minúscules és inclinat.
Nota
    En el món anglosaxó es coneixen com famílies Venecianes. S'inspiren en la lletra manuscrita de principis del Renaixement.
Exemples: Verona, Centaur, Kennerley.

#### 2. "Garalda" Garalde

Morfologia
* a) El travesser de la e minúscula és recte.
* b) L'eix de les corbes està inclinat a l'esquerra.
* c) Presència de cartel·la.
* d) El gruix de l'asta no és tan contrastat com en les famílies humanístiques.
* e) La gràcia dels traços ascendents de les minúscules és inclinat.
Nota
    Aquestes famílies es deriven de les creades per gravadors i impressors, francesos i italians, del Renaixement. El nom es deriva de Claude Garamond i Aldo Manuzio. També s'anomenen Old Style o bé Old Face.
Exemples: Bembo, Garamond, Caslon.

#### 3. Transició Transitional

Morfologia
* a) L'eix de les corbes és vertical o lleugerament inclinat a l'esquerra.
* b) Presència de cartel·la.
* c) Contrast a les astes.
* d) L'acabament dels traços ascendents de les minúscules és inclinat.
Nota
    De camí entre las garaldes i les didones presenten característiques d'ambdós estils.
Exemples: Fournier, Baskerville, Caledonia.

#### 4. "Didona" Didone

Morfologia
* a) L'eix de les corbes és vertical.
* b) Sovint no presenten cartel·la.
* c) Les astes són molt contrastades.
* d) La gràcia dels traços ascendents de les minúscules és horitzontal i, en general, els acabaments filiformes.
Nota
    Aquestes famílies van ser creades per Firmín Didot i Giambattista Bodoni. També s'anomenen Modern.
Exemples: Bodoni, Corvinus, Didot.

#### 5. Egípcia Slab serif

Morfologia
* Els acabaments són rectangulars i notoris. És possible la presència de cartel·les en algunes famílies com la Clarendon.
Nota
    S'inspiren en la revolució industrial, evoquen la modernitat de les màquines i engranatges.
Exemples: Rockwell, Clarendon, Serifa.

#### 6. Pal sec Lineale

Morfologia
* No tenen gràcies.
Nota
    La classificació de British Standard subdivideix aquesta categoria en quatre grups: Grotesque, Neo-grotesque, Geometric i Humanist. També s'anomenen Sans-Serif.
Exemples: Futura, Univers, Helvética.

#### 7. "Glífiques" Glyphic

Morfologia
* Semblen lletres cisellades de forma cal·ligràfica.
Nota
    Pròpies del gravat en pedra d'antics monuments.
Exemples: Albertus, Latin, Augustea.

#### 8. "D'escriptura" Script

Morfologia
* Famílies que imiten l'escriptura cursiva lligada.
Exemples: Mistral, Palace, Script.

#### 9. "Gràfiques" Graphic

Morfologia
* Semblen caràcters dibuixats amb pinzell.
Nota
    Aquest grup representa una categoria on es poden encabir aquelles famílies inclassificables.
Exemples: Cartoon, Libra, Old English.

## Notes i referències

* ↑ Camps, Anna Maria «Century Schoolbook». Bonart [Girona], núm. 123, 1-2010, p. 35. ISSN: 1885-4389.
* ↑ sèries. No hi ha accepció del terme referida a arts gràfiques ni el GLDC ni en el DIEC. Josep M. Pujol en Ortotipografia: Manual de l'autor, l'autoeditor i el dissenyador gràfic. anomena estils a les variants formals de la família (rodona, cursiva...).
* ↑ estils. La paraula "estil" anomena un grup de famílies (Romana, Pal sec...) tal com indica Josep M. Mestres en Manual d'estil. La redacció i l'edició de textos. D'altra banda, "estil" també es refereix a una sèrie (rodona, negreta...) com escriu Josep M. Pujol a Ortotipografia; a més, tal com se senyala en la definició de "família tipogràfica" aquest terme es pot aplicar als estils (entesos com Romana, Pal sec etc.).

## Bibliografia

* Solà, Joan; Pujol, Josep M. Ortotipografia: Manual de l'autor, l'autoeditor i el dissenyador gràfic. 3a ed. rev. Barcelona: Empúries, 2000. [1a ed., 1995]
* Josep M. Pujol. L'escriptura tipogràfica, 1. La font digital.
* Mestres, Josep M.; Costa, Joan; Oliva, Mireia; Fité, Ricard. Manual d'estil. La redacció i l'edició de textos. 3a ed. Vic, Barcelona: Eumo Editorial, Associació de Mestres Rosa Sensat, Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona, Universitat Pompeu Fabra, 2007.
* Martínez de Sousa, José. Manual de edición y autoedición. Madrid: Ediciones Pirámide. 1999. p.103
* Martínez de Sousa, José. Diccionario de la tipografía y del libro. Madrid: Editorial Paraninfo. 1981.
* Martín, E.; Tapiz, L. DEAIG. Diccionario Enciclopédico de las Artes e Industrias Gráficas. Barcelona: Ediciones Don Bosco. 1981.
* Martín, E. La Composición en Artes Gráficas. Barcelona: Ediciones Don Bosco. 1970. p. 177.
* Baines, Phil; Haslam, Andrew. Tipografía Función forma i diseño México: Ediciones G. Gili, S.A. de CV. 2007.
* Blackwell, Lewis. La tipografía del siglo XX. Barcelona: Editorial Gustavo Gili, S.A. 1993.
* Miralles Carlo, Agustín. Introducción a la historial del libro y de las bibliotecas. México: Fondo de Cultura Económica. 1971.

## Vegeu també

* Tipus (tipografia)
* Pòlissa (tipografia)
* Pictograma
* Altura de la x
* Lletra de pal sec
* Escriptura carolíngia
* Escriptura cuneïforme