OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oreoglanis insignis

Oreoglanis insignis és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conques dels rius Irrawaddy i Salween al nord de Myanmar i sud-oest de la Xina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Smith H. M., 1933. Contributions to the ichthyology of Siam. II-VI. J. Siam Soc. Nat. Hist. Suppl. v. 9 (núm. 1). 53-87.
* ↑ «Oreoglanis insignis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Ng, H. H. i W. J. Rainboth, 2001: A review of the sisorid catfish genus Oreoglanis (Siluriformes: Sisoridae) with descriptions of four new species. Occasional Papers of the Museum of Zoology University of Michigan. Núm. 732: 1-34.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H.H. i J. Freyhof, 2001. Oreoglanis infulatus, a new species of glyptosternine catfish (Siluriformes: Sisoridae) from central Vietnam. J. Fish Biol. 59(5):1164-1169.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hortense Mancini

Hortense Mancini (Roma, 6 de juny de 1646 – Chelsea, Londres, 9 de novembre de 1699) pertanyent a la famosa família dels Mancini i fou duquessa de Mazzarino.
Amb els seus germans Philipo Paolo i Marie es traslladà a França el 1653, i com la seva germana, ingressà en el convent de la Visitació. Estava dotada d'una bellesa singular, i fou la que reunia més atractius de totes les germanes; per això no és d'estranyar que aspiressin a la seva mà il·lustres pretendents, entre ells Carles II, Pere de Bragança (Pere II), el duc de Savoia, el comte de Coligny, etc.
El 1661 va contraure matrimoni amb Armand Charles de La Porte, marquès de La Meilleraye, al qual el cardenal Mazzari va transmetre la major part de la seva fortuna, amb la condició que prengués el seu nom i les seves armes; des de llavors el marit d'Hortense usà el títol de duc de Mazzarino.
Aquest matrimoni tampoc fou feliç, perquè Armand començà mostrar-se gelós de les freqüents visites que la seva esposa feia al sobirà, el que motivà repetides discòrdies entre els conjugues, que tingueren com a conseqüència la separació, passant Hortense a residir primer a casa del seu germà, el duc de Nevers, i posteriorment en l'abadia de Chelles, però cansada de la vida monacal, marxà a Itàlia al costat de la seva germana la princesa Colonna, i va fer el viatge en companyia del cavaller de Rohan, el seu amant segons veu pública.
Després de romandre una temporada a Roma, es traslladà a Savoia, i residí tres anys en la cort de Carles Manuel II. D'allà marxà a Anglaterra, a la mort de Carles Manuel II (1675), el qual l'havia apreciat molt; a Anglaterra hi trobà una favorable acollida per part de Carles II, el qual li concedí una pensió i la posà en relació amb homes eminents com Saint-Évremont, Isaac Vossius, etc.
En els últims anys de la seva vida patí alguns disgusts que amargaren la seva existència; fou el primer, la mort del baró de Benner, al que estimà amb verdadera passió, i que morí en un duel amb el comte de Soissons, nebot d'Hortense; també la Revolució de 1688 (Revolució Gloriosa) li causà molta intranquil·litat; no obstant, el nou rei Guillem II li atorgà una pensió de 2.000 lliures.
Les seves Memories les redactà Saint-Réal. Madame de La Fayette digué d'Hortense que era, la més bella de les nebodes de Mazzari, sinó també una de les dones de cor més bonic, i madame de Sévigné afirmava que la justificació de la seva vida es trobava escrita en el rostre del seu espòs.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 694 (ISBN 84-239-4532-4)
# Ituglanis macunaima

Ituglanis macunaima és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Costa W. J. E. M. & Bockmann F. A. 1993. Un nouveau genre néotropical de la famille des Trichomycteridae (Siluriformes: Loricarioidei). Rev. Fr. Aquariol. v. 20 (núm. 2). 43-46.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Datovo, A. & M. I. Landim. 2005. Ituglanis macunaima, a new catfish from rio Araguaia basin, Brazil (Siluriformes, Trichomycteridae). Neotropical Ichthyol. v. 3 (núm. 4): 455-464.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ferdinand Manns

