OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut i bandera de Montant

L'escut i la bandera de Montant són els símbols representatius de Montant, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Alt Millars.

## Escut heràldic

L'escut oficial de Montant té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'atzur, una torre torrejada d'or, aclarida i maçonada de sable, acostada a destra per una rama de llorer de sinople, fruitada de sable, i a sinistra per una palma d'or, enllaçades ambdues per una cinta de gules. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Montant té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. Gironada en alt. Truncada en tres camps, el central ocupant els dos terços de l'amplària total en el sentit de la seua longitud. En el primer quarter, el de l'asta, de sinople. El segon quarter, el central, en camp d'atzur, una torre torrejada d'or, aclarida i maçonada de sable, acostada a destra per una branca de llorer de sinople, fruitada de sable, i a sinistra per una palma d'or, enllaçades ambdues per una cinta de gules. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 20 de gener de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.686, de 6 de febrer de 2004.
Les armes tradicionals de Montant al·ludeixen a l'antic castell sarraí que corona la vila, conegut com el Castellmontant.
A l'Arxiu Històric Nacional es conserven dos segells en tinta de 1877, un de l'Alcaldia i l'altre de l'Ajuntament, on hi apareix aquest escut.
* Segell de l'Ajuntament, 1877.
* Segell de l'Alcaldia, 1877.
La bandera s'aprovà per Resolució de 20 de gener de 2006, del conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 5.197, de 13 de febrer de 2006.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Millars.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* 1 2 «Resolució de 20 de gener de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Montán» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.686, 06-02-2004, pàg. 2.747 [Consulta: 22 juny 2016].
* 1 2 «Resolució de 20 de gener de 2006, del conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, per la qual s'aprova la bandera de l'Ajuntament de Montán (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 5.197, 13-02-2006, pàg. 5.884-5.885 [Consulta: 22 juny 2016].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sellos de la Alcaldía y del Ayuntamiento Constitucional de Montán, Castellón (Colección de sellos en tinta)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 12 març 2023].
# Escut i bandera de Pinet

L'escut i la bandera de Pinet són els símbols representatius del municipi valencià de Pinet (la Vall d'Albaida).

## Escut heràldic

L'escut oficial de Pinet té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de boca redona. Partit. Al primer quarter, en camp de gules, una torre d'argent, maçonada i aclarida de sable, somada d'una senyera d'argent. Al segon quarter, en camp d'argent, un pi de sinople. Per timbre, corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Pinet té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. Entat a l'asta, de roig. En l'entat, una torre d'argent o gris perla, maçonada i aclarida de sable, i somada d'una bandera d'argent o gris perla. En el segon, d'argent o gris perla, un pi de sinople. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 13 de març de 2000, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 3.733, de 18 d'abril de 2000.
Es tracta de les armes tradicionals de la localitat, usades si més no des del segle xix, amb la representació del castell de Xiu i un senyal parlant, el pi, referent al topònim del poble.
La bandera s'aprovà per Resolució de 2 d'agost de 2007, del vicepresident primer i conseller de Presidència, publicada en el DOCV núm. 5.615 de 8 d'octubre de 2007.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 183 [Consulta: 12 setembre 2015].
* 1 2 «Resolució de 2 d'agost de 2007, del vicepresident primer i conseller de Presidència, per la qual s'aprova la bandera de l'Ajuntament de Pinet (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 5.615, 08-10-2007, pàg. 38.551 [Consulta: 4 juliol 2017].
* ↑ «Resolució de 13 de març de 2000, del Conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Pinet (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3.733, 18-04-2000, pàg. 6.851 [Consulta: 4 juliol 2017].
# Escut i bandera de Sant Adrià de Besòs

L'escut de Sant Adrià de Besòs està representat per una enclusa que és l'atribut de sant Adrià de Nicomèdia, patró de la ciutat, que va ser martiritzat a cop de destral sobre una enclusa. L'enclusa també representa la indústria de la ciutat, lligada des d'antic al riu Besòs, que parteix la localitat; el riu és simbolitzat per la faixa ondada sota l'enclusa. La corona de baró i el bàcul de bisbe recorden que la població fou el centre de la baronia de Sant Adrià, que pertanyia als bisbes de Barcelona.

