OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estrofa

L'estrofa és un conjunt de versos que segueixen un patró de mètrica determinat. Al poema, equivalen als paràgrafs de la prosa perquè tenen unitat de sentit. Algunes estrofes són:
* Rodolí: dos versos que rimen entre si
* Apariat: dos versos rimats
* Codolada: tirada que alterna apariats de vuit i de quatre síl·labes (set i quatre a Mallorca)
* Tercet: tres versos amb diferents esquemes de rima, un tipus de tercet molt popular és el haikú japonès
* Quarteta: Estrofa de quatre versos d'art menor. una sola quarteta pot fer un poema: un madrigal, un epigrama, un epitafi, una sàtira.
* Quartet: quatre versos que segueixen els esquemes de rima ABBA o ABAB (cada lletra designa una terminació concreta).
* Lai: conjunt de versos apariats
* Lira: composició de cinc versos de diferent nombre de síl·labes que alternen dues rimes
* Sextina: sis versos decasíl·labs
* Cobla: composició de vuit versos d'art major
* Sonet: Composició d'origen italià de catorze versos, una de les estrofes més clàssiques
* Octava reial: vuit versos d'onze síl·labes
* Romanç: aplec de versos en què rimen solament els imparells
* Gazal: forma de grups de cinc versos pròpia de la poesia àrab
* Tanka: combinació de versos japonesos de 5 i 7 síl·labes
* Trova: quatre versos de 7 síl·labes, propi de la mètrica portuguesa

## Bibliografia

* Bargalló Valls, Josep (1991): Manual de Mètrica i versificació catalanes. Ed. Empúries. Col·lecció Les Naus. Barcelona.
* Oliva i Llinàs, Salvador (1988): Introducció a la Mètrica. Quaderns Crema. Assaig Minor, núm. 4. Barcelona.
* Parramon i Blasco, Jordi (2000): Diccionari de Poètica. Edicions 62. Col·lecció El Cangur Diccionaris, núm. 265. Barcelona.
* Serra i Baldó, A i Llatas, Rossend (1986): Resum de Poètica Catalana. Mètrica i Versificació. Ed. Barcino. Col·lecció Popular, núm. 75. Barcelona.
Viccionari
# Estudi op. 10, núm. 4 (Chopin)

L'"Estudi op. 10 núm. 4", en do sostingut menor, és un dels dotze Estudis op. 10 per a piano compostos per Frédéric Chopin; fou escrit l'any 1830. Aquesta peça s'indica un tempo molt ràpid, amb constants semicorxeres i fluctuacions de la melodia. És un dels estudis més difícils de Chopin. En aquest cas, se centra a desenvolupar l'habilitat de poder destacar la melodia, que passa contínuament d'una mà a una altra. També és conegut amb el títol "Torrent".

## Estructura

L'estudi és episòdic en longitud i complexitat i presenta quatre seccions diferenciades. Poc després d'haver-se introduït el primer tema, l'estudi progressa amb rapidesa cap a un segon tema, de durada breu. Després continua amb una repetició del primer tema, que correspon a la tercera part de la peça. Aquesta repetició porta directament cap al clímax de l'obra i finalment a la coda.
Hi ha molts elements musicals que augmenten la dificultat general d'aquest obra. El fraseig és freqüent i independent; moltes edicions inclouen pedal, tot i que no es podien trobar aquestes indicacions en la peça original, que ha de ser interpretada sense el pedal.
La tonalitat, do sostingut menor, provoca que es donin posicions estranyes en la digitació, especialment durant el segon tema, que consisteix gairebé completament en arpegis d'acords de setena disminuïda.

## Referències

* ↑ Palmer, W: Chopin Etudes for the Piano, p. 20, Alfred Publishing Co., Inc., 1992.

## Enllaços externs

* "The Ultimate Chopin Etudes Discography" a Eternal Chopin Etudes Space.
* "Guia d'estudi, enregistraments i partitures" Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine. a Chopin Music Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine.
* Études Op.10: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Estàfil

Estàfil (en grec antic Στάφυλος Stafilos "el Raïm"), segons la mitologia grega, va ser un heroi grec, nascut de Dionís i d'Ariadna, després que Teseu l'abandonés a Naxos, encara que hi ha una tradició que el fa fill del mateix Teseu.
Era germà de Toant, Enopió i Peparet, als quals s'hi sumaven de vegades Làtramis, Evantes i Tauròpolis.
Estàfil es va casar amb Crisòtemis i va tindre tres filles, Molpàdia, Reo i Pàrtenos, i, segons alguns autors, una quarta, Hemítea que de vegades és un altre nom de Molpàdia. Per part de Reo és avi d'Anios. Va participar en l'expedició dels argonautes.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 177. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 84. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Estènel (fill de Capaneu)

Segons la mitologia grega, Estènel (en grec antic Σθένελος) va ser un heroi, fill de Capaneu i d'Evadne. Va ser un dels epígons que va conquerir Tebes. Ífis, el seu avi o el seu oncle, li va deixar una tercera part del regne d'Argos. Més tard, Cilàrabes, un fill seu, va reunir sota el seu poder les dues altres parts.
Figura entre els pretendents d'Helena, i va participar per això en la guerra de Troia. En la conquesta de Tebes s'havia fet amic de Diomedes. A Troia, segons el catàleg de les naus, comandava un contingent de vint-i-cinc naus. En la batalla es va distingir en les batalles, especialment al costat de Diomedes, de qui sembla que en fos l'escuder. Temps enrere s'havia ferit en un peu, potser a l'assalt de Tebes, i només podia lluitar amb carro. Quan tornà de la guerra acompanyà Diomedes a Etòlia per restaurar al tron el rei Eneu.
Estènel va ser pare de Cometes, que va enganyar Diomedes amb Egialea.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 179. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 85. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Benarrai

Benarrai és un parc situat al sud d'Ontinyent, una ciutat del sud de la província de València. Disposa d'un llac amb espècies autòctones de la zona mediterrània. També disposa d'una cúpula geomètrica per gaudir de la natura. Hi ha zones adaptades per als gossos i als més petits, amb una "tirolina" i una pista de "pumptrack", i una zona gimnás per a fer esport a l'aire lliure.
# Etrocorema nigrogeniculatum

Etrocorema nigrogeniculatum és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Indoxina (Tailàndia) i Malèsia (Sumatra i Borneo), incloent-hi la conca del riu Mekong.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):222.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Enderlein, 1909. Zool. Anz. 34:400.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Thai Biodiversity - Information Center for Organisms in Thailand (anglès) i (tailandès)
* ↑ The Bornean species of the stonefly genus Neoperla (Plecoptera: Perlidae) (anglès)
* ↑ Identification of Freshwater Invertebrates of the Mekong River and its Tributaries (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Stark, B.P. & I. Sivec, 2007. Studies of Indonesian Perlidae (Plecoptera), with descriptions of three new species. Illiesia, 3(7):53‐64. «PDF».
* ↑ Wan Nur Asiah, W.M.A., M.R. Che Salmah, & I. Sivec, 2009. Description of Etrocorema belumensis sp.n. from Royal Belum State Park, Perak, Malaysia. Illiesia, 5(17):182-187. «PDF».

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:264.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:257.
* Zwick, P., 1982. Notes on Plecoptera (6). Etrocorema nigrogeniculatum (Enderlein). Aquatic Insects, 4:104.
* Ignac Sivec, Bill P. Stark i Shigekazu Uchida, 1988. Synopsis of the World Genera of Perlinae (Plecoptera: Perlidae). Scopolia, núm. 16, pp. 1-66, Ljubljana. «PDF».
* Steyskal, 1976. A: Baumann. A report on the fifth international symposium on Plecoptera. Proc.Biol.Soc.Wash. 88(38):410.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Notes on Plecoptera (6). Etrocorema nigrogeniculatum (Enderlein) (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
* The Genera Tetropina and Neoperlops (Plecoptera: Perlidae) (anglès)
# Doña Lío Portapartes

Doña Lío Portapartes, és un personatge de ficció i una sèrie de còmic d'humor creada per Joan Rafart i Roldán, més conegut com a Raf, per al setmanari "Pulgarcito" el 1958.

## Trajectòria editorial

Bruguera va publicar quatre monogràfics del personatge:
* 1971 Doña Lío Portapartes, cocinando es un desastre (Olé! núm. 27);
* 1972 Doña Lío Portapartes y su pupilo Don Bollete (Olé!, núm. 38);
* 1972 Doña Lío Portapartes: La pensión de los garbanzos (Olé!, núm. 56);
* 1972 Doña Lío Portapartes: Los apuros de don Bollete (Olé!, núm. 65).
Va seguir publicant-se a més en les revistes "Super Tío Vivo" (1972), "Mortadelo Gigante" (1974), "Mortadelo Especial" (1976) i "Super Carpanta" (1977).

## Argument i personatges

Doña Lío, és una dona alta i grassoneta, prototip de dona tafanera, envejosa i malcarada, sempre disposada a fastiguejar a aquelles persones que són objecte de la seva gelosia. A partir de 1966, després d'una temporada en que l'autor va deixar l'editorial, la sèrie es va reinventar i el personatge de Doña Lío es va endolcir, tant en caràcter com en aspecte adoptant el d'un altre personatge creat posteriorment, Paca Cotillez. La rima del subtítol va canviar de l'inicial "senyora con malas artes" a "que se mete en todas partes". Apareix en aquesta època el personatge de Don Bollete (Don Bollito a les seves primeres aparicions), un home baixet, calb i dòcil, que viu rellogat a casa de Doña Lío, i al que només li dona de menjar (escassos) cigrons. S'uneixen al repartiment les nebodes bessones de Don Bollete i la portera de l'edifici, amb la qual Doña Lío alterna tafaneries i discussions.

## Referències

* 1 2 Cuadrado (2000), p. 1045-1047.
* ↑ Los Burgomaestres. «RAF. Trazos felices» (en castellà). Lady Filstrup, 23-08-2006. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ Iznogud. «Doña Lío Portapartes» (en castellà). El maravilloso mundo de los tebeos, 17-08-2010. [Consulta: 10 abril 2020].

## Bibliografia

* Cuadrado, Jesús. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso, 1873-2000 2v.. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez, 2000. ISBN 84-89384-23-1.
* Guiral, Antoni. Cuando los cómics se llamaban tebeos: La Escuela Bruguera (1945-1963). Colección Magnum nº 4. Barcelona: Ediciones El Jueves, S. A., desembre 2004. Depòsit Legal: B-45994-2004. ISBN 84-9741-555-8.
# Eustomias aequatorialis

Eustomias aequatorialis és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 170-2300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic.

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 «Eustomias aequatorialis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Clarke, T.A., 1998. Pelagic fishes of the genus Eustomias (Melanostomiidae) presently associated with Eustomias achirus Parin and Pokhilskaya with the description of five new species. Copeia (3):676-686.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gregorio Silvestre

Gregorio Silvestre Rodríguez de Mesa (Lisboa, 31 de desembre de 1520 - Granada, 1569) fou músic i poeta espanyol d'origen portuguès del Siglo de Oro.
El seu pare fou metge del rei Joan III, i el 1527 acompanyà a Espanya a la infanta Isabel de Portugal i d'Aragó, que venia a casar-se amb l'emperador Carles V. La família llavors s'aposentà a Espanya, i set anys més tard, és a dir, quan Gregorio en contava catorze, entrà al servei del duc del duc de Feria, gran protector de les arts i les lletres. Allà es feu poeta i músic. El 1541 aconseguí, per oposició, el càrrec d'organista de la Catedral de Granada.
Fou home d'agut enginy i gran il·lustració. Escriví moltes obres espirituals, tant per esser aficionat als afers de la religió com per donar-li ocasió i motiu el ser organista de la Catedral, per la que es va comprometre a escriure anualment nou entremeses i nombroses estancias i cançons. Així mateix va escriure diverses obres morals, gloses, composicions amoroses, etc., però gran part d'aquests treballs es perderen.
Publicaren les seves Obras la seva vídua, Juana de Cazorla, i els seus fills (Granada, 1582). Estan dividides en quatre llibres. El primer conté 10 lamentacions, 5 sàtires i moltes gloses i cançons; el segon, Fàbula de Fane y Apolo, Piramo y Tisbe, La visita de Amor i La residencia de Amor; el tercer, gloses i cançons morals i devotes, dos romanços i una glosa a les coples de Jorge Manrique, i el quart, diverses composicions i la Fàbula de Narciso. En els volums núm. XXXII i XXXV de la Biblioteca de Autores Españoles de Rivadeneyra s'hi troben poesies de Silvestre. El nom d'aquest figura en el Catálogo de Autoridades de la Lengua de l'Acadèmia Espanyola.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 284 ISBN 84 239-4556-1
# Apries

Apries o Haaibra-Uahibra (589 - 570 aC.) va ser el quart faraó de la dinastia XXVI d'Egipte.
Apries (Απριης) és el nom amb el qual el designen Heròdot (II. 161), i Diodor de Sicília (I. 68).
Va ser relacionat amb Uafris (Ουαφρης) de Manetó, qui comenta que va regnar durant 19 anys, segons l'epítom de Juli Africà, o 25 anys a la versió d'Eusebi de Cesarea.
És denominat Hofra a la Biblia: Jeremies 44:30
Apries va heretar el tron del seu pare, el faraó Psamètic II, continuant la seva infructuosa campanya militar. Les fracassades temptatives d'intervenir en el regne de Judà van ser seguides per una revolta dels seus soldats en Assuan. Una campanya per protegir Líbia d'incursions per forces gregues també va fracassar i les tropes de tornada van lluitar contra el poder regi.
Va donar suport els reis d'orient contra el creixent imperi de Babilònia, que va arribar a ésser molt poderós en aquesta època. La captivitat dels jueus, i la captura de Jerusalem amb la deportació de la població a Babilònia, va succeir durant el regnat d'Apries, en 586 aC.: molts van fugir a l'antic Egipte, establint-se a Elefantina, entre altres poblacions.
El 570 el faraó va auxiliar a un líder local de Cirene, en la seva lluita contra els grecs; el rei va enviar el seu general Amosis, però aquest es va proclamar rei. Apries es va exiliar, i encara que va retornar amb un exèrcit babilònic, va ser derrotat.
Apries va ser assassinat al conflicte contra el seu eventual successor Amosis II, el seu antic general que s'havia proclamat faraó. El mateix Amosis el va enterrar, com a rei, a Sais.
Eusebi de Cesarea va situar l'eclipsi de Tales de Milet el 585 aC., en època del seu regnat, a l'any vuitè o dotzè.

## Testimonis de la seva època

Apries va erigir el seu palau reial a Memfis.
* El palau i temple a Sais (Arnold)
* Temple d'Anat, erigit per Saamun a Tanis, va ser substituït per un nou edifici (Arnold)
* El rei va construir a Mendes, Tell El-Ruba, l'edificació central del temple (Arnold)
* Naus a Hermòpolis Parva (Arnold)
* Esfinxs a Heliopòlis (Arnold)
* Obelisc, actualment a la plaça Minerva, Roma (Itàlia)
* Columnes de pedra calcària trobades a Atribis (Arnold)
* Bloc del granit, a Deir El-Abyad (Arnold)
* Blocs trobats en diversos llocs: Fuah, Gunâg, Mahalla El-Kubra, Memfis (Arnold)
* Treballs de restauració a la tomba de Dyer, de la primera dinastia, a Abidos (Arnold)
* Esmentat en una inscripció en roca, a prop de Cnossos (de Morgan)
* Ushebti, núm. 570 (Museu Petrie)
| Predecessor: Psamètic II | Faraó Dinastia XXVI | Successor: Amosis II |
# Apristurus australis

Apristurus australis és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 61,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical que viu entre 486-1.035 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia.

## Referències

* ↑ Garman S., 1913. The Plagiostomia (sharks, skates, and rays). Mem. Mus. Comp. Zool. v. 36. i-xiii + 1-515. Also Atlas: 77 pls.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Sato, K., Nakaya, K. & Yorozu, M., 2008. Apristurus australis sp. nov., a new long-snout catshark (Chondrichthyes: Carcharhiniformes: Scyliorhinidae) from Australia. Pp. 113-121, a: Last, P.R., White, W.T. & Pogonoski, J.J. (eds.): Descriptions of New Australian Chondrichthyans. CSIRO Marine and Atmospheric Research Paper núm. 22.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Aquaman

Aquaman, és un personatge de ficció de còmic, el seu nom real es Artur Curry, Orin i és un superheroi publicat per DC Comics. Creat per Paul Norris i Mort Weisinger, el personatge va fer la seva estrena a More Fun Comics núm. 73, publicat el 19 de setembre de 1941 (amb data de portada novembre de 1941). Inicialment, una sèrie secundària en el títol antològic de DC, Aquaman va protagonitzar posteriorment diverses sèries de còmics en solitari.

## Biografia de ficció

Aquaman, Rei dels Mars, els seus pares el van abandonar i el va acollir un faroner en el seu far, sense saber-ne l'origen. Fou Aquaman mateix qui en saber que provenia de la ciutat submarina d'Atlantis va retornar a la seva llar com un heroi. Una vegada reconegut el seu llinatge reial es converteix en un rei orgullós i un defensor de la seva ciutat. És l'únic habitant d'Atlantis que té el cabell ros.
Mera és l'esposa d'Aquaman, prové del món de Xebel, en aquest lloc hi viuen els exiliats d'Atlantis. Aquaman i Mera, es varen conèixer quan el seu pare, el governador de Xebel la va enviar a matar Aquaman però en lloc d'això se'n va enamorar amb bogeria, fins al punt de quedar-se a viure a Atlantis i convertir-se en la seva esposa.

## Poders

Els poders d'Aquaman són els de comunicar-se telepàticament amb qualsevol forma de vida marina, fa servir brànquies per poder respirar sota l'aigua. Pot nedar a una gran velocitat i té moltes habilitats en la lluita.

## Referències

* ↑ «More Fun Comics #73» (en anglès). Grand Comics Database. [Consulta: 3 abril 2021].
* 1 2 T.Snider, Brandon. DC Còmics, La guia definitiva de personatges. Pag. 2. Barcelona: Timun Mas, 2013. ISBN 9788448008932. (castellà)
* 1 2 «DC Secret Files» (en castellà). Arxivat de l'original el 19 de març 2014. [Consulta: 18 octubre 2013].

## Bibliografia i fonts

* T.Snider, Brandon. DC Comics, La guia definitiva de personajes. Pag. 11. Barcelona: Timun Mas, 2013. ISBN 9788448008932. (castellà)

## Enllaços externs

* Web:Fitxa d'Adam Strange a DC Secret files Arxivat 2014-03-19 a Wayback Machine. (castellà)
# Aragonès d'Aragüés

L'aragonès d'Aragüés o aragüesí és una varietat de l'aragonès que es parla a Aragüés del Puerto i Jasa. És paregut al cheso, i està millor conservat que l'aragonès veí d'Aísa, Esposa i Sinués.

## Morfologia

El sistema d'articles és lo, la, los, las com en cheso.
El passat indefinit té desinències amb –o com en tensí: pagomos, (paguemos), cantoz, (cantez),. A la tercera persona del plural és en –oron sol a la tercera conjugació: cantoron, però a la 2a i 3a persones coexisteixen la forma chesa –ieron amb la general -io(ro)n: salieron, partioron, riyeron, faborezión.
Als verbs irregulars amb –i a la primera persona del present, podem trobar aquesta –i en yo foi, però no en yo bó. Existeixen, com al Sobrarbe "perfectes forts": fízon, trújon.

## Lèxic

Són paraules diferents de les d'Aísa, Esposa i Sinués, (Vall d'Estarrún)
* tachubo, charga, (barza a la Vall d'Estarrún), argüella, betiello.

## Referències

* ↑ (castellà) Manuel Alvar: Atlas lingüístico y etnográfico de Aragón, Navarra y Rioja. Institución Fernando El Católico. Departamento de Geografía Lingüística, Institución Fernando el Católico de la Excma. Diputación Provincial de Zaragoza, 1983. Tomo I, Lamina 3, Mapa núm. 3.
* ↑ (aragonès) Francho Nagore et al.: Endize de bocables de l'aragonés. Instituto de Estudios Altoaragoneses, Uesca 1999.
* ↑ (castellà) Pascual González Guzmán: El habla viva del Valle de Aragüés. Monografías del instituto de estudios pirenaicos. Zaragoza, 1953, p 76.
* ↑ González Guzmán, Pascual. El habla viva del Valle de Aragüés. Saragossa: CSIC, 1953.