Ferdinand Manns (Witzenhausen, Prússia; 1844 – 1922) fou un violinista i compositor alemany.
Fou deixeble de Kraushaar a Kassel, i el 1866 s'establí a Bremen. Va escriure diverses composicions per a orquestra i alguns quintets, quartets, etc., per a instruments de corda. Una de les seves més notables produccions fou un concert per a violoncel i piano.
I d'altres com:
* Concertino per a clarinet Op. 29;
* Quatre petits concerts, Op. 39:
* Romança, Op. 31;
* Serenade;
* Sonata per a piano a 4 mans per a violí o violoncel, Op. 36;
* Trio per a cordes, Op. 15;
* 3 Trios a la primera capa, Op. 16.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 32, pàg. 942 (ISBN 84-239-4532-4)
# Volemys

Volemys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Les dues espècies d'aquest grup es consideren endèmiques de la província de Sichuan (Xina), tot i que n'hi ha una possible observació a Yunnan el 1997 que no s'ha pogut confirmar. Anteriorment s'hi classificava les espècies actualment conegudes com a M. clarkei i M. kikuchii, però les anàlisis morfològiques han rebutjat aquesta categorització. El nom genèric Volemys és una combinació de la paraula anglesa vole (‘talpó’) i el mot grec mys.

## Referències

* ↑ Liu, S.; Sun, Z.; Zeng, Z.;Zhao, E. 2007. «A new vole (Cricetidae: Arvicolinae: Proedromys) from the Liangshan Mountains of Sichuan Province, China». Journal of Mammalogy, 88: 1.170-1.178
* ↑ Entrada «Volemys» d'Animalia (en anglès).
# Oreoglanis jingdongensis

Oreoglanis jingdongensis és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del riu Mekong a la Xina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Smith H. M., 1933. Contributions to the ichthyology of Siam. II-VI. J. Siam Soc. Nat. Hist. Suppl. v. 9 (núm. 1). 53-87.
* ↑ «Oreoglanis jingdongensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Kong, D.P., Chen, X.Y. & Yang, J.X., 2007. Two new species of the sisorid genus Oreoglanis Smith from Yunnan, China (Teleostei: Sisoridae). Environmental Biology of Fishes 78(3): 223-230.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. i W. J. Rainboth, 2001: A review of the sisorid catfish genus Oreoglanis (Siluriformes: Sisoridae) with descriptions of four new species. Occasional Papers of the Museum of Zoology University of Michigan. Núm. 732: 1-34.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hortensia von Moos

Hortensia Gugelberg von Moos (1659-1715) va ser una erudita suïssa originària de Maienfeld. Fins a casar-se amb Rudolf Gugelbert es deia Hortensia von Salis. Tenia un ampli coneixement de molts temes, incloent-hi teologia i medicina, però és coneguda pels seus escrits sobre l'estatus de la dona.

## Vida

Era la filla gran de Karl Gubert von Salis i Ursula von Salis. Va créixer a Maienfeld i va ser educada per un tutor. Més tard va continuar la seva formació per autodidaxi. El 1682 es va casar amb Rudolf Gugelberg von Moos. Els seus fills van morir joves i el seu marit va morir el 1692 en una batalla al servei de França.
Va estudiar especialment història natural i va intercanviar correspondència amb estudiosos com Johann Heinrich Heidegger i Johann Jakob Scheuchzer. Va ser una practicant de medicina naturalls pacients hi anaven de lluny per trobar tractament. També es diu que va ser una de les primeres dones a realitzar un examen post mortem després de la mort d'un criat. La seva casa a Maienfeld era un lloc de trobada de científics de diferents universitats i facultats.
Els seus escrits van ser publicats sota el pseudònim «Dama aristocràtica». Sovint examinava qüestions religioses i demanava el mateix dret a la llibertat i la igualtat en l'àmbit de la ment tant per a homes com per a dones.
Hortensia Gugelberg von Moos va morir a Maienfeld a l'edat de 56 anys. Avui en dia és considerada una figura referencial del moviment femení suís.

### Obres destacades

* Glaubens-Rechenschafft (Justificació/responsabilitat de la fé)
* Conversations-Gespräche (Conversacions)
* Gebät (Precs)
* Reedició moderna de les seves tres obres principals: Glaubens-Rechenschafft, Conversations-Gespräche, Gebät (2003)

## Referències

* ↑ Seidel, J. Jurgen. «Hortensia Gugelberg von Moos / Hortensia von Salis». A: Accademia svizzera di scienze umane e sociali. Historisches Lexikon der Schweiz (en italià, francès, alemany). Società svizzera di storia, 16-12-2009.
* ↑ Strohmeier, Renate. Lexikon der Naturwissenschaftlerinnen und naturkundigen Frauen Europas : von der Antike bis zum 20. Jahrhundert (en alemany). Thun: Harri Deutsch, 1998, p. 123. ISBN 3817115679.
* ↑ «Hortensia von Salis» (en alemany). Geni, 30-12-2014. [Consulta: 4 setembre 2019].
* ↑ hochadelige Dame. Maya Widmer (prefaci). Glaubens-Rechenschafft, Conversations-Gespräche, Gebät (en alemany). Bern: Haupt, 2003 (Schweizer Texte, nova sèrie núm. 19). ISBN 3258066329. OCLC 52944267. (traducció del títol: Justificació de la fé, conversacions, precs)

## Bibliografia

* Anosi, M. Leichenpredigt für Hortensia von Salis (obituari) (en alemany), 1715.
* Bautz, Friedrich Wilhelm. «Salis, Hortensia von». A: Biographisch-bibliographisches Kirchenlexikon. 8. Hamm: Herzberg, 1994, p. 1230-1231. ISBN 3883090328.
* Frey, Lili. Hortensia von Salis. Zürich: Universität Zürich, 1920, p. 44.
# Protoespatari

Protoespatari fou un títol romà d'Orient. El títol de protoespatari es creu que corresponia inicialment a capità de la guàrdia imperial (la guàrdia imperial eren els espataris o somatofílacs), però amb el temps va esdevenir un títol civil vinculat a un càrrec de govern i judicial a províncies.

## Referències

* ↑ «Consulta núm. 83390 a l'Optimot». Optimot, 26-08-2022. [Consulta: 27 agost 2022].

## Bibliografia

* Bury, John Bagnell. The Imperial Administrative System of the Ninth Century - With a Revised Text of the Kletorologion of Philotheos. Oxford University Press, 1911.
* Neville, Leonora Alice. Authority in Byzantine Provincial Society, 950-1100. Cambridge University Press, 2004. ISBN 978-0-521-83865-8.
# Ferdinand Piloty (pintor)

Ferdinand Piloty (Munic (Alemanya), 9 d'octubre, 1828 - Idem, 21 de desembre, 1895) va ser un pintor, artista al fresc i il·lustrador alemany.
Era fill del litògraf Ferdinand; estudià en l'Acadèmia de Belles Arts de Múnic on fou deixeble de Schoyn i va treballar més tard influït especialment pel seu germà el també pintor Carl Theodor, la tendència del qual va seguir en el colorit. Al Museu Nacional de Múnich ia la Sala dels Consells de Landsberg am Lech, hi ha un gran nombre dels seus frescos.
Per al Maximilianeum, de Múnic, pintà el quadre a l'oli La reina Isabel d'Anglaterra davant el temor de l'Armada Invencible, També mereixen citar-se: Tomás Moro en la presó, Rafael malalt en el llit, La predicació dels caputxins a Roma i El judici de salomó.