## Escut heràldic

L'escut oficial de Sant Adrià de Besòs (Barcelonès) té el següent blasonament:
    Escut caironat: de porpra, una enclusa d'or acompanyada a la punta d'una faixa ondada d'argent. Per timbre, una corona de baró i acoblat darrera l'escut un bàcul de bisbe d'or posat en pal.
Va ser aprovat el 9 d'abril de 1987 i publicat al DOGC el 20 de maig del mateix any amb el número 841.

## Bandera de Sant Adrià de Besòs

La bandera oficial de Sant Adrià de Besòs té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de porpra, amb l'enclusa groga de l'escut, d'altura 1/3 de la del drap i amplada 1/3 de la llargària del mateix drap, posada a 1/18 de la vora de l'asta i a 5/36 de la superior; i una faixa ondada blanca de mitja, tres i mitja ones, de gruix 1/9 de l'alçària del drap, posada a 1/9 de la vora inferior.
Va ser aprovada el 19 de març de 2002 i publicada en el DOGC el 4 d'abril del mateix any amb el número 3608. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Barcelonès

## Referències

* ↑ «DECRET 156/1987, de 9 d'abril, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Sant Adrià de Besòs per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 841. Generalitat de Catalunya, 20-05-1987. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/676/2002, de 19 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sant Adrià de Besòs.» (pdf). DOGC num. 3608, 04-04-2002. [Consulta: 20 novembre 2009].

## Enllaços externs

* Imatge corporativa Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine., Ajuntament de Sant Adrià de Besòs
# Escut i bandera de Sant Fulgenci

L'escut i la bandera de Sant Fulgenci són els símbols representatius de Sant Fulgenci, municipi del País Valencià, a la comarca del Baix Segura.

## Escut heràldic

L'escut oficial de té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric, amb la boca redona, truncat. Al primer quarter, en camper de gules, una mitra d'argent amb les ínfules d'or, carregada d'una creu llatina de gules i, creuat en banda, un bàcul d'or. Al segon quarter, en camper d'argent, dues espigues de blat de sinople o verd. Al timbre una corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Sant Fulgenci té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3, és a dir, una vegada i mitja més de llargària que d'amplària, trinxada. La primera meitat, junt a l'asta, d'argent o blanc. La segona meitat, al batent, de gules o roig. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 18 de novembre de 1992, del conseller d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 1.921, de 10 de desembre de 1992.
Els símbols episcopals de la primera partició recorden la fundació del poble el 1729 per part del cardenal Belluga, bisbe de Cartagena. Les espigues són una al·lusió a la riquesa agrícola local, centrada sobretot en els conreus de regadiu, especialment carxofes, melons, patates i tomàquets.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 204 i 301 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 18 de novembre de 1992, del Conseller d'Administració Pública, per la qual aprova la bandera municipal de l'Ajuntament de San Fulgencio (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1.922, 11-12-1992, pàg. 12.285 [Consulta: 20 octubre 2017].
* ↑ «Resolució de 18 de novembre de 1992, del Conseller d'Administració Pública, per la qual aprova l'escut heràldic municipal de l'Ajuntament de San Fulgencio (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1.921, 10-12-1992, pàg. 12.256 [Consulta: 20 octubre 2017].
# Escut i bandera de Soneixa

L'escut i la bandera de Soneixa són els símbols representatius de Soneixa, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Alt Palància.

## Escut heràldic

L'escut oficial de Soneixa té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. Mig truncat i partit. En el primer quarter, en camp de sinople, espasa flamígera i balança de sable. En el segon quarter, en camp d'argent, tres faixes ondades d'atzur. En el tercer quarter, en camp de gules, tres cards d'or, ben ordenats. Per timbre, corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Soneixa té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. Tercejada a l'asta, el primer terç partit horitzontal. A dalt, de verd, espasa flamígera i balança de negre. Al segon, d'argent o gris perla, tres faixes ondades de blau. Al batent, de roig, tres cards d'or ben ordenats. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 15 de novembre de 1999, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 3.638, de 2 de desembre de 1999.
La bandera fou aprovada per Resolució de 22 de setembre de 2005, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada, amb molts errors en la descripció en valencià, en el DOGV núm. 35.114, de 14 d'octubre de 2005. Es pot consultar la mateixa descripció però sense errors en la informació pública que prèviament publicà l'Ajuntament en el DOGV núm. 4.945 de 14 febrer de 2005.
L'espasa flamejant i la balança són els atributs de l'arcàngel sant Miquel, patró de la vila, situada a la vall mitjana del Palància, riu representat per les ones de la segona partició. Els cards d'or en camper de gules són les armes parlants dels Cardona, barons de Soneixa i Assuévar, que van atorgar la carta de població a la vila el 1609.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 213 [Consulta: 12 setembre 2015].
* 1 2 «Informació pública de l'aprovació del projecte de bandera municipal de Soneja (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.945, 14-02-2005, pàg. 4.736 [Consulta: 25 juliol 2016].
* ↑ «Resolució de 15 de novembre de 1999, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Soneja (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3.638, 02-12-1999, pàg. 19.397-19.398 [Consulta: 25 juliol 2016].
* ↑ «Resolució de 22 de setembre, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova la bandera de l'Ajuntament de Soneja (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 5.114, 02-12-1999, pàg. 23.230-32.231 [Consulta: 25 juliol 2016].

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de l'Alt Palància.
# Escut i bandera de Vilanova d'Alcolea

L'escut i la bandera de Vilanova d'Alcolea són els símbols representatius de Vilanova d'Alcolea, municipi del País Valencià, a la comarca de la Plana Alta.

## Escut heràldic

L'escut oficial de Vilanova d'Alcolea té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp de gules, dues torres d'or; al centre, aïllat, un portal del mateix metall, tot maçonat i aclarit de sable. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial de Vilanova d'Alcolea té la següent descripció:
| « | Bandera de propocions 2:3. De roig, al centre un castell d'or. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 12 de desembre de 2000, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 3.911, de 5 de gener de 2001.
La bandera s'aprovà per Resolució de 4 de juliol de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.558, de 4 d'agost de 2003.
Es tracta de l'escut utilitzat històricament, amb una idealització de les torres i muralles de l'antiga vila medieval, segons la representació consagrada a la segona meitat del segle xix.
A l'Arxiu Històric Nacional es conserva un segell en tinta de Vilanova d'Alcolea de 1877 amb la inscripció «ALCALDIA CONST Ð VILLANUEVA Ð ALCOLEA» on ja hi apareix aquesta representació.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 238 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2019, p. 272 [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Resolució de 12 de desembre de 2000, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Vilanova d'Alcolea (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3.911, 05-01-2001, pàg. 493 [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ «Resolució de 4 de juliol de 2003, del Conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova la bandera de l'Ajuntament de Vilanova d'Alcolea (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.558, 04-08-2003, pàg. 20.806 [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sello de la Alcaldía Constitucional de Villanueva de Alcolea, Castellón (Colección de sellos en tinta)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 30 juny 2017].
# Escut i bandera de l'Alqueria de la Comtessa

L'escut i la bandera de l'Alqueria de la Comtessa són els símbols representatius oficials de l'Alqueria de la Comtessa, municipi del País Valencià, a la comarca de la Safor.

## Escut heràldic

L'escut oficial el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'argent, una alqueria de gules, terrassada del seu color i acostada d'un pi de sinople i acoblada d'una palmera del mateix color. Per timbre, corona reial oberta. | » |

## Bandera

La bandera oficial té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. De blanc, l'escut al centre, sense timbrar. L'escut haurà d'ocupar les tres cinquenes parts de l'alçaria de la bandera i la seua amplària serà a proporció. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 30 de novembre de 1999, publicada en el DOGV núm. 3.669, de 19 de gener de 2000.
Aquestes armes parlants són al·lusives a l'antiga alqueria musulmana que forma part del nom del municipi. Són les tradicionals de l'escut del poble, si més no des de la segona meitat del segle xix.
* Segell de 1876 que es conserva a l'AHN.
A l'Arxiu Històric Nacional es conserva un segell en tinta de l'Alqueria de la Comtessa de 1876 amb la següent nota:
| « | (castellà) Este sello empezó a usarse en el año 1851, las insignias que contiene se refieren al origen y nombre de este pueblo del de Alqueria de la Condesa y nada mas se puede espresár. | (català) Aquest segell començà a usar-se l'any 1851, les insígnies que conté es refereixen a l'origen i nom d'aquest poble de l'Alqueria de la Comtessa i res més es pot expressar. | » |
La bandera fou aprovada per Resolució de 31 de gener de 2019, publicada en el DOGV núm. 8.493, de 25 de febrer de 2019.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de la Safor.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 52 [Consulta: 12 setembre 2015].
* 1 2 «Resolució de 31 de gener de 2019, de la Presidència de la Generalitat, per la qual s'aprova la bandera del municipi de l'Alqueria de la Comtessa» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 8.493, 25-02-2019, pàg. 10.580.
* ↑ «Resolució de 30 de novembre de 1999, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de l'Alqueria de la Comtessa (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3669, 19-01-2000, pàg. 926 [Consulta: 21 gener 2016].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sello de la Alcaldía Constitucional de Alquería de la Condesa, Valencia (Colección de sellos en tinta)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: o juny 2021].
# Supercúmuls d'Hèrcules

Els Supercúmuls d'Hèrcules són un conjunt de dos propers supercúmuls de galàxies.
En relació amb uns altres supercúmuls locals, els supercúmuls d'Hèrcules es consideren particularment grans, car són aproximadament de 330 milions d'anys llum de diàmetre.
Els supercúmuls d'Hèrcules estan prop del Supercúmul de Coma, ajudant a compensar part de la Gran Muralla. Aquesta regió inclou els següents cúmuls: Abell 2147, Abell 2151, Abell 2152.

## Referències

* 1 2 Maret Einasto «Optical and X-Ray Clusters as Tracers of the Supercluster-Void Network. I. Superclusters of Abell and X-Ray Clusters» (en anglès). Astronomical Journal, 5, 11-2001, pàg. 2222–2242. DOI: '"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'.

## Vegeu també

* Catàleg Abell
* Univers observable
* Supercúmul
# Giorgio Antoniotto

Giorgio Antoniotto d'Adurni, (Ducat de Milà, 1680 – Calais, (França), 1766), fou un violoncel·lista i compositor italià.
Al voltant de l'any 1750 marxà a Londres on residí més de vint anys, i en tornar a la seva pàtria el 1770 presentà a mossèn Sacchi (1708-88), i aquest aprovà, un projecte sobre la possibilitat de fer escoltar a la vegada totes les notes de l'escala. Johnson traduí i publicà una obra d'aquest autor, titulada Arte armonico, que no tingué gaire bona acollida. A més va publicar les composicions Dotze sonates per a violoncel o viola di gamba.

## Referències

* ↑ Pegge, Samuel. Anonymiana; or, Ten centuries of observations on various authors and subjects, by a late divine, 1818, p. 154–155.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 5, pàg. 852 (ISBN 84-239-4505-7)
# Haworthia wittebergensis

Haworthia wittebergensis és una espècie del gènere Haworthia de la subfamíliade les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia wittebergensis creix sense tija i brota lentament. Les fulles són estