OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Froiliuba

Froiliuba (Astúries, s. VIII), també anomenada Froiluba o Froleba, va ser una noble del regne d'Astúries, muller del rei Fàfila (737-739).
Està documentada, juntament amb el seu marit, en la làpida de fundació de l'església de Santa Cruz de Cangues d'Onís, consagrada el 27 d'octubre del 737 per Asteri. També s'al·ludeix de forma genèrica als seus fills, en plural, sense esmentar-ne els noms. Dels seus fills no se'n sap res més, als quals se'ls suposa molt joves a la mort del seu pare el 739, fet que explicaria la successió en favor del seu cunyat, Alfons I d'Astúries, casat amb la germana de Fàfila. Una referència tardana i de poca fiabilitat diu que una de les filles es deia Favínia i estava casada amb el duc de Suàbia. Posteriorment, els còdexs adulterats de la Crònica d'Alfons III, i una notícia tardana del segle xii del bisbe Pelai d'Oviedo, també n'esmenten la mort i el seu enterrament a la mateixa església, però en els textos originals el seu nom no hi consta.
Se'n desconeix la filiació. Gregorio de Argaiz, al segle xvi, considerà que el seu nom Froiluba (o Froilupa) podia ser la contracció de «Froila López», sent filla d'un tal Lope, senyor dels antics càntabres i senyor de Biscaia i que tindria origen al ducat de Cantàbria o, més aviat, de la zona bascona (Àlaba). Segons Luis A. García Moreno hauria estat filla de duc Pere de Cantàbria i, consegüentment, germana d'Alfons i de Fruela. Es basa en l'arrel del seu nom «Froi-», que comparteix amb el seu germà Fruela, també anomenat Froila, i en la repetició de noms en la mateixa família. D'acord amb aquesta informació, el seu casament de Froiliuba amb Fàfila hauria estat part d'un doble pacte de matrimoni entre Pelai i Pere, atès que el seu germà Alfons es va casar amb Ermessenda, germana de Fàfila.

## Referències

* 1 2 3 4 Floriano, Antonio C. «Cronología y genealogía de los Reyes de Asturias». Archivum. Revista de la Facultad de Filosofía y Letras. Universitat d'Oviedo, vol. 6, 1956, pàg. 255-256. Arxivat de l'original el 2020-10-19. ISSN: 0570-7218 [Consulta: 18 octubre 2020].
* 1 2 Isla Frez, Amancio «El rey Fávila, la reiina Froiliuba y la fundación de la iglesia de Santa Cruz de Cangas (737)». Studia Histórica - Historia Medieval, 2015, pàg. 160.
* 1 2 Ruiz de la Peña Solar, Juan Ignacio. «Froiliuba» (en castellà). Diccionario Biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 18 octubre 2020].
* 1 2 Rodríguez Muñoz, Javier «El territorio de Primorias y los inicios del reino de Asturias». Anuario de la Sociedad Protectora de la Balesquida, núm. 4, 2019, pàg. 77-78. ISSN: 2445-2300.
* ↑ Ruiz de la Peña Solar, Juan Ignacio. «Favila» (en castellà). Diccionario Biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ Arribas Magro, María del Carmen Sonsoles. La Merindad de Burgos: un análisis jurisdiccional y socioeconómico desde la Antigüedad a la Edad Media (tesi doctoral). Burgos: Universitat de Burgos, 2012, p. 825, 827.
# Frédéric Toulmouche

Frédéric Toulmouche (Nantes, França, 13 d'agost de 1850 - París, 20 de febrer de 1909) fou un compositor francès.
Les seves principals activitats artístiques tingueren per camp l'òpera i l'opereta, destacant entre elles les que assoliren més èxit les titulades:
* Le moutier de St. Guignolet (Brussel·les, 1885);
* La veille des noces (París, 1888);
* L'âme de la patrie (Saint-Brieuc, 1892);
* La perle du Cantal (París, 1895);
* La St. Valentin (París, 1895).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 62, pàg. 1621 (ISBN 84-239-4562-6)
# Fundació ADIS