## Petita galeria

* La predicació dels caputxins a Roma
* Tanhauser
* Nens a la Campanya
* 'Hamlet', Act IV, Scene 5, Ophelia

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 923/24. (ISBN 84-239-4544-8)
# Eolagurus luteus

Eolagurus luteus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a la Xina, el Kazakhstan, Mongòlia i Rússia. S'alimenta de les arrels, els tubercles i les llavors de diferents plantes. Els seus hàbitats naturals són les estepes seques, els semideserts i els camps de dunes estables. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, luteus, significa ‘groc safrà’ en llatí.

## Referències

* ↑ Batsaikhan, N.; Avirmed, D.; Tinnin, D. Eolagurus luteus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 27 abril 2016.
* ↑ Entrada «Eolagurus» d'Animalia (en anglès).
# Oreonectes microphthalmus

Oreonectes microphthalmus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Cos i musell allargats.
* Els mascles poden assolir 4,7 cm de longitud total.
* Absència d'escates.
* Ulls reduïts a un pigment negre.
* 13 radis tous a l'aleta dorsal i 9 a l'anal.
* Línia lateral incompleta i amb 3 porus.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, cavernícola, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Guangxi (Xina).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther A., 1868. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Heteropygii, Cyprinidae, Gonorhynchidae, Hyodontidae, Osteoglossidae, Clupeidae,... Halosauridae, in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 7. i-xx + 1-512.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 Du, L.-N., Chen, X.-Y. & Yang, J.-X., 2008. A review of the Nemacheilinae genus Oreonectes Günther with descriptions of two new species (Teleostei: Balitoridae). Zootaxa, 1729: 23-36.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0940228238. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Prokofiev, A. M., 2005: Osteology of Oreonectes platycephalus (Günther, 1868) (Balitoridae: Nemacheilinae) with notes on the composition of the genus and its phylogenetic relations. Voprosy Ikhtiologii v. 45 (núm. 4): 460-474.
* Tang, L., Y. Zhao i C. Zhang, 2012. A new blind loach, Oreonectes elongatus sp. nov. (Cypriniformes: Balitoridae) from Guangxi, China. Environ. Biol. Fish.: prepublicació electrònica. Publicació final pendent.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)
# Llocalou

Llocalou (pronúncia local, [kɫɔ'kɫɔw], i molt sovint escrit de forma errònia Lloc-alou) és un poble a la comarca de la Garrotxa i pertanyent al municipi de la Vall de Bianya. Té 175 habitants, esdevenint el tercer nucli de població més habitat del municipi. Les seves festes són el Roser, celebrades durant la Pasqua Florida, i que comparteix conjuntament amb Sant Andreu de Socarrats.

## Etimologia

L'Institut d'Estudis Catalans defensa la forma Llocalou i n'explica l'origen al fet que l'església de Sant Andreu de Socarrats i les masies que cobrien aquest terme eren un alou. No obstant això, el poble és documentat per primer cop l'any 1610 amb el nom de Crocalou, que segons una segona hipòtesi, seria el malnom de Joan Font, que obrí un hostal on actualment hi ha el poble a principis del segle xvii. Conseqüentment, els partidaris d'aquesta darrera hipòtesi defensen que la grafia hauria de ser Clocalou.

## Situació

El poble de Llocalou està situat al peu de la serra de Sant Valentí, al bac de Can Pau, i és travessat per la carretera N-260 entre Olot i Ripoll, separat per l'est del poble de la Canya per la riera de Riudaura. Aquesta riera és també el límit entre els municipis de la Vall de Bianya i Sant Joan les Fonts. Al nord del poble s'hi troba la masia de Can Preses, quasi al límit amb l'antiga parròquia de Capsec. Llocalou formava part de la parròquia de Sant Andreu de Socarrats, l'església la qual es troba al nucli disseminat del mateix nom, situada aproximadament un quilòmetre en direcció sud-oest del poble.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya: la Vall de Bianya». Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 11 desembre 2019].
* ↑ Puigvert i Gurt, Xavier. Els noms de la terra: Clocalou genuí. El Cartipàs núm. 26, octubre de 2008
# Beit Hasan

Beit Hasan (àrab: بيت حسان, Bayt Ḥassān) és un vila palestina de la governació de Nablus, a Cisjordània, al nord de la vall del Jordà, 14 kilòmetres a l'est de Nablus. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 891 habitants en 2007.

## Referències

* ↑ 2007 PCBS Census Arxivat 2019-04-09 a Wayback Machine.. Palestinian Central Bureau of Statistics. p.110.
# Iznájar

Iznájar és un municipi espanyol situat en la província de Còrdova, Andalusia. Limita amb la província de Granada a l'est, i amb la província de Màlaga al sud. L'any 2009 tenia 4.740 habitants. L'extensió superficial del municipi és de 136,36 km² i té una densitat de 34,76 hab/km². Està situada a una altitud de 539 metres i a 110 kilòmetres de la capital de província, Còrdova.

## Toponímia

El nom d'Iznájar pot procedir de l'àrab حصن عشر “Ḥiṣn ʿAšar”, que significa 'castell alegre'.

## Geografia

Iznájar es troba a la riba del riu Genil, que forma el pantà d'Iznájar al seu pas pel municipi. La població està repartida entre el poble i diversos llogarrets: Ventorros de Balerma, Las Chozas, La Fuente del Conde, El Adelantado, la Cruz de la Algaida, La Celada, Los Juncares o El Higueral.
La principal activitat econòmica és el cultiu de l'olivera. Destaca un castell d'origen àrab que data del segle viii, anomenat Hisn Ashar.

## Demografia

Evolució demogràfica dels últims deu anys:
Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 5.271 | 5.200 | 5.200 | 5.077 | 4.964 | 4.854 | 4.895 | 4.907 | 4.960 |

## Fills il·lustres

* José Montilla Aguilera, polític i president de la Generalitat de Catalunya (2006-2010).

## Referències

* ↑ José María Calvo Baeza, Nombres de lugar españoles de origen árabe, Madrid, Darek-Nyumba, 1990 (col. Pliegos de Encuentro Islamo-Cristiano, núm. 11)

## Enllaços externs

* (castellà) La vila d'Iznájar
* (castellà) Iznájar - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
# Ferdinand Zellbell

Ferdinand Zellbell (Estocolm, 3 de setembre de 1719 − 21 d'abril de 1780) fou un músic suec.
Deixeble del seu pare, el notable organista del mateix nom, gaudí de gran fama en el seu temps com a executant i compositor. Fou mestre de capella i mestre director de la música de la cort del rei Adolf Frederic.
Les seves obres principals foren:
* una Obertura, en estil italià, per a orquestra de corda (1742)
* el ballet-òpera Sveas kögtíd (1774)
* Il giudizio d'Aminta, òpera
I d'altres moltes obres instrumentals d'aquest autor les quals es conserven manuscrites en la Reial Acadèmia de Música d'Estocolm.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 1159-60 (ISBN 84-239-4570-7)
# Alticola montosus

Alticola montosus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 2.600 i 4.300 msnm a l'Índia i el Pakistan. El seu hàbitat natural són els boscos montans temperats. Està amenaçat per la guerra, l'agitació social i la destrucció del seu entorn per l'activitat humana. El seu nom específic, montosus, significa ‘muntanyós' en llatí.

## Referències

* ↑ Kryštufek i Schönbrodt, 2022, p. 72.
* ↑ Molur, S.; Nameer, P. O. Alticola montosa. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 14 maig 2016.
* ↑ Entrada «Alticola» d'Animalia (en anglès).

## Bibliografia

* Kryštufek, B.; Schönbrodt, G. I. Voles and Lemmings (Arvicolinae) of the Palaearctic Region (en anglès). University of Maribor Press, 2022. DOI 10.18690/um.fnm.2.2022. ISBN 978-961-286-611-2.