La Fundació ADIS és una fundació sense ànim de lucre (núm. de registre 1627) que té l'objectiu de facilitar la integració social als discapacitats físics, psíquics i sensorials de la Cerdanya. Va ser fundada el 2002 per un grup de set persones sensibilitzades amb el col·lectiu de discapacitats i amb l'objectiu que el públic en general tingui l'oportunitat d'aprendre a compartir activitats i local amb el col·lectiu de discapacitats, mitjançant projectes de diversos tipus.
Actualment té la seu a Puigcerdà, al carrer del Rec de Sant Agustí, n. 7. El patronat està format per sis membres i el finançament es rep a través d'aportacions dels socis-col·laboradors; de subvencions de les diferents administracions, entitats i fundacions; de publicitat a la revista pròpia Colors i de donatius d'empreses o d'ocasionals.
La fundació ha estat guardonada amb el premi Cerdà de l'Any 2002, premi instituït per reconèixer l'activitat de persones o institucions en benefici de la comarca feta al llarg del darrer any, atorgat conjuntament per l'Institut d'Estudis Cerdans, l'associació Amics de la Cerdanya i Ràdio Pirineus. També ha estat guanyadora a nivell de tot Catalunya d'Una poma per la vida, del Grup d'Esclerosi Múltiple, en les edicions del 2003 i el 2004.

## Referències

* ↑ Web de la Coordinadora Catalana de Fundacions
* ↑ "Els discapacitats tenen 55 obstacles als carrers del centre de Puigcerda", Regió 7
* ↑ Web de l'ajuntament de Puigcerdà. "La fundació Adis ja disposa d'un nou local" <http://www.puigcerda.cat/premsa/la-fundacio-adis-ja-disposa-dun-nou-local Arxivat 2013-11-09 a Wayback Machine.>
* ↑ «La fundació ADIS rep avui el Cerdà de l'Any per la seva tasca social». Regió 7, 26-04-2003 [Consulta: 8 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Web de la fundació ADIS
# Fusigobius aureus

Fusigobius aureus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia, Salomó i el Mar del Corall.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1930. Additions to the check-list of the fishes of New South Wales. (Núm. 3). Aust. Zool. v. 6 (pt 2). 117-123.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chen, I.-S. & K.-T. Shao. 1997. Fusigobius aureus, a new species of gobiid fish (Perciformes, Gobiidae) from Flores Island, Indonesia. Acta Zool. Taiwanica v. 8 (núm. 2): 87-92.
* 1 2 3 4 «Fusigobius aureus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Randall, J.E., 2001. Five new Indo-Pacific gobiid fishes of the genus Coryphopterus. Zool. Stud. 40(3):206-225.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Randall, J. E., 1995: Fusigobius (Whitley), a junior synonym of the gobiid fish genus Coryphopterus (Gill). Bulletin of Marine Science v. 56 (núm. 3): 795-798.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Fèlix de Santos

Fèlix de Santos (Matapozuelos, Valladolid-Castella i Lleó, 29 de juliol de 1874 - Barcelona, Catalunya, 1946) fou un compositor i mandolinista castellà instal·lat a Barcelona. Destacat professor de mandolina del Conservatori del Liceu de Barcelona.
Cec des de la infància, feu els estudis elementals de música en l'Escola Municipal de Cecs de Barcelona i els superiors amb mestres particular, havent rebut lliçons de violí, de Sarasate, i de composició de Pedrell. Santos, amic i deixeble del mestre Baldomer Cateura, es distingí des de molt jove com a concertista de mandolina l'escola de la qual restaurà a Espanya. El 1909 recobrà la vista mercès a una operació que li practicà el doctor Dolcet de Barcelona.
El 1926 Santos era professor de violí i composició de l'Acadèmia del Centre Artístic Musical, director de l'Escola de Cecs de la Casa Provincial de Caritat, fundador i director de l'Associació Filharmònica de Mandolinistes i president honorari de la Protecció Mutua de Cecs i de l'agrupació de quartets La Filharmònica.
Va publicar una infinitat d'estudis i obres de concert, entre altres cal destacar: Escuela moderna de la mandolina italiana (10 vol). Escuela moderna de la mandolina española (7 vol), Escuela de Alza-púa (op. 9), Doce estudios artísticos (op. 17) i Tres estudios brillantes (op.18).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg.425 (ISBN 84-239-4554-5)
# Fènix (fill d'Agenor)

Fènix (en grec antic Φοῖνιξ), d'acord amb la mitologia grega, va ser un heroi grec, fill del Rei de Sidó Agenor i de Telefaassa, i germà de Cilix, Cadme, Europa. Algunes fonts diuen que va ser pare de Fineu, el rei de Tràcia.
La seva germana Europa, va ser raptada pel déu Zeus, transformat en un imponent brau, que va creuar el mar volant dirigint-se cap a l'illa de Creta. Agenor, que estava molt per la seva filla, va ordenar als seus fills que anessin a buscar-la, i que vengessin el rapte. Els va dir que si no trobaven Europa, no podrien tornar mai més o els donaria mort.
Fènix va partir en comitiva, amb els seus germans, Cílix i Cadme, i la seva pròpia mare, Telefaassa, embarassada de Fineu. Varen seguir costa del mar Mediterrani cap a ponent, cap a Anatòlia. Per, al cap d'un temps de viatjar, aturar-se, tornar enrere i establir-se a prop del regne del seu propi pare. S'establí a la costa oriental de la Mediterrània, a la regió que adoptà el seu nom, Fenícia, i fundà la ciutat de Tir, de la que en va ser rei. Segons la llegenda, Fènix, va fer que el seu poble, els Fenicis, adoptés una forma de vida marinera i mercantil. Construïren vaixells que van començar a viatjar per tot el Mediterrani i estendre la cultura Fenícia per tot arreu. Potser era aquesta la millor forma de continuar la recerca de la seva germana.
Mentrestant els seus germans van continuar camí. Cílix es va establir a Cilícia, una regió davant de la serralada dels Antitaure a Turquia. Sa mare va morir a la costa del mar Adriatic, poc després de donar a llum a Fineu. Cadme va arribar a la península hel·lènica on va arribar a la Beòcia i on va fundar la ciutat de Cadmia i també es va erigir com rei.
Després de cercar en va la seua germana Europa, raptada per Zeus, a la qual donà el nom de Fenícia.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. «Fènix». A: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, octubre del 1997, p. 94 (Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1.
* ↑ Apolodor. Biblioteca Gredos. ISBN 9788424909970
* ↑ Hesiode. Teogonia. Gredos ISBN 9788424917449
* ↑ Hesiode: "Llibre de les Grans Eeas". (escrits malmessos) annex inclòs al volum de la Teogonía de Gredos
* ↑ Juan Antonio Bergua. Libro de los grandes mitos (descatalogado) (castellà)
Viccionari
# Gabriel Grovlez

Gabriel Grovlez (Lilla, 4 d'abril de 1879 - París, 20 d'octubre de 1944) fou un compositor i director d'orquestra francès del Romanticisme.
Estudià al Conservatori de París, on fou deixeble de Lavignac, Diémer i Fauré. Primer es donà conèixer com a pianista i fou professor de piano de la Schola Cantorum, dirigint més tard les orquestres de l'Opéra-Comique de París, São Carlos de Lisboa, i, per acabar, el Teatre de les Arts de París.
Les seves obres més importants són:
* Coeur de Rubis, llegenda entres actes;
* La princeses au jardin;
* Maimouna;
* La fête d Robinson;
* Le marquis de Curabas, així com diverses composicions simfòniques.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 1393 (ISBN 84-239-4526-X)
# Gadomus denticulatus

Gadomus denticulatus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix bentopelàgic i marí d'aigües tropicals que viu entre 197-759 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines i les Índies Orientals.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Regan C. T. 1903. On the systematic position and classification of the gadoid or anacanthine fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 11 (núm. 65). 459-466.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Gadomus dispar

Gadomus dispar és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 550-1105 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Marroc, el Carib i Nicaragua.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Regan C. T. 1903. On the systematic position and classification of the gadoid or anacanthine fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 11 (núm. 65). 459-466.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Gadomus dispar». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Marshall, N.B. 1979. Macrouridae. p. 287-299. A J.C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París. Vol. 1.
* ↑ Cohen, D.M., A.W. Ebeling, T. Iwamoto, S.B. McDowell, N.B. Marshall, D.E. Rosen, P. Sonoda, W.H. Weed III i L.P. Woods, 1973. Fishes of the western North Atlantic. Part six. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Gaetano Carpani

Gaetano Carpani (1692 - Roma, 8 de març de 1785) fou un compositor italià.
Fou mestre de capella i tingué gran quantitat d'alumnes, molts dels quals assoliren gran reputació a Itàlia.
Deixà manuscrites moltes composicions.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 11, pàg. 1246. (ISBN 84-239-4511-1)
# Gaetano Magazzari

Gaetano Magazzari (Bolonya, 1808 - Roma, 27 de març de 1872) fou un compositor italià del Romanticisme.
Li donà molta fama l'himne Scuoti o Roma, la polvere!, que es va difondre arreu d'Itàlia, i que va compondre arran de l'adveniment de Pius XII al soli pontifici, que tant entusiasme produí entre els italians. Va escriure una altra producció, també de caràcter patriòtic, servint-se com a lletra de l'oda de Manzoni, i d'altres composicions, d'entre les quals un Ave Maria, a tres veus, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, volum núm. 32, pàg. 63-64 (ISBN 84-239-4532-4).
# Galeria Mayoral

La Galeria Mayoral es va inaugurar a Barcelona l'any 1989 i està especialitzada en art modern i de postguerra de Barcelona, centrada en els anys 1930-1975. És una de les principals galeries especialitzades en obres de Miró, Dalí i Picasso i també en altres artistes destacats com Calder, Chagall, Léger, Fontana, Tàpies, Chillida, Basquiat, Barceló i Plensa. També treballa amb els artistes vinculats al grup Dau al Set: Ponç, Brossa, Tharrats, Cuixart i Tàpies. La galeria opera a nivell mundial amb activitat a Europa, els Estats Units, l'Amèrica Llatina i l'Àsia per mitjà de les principals fires internacionals i de relacions amb col·leccionistes, galeristes i museus de renom.
El 2014 van inaugurar un segon espai, un edifici de 2.800 metres quadrats a Verdú, amb el propòsit de desenvolupar un projecte artístic i curatorial més ampli, i l'objectiu de redescobrir artistes nacionals. Un dels projectes destacats d'aquest espai és “Miró a taula”, que fusiona art i gastronomia.
El 2016 van presentar el projecte Miró's studio, una recreació a Londres de l'estudi mallorquí del pintor.

## Referències

* ↑ «Una col·lecció gestada a Tarragona». Diari Avui, 09-03-2013. [Consulta: 31 juliol 2011].
* ↑ «Cinquanta anys d'escultures». Bonart [Girona], núm. 113, 3-2009, p.64. ISSN: 1885-4389.
* ↑ «Trobada de déus». Diari Avui, 10-10-2021. [Consulta: 31 juliol 2011].
* ↑ «Les Galeries MAyoral i Francesc Mestre homenatgen Guinovart». Bonart [Girona], núm. 118, 8-2009, p.27. ISSN: 1885-4389.
* ↑ «Catalunya, convidada d'honor a ST-ART». Diari Ara, 26-11-2010. [Consulta: 31 juliol 2011].
* ↑ Ribas, Antoni «Obres dignes de museu a les galeries». Diari Ara [Barcelona], 03-11-2011, p.30. ISSN: 2014-010X.
* ↑ «Miró a Taula, el nou projecte d'art de Verdú». TV3, 25-07-2014. [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ Jones, Jonathan «Miró’s Studio review – hallucinatory shop window for the surrealist's later works» (en anglès). The Guardian, 19-01-2016.
* ↑ Minder, Raphael «Seeing Miró’s Majorca Studio, Just the Way He Kept It». The New York Times, 08-01-2016.

## Enllaços externs

* Web Galeria Mayoral
# Eric Khoo

Eric Khoo (邱金海, Singapur, 27 de març de 1965) és un director, guionista i productor de cinema de Singapur.

## Biografia

Eric Khoo es va interessar pel cinema molt aviat i als vuit anys va rodar petites pel·lícules amb la càmera Super 8 de la seva mare. Aquesta passió el va portar llavors a matricular-se al City Art Institute de la Universitat de Nova Gal·les del Sud a Sydney, Austràlia. Està marcat per Spaghetti Western, per Taxi Driver i per cineastes tan diversos com Aki Kaurismäki, Krzysztof Kieślowski, Shin'ya Tsukamoto i Steven Spielberg.
De tornada a Singapur, el 1990 va dirigir el curtmetratge Barbie Digs Joe, que es va convertir en la primera pel·lícula de Singapur que es va presentar a festivals internacionals. Va continuar amb August, que va guanyar el premi al millor curtmetratge al Festival Internacional de Singapur, després amb Carcass i Symphony 92.4. Però només amb Pain va aconseguir veritablement l'èxit.
Després va dirigir els seus dos primers llargmetratges, el drama psicològic Mee Pok Man el 1995 i12 Storeys el 1997, que li va permetre consolidar-se com un dels directors asiàtics més prometedors. Va tornar el 2005 amb Be with Me, molt destacat en la seva projecció al Festival de Cinema de Cannes com a part de la Quinzena dels Directors.
Khoo també ha produït nombrosos vídeos musicals i anuncis de televisió.

## Filmografia
### Llargmetratges

* 1995 : Mee Pok Man
* 1997 : 12 Storeys
* 2005 : Be with Me
* 2008 : My Magic
* 2011 : Tatsumi
* 2015 : 7 Letters, segment Cinema
* 2015 : In the Room
* 2018 : Ramen Teh
* 2024 : Spirit World

### Curtmetratges i clips

* 1990 : Barbie Digs Joe
* 1991 : Hope and Requiem
* 1991 : August
* 1993 : Symphony 92.4 FM
* 1993 : The Watchman
* 1994 : Pain
* 2000 : Home VDO
* 2000 : Moments of Magic - clip
* 2006 : Talk to Her (pel·lícula col·lectiva) - segment No Day Off
* 2015 : 7 Letters (pel·lícula col·lectiva) - segment

## Distincions

* Festival de Cinema de Torí (2005): Premi al millor director
* Festival Internacional de Cinema de Friburg 2009 : Regard d'or per My Magic
* XLIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya (2011) : Premi Gertie al millor llargmetratge d'animació per Tatsumi

## Referències

* ↑ «Eric Khoo | Infopedia». eresources.nlb.gov.sg. [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ Klug, Russell Heng Hiang. Southeast Asian Personalities of Chinese Descent: A Biographical Dictionary, Volume I & II. Institute of Southeast Asian Studies, 2012, p. 412–415. ISBN 9789814345217. OCLC 864303540.
* ↑ Sitges 2011 | Un palmarés encabezado por 'Red State', de Kevin Smith, espinof.com, 16 d'octubre de 2011

## Enllaços externs

* Eric Khoo website
* Zhao Wei Films
# Arthur Hervey

Arthur Hervey (París, 24 de gener de 1855 - Londres, 10 de maig de 1922) fou un diplomàtic, crític musical i compositor anglès.
Nascut accidentalment a França, de pares irlandesos. Al principi seguí la carrera diplomàtica, però després es dedicà exclusivament a la música, i de 1892 a 1908 fou crític musical del Morning Post. A més, va col·laborar amb altres publicacions i en l'Encyclopædia Britannica.
Com a compositor se i deuen les òperes The Fairy's Post-Box (Londres, 1885) i Illona (Londres, 1914), simfonies, escenes dramàtiques, poemes simfònics, obres per a piano i melodies vocals.
A més va publicar:
* Masters of French Music (Londres, 1894);
* French Music in the XIX th Century (1903);
* Alfred Bruneau (1907);
* Franz Liszt and His Music (1911);
* Meyerbeer (1913);
* Rubinstein (1913).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 1301 (ISBN 84 239-4527-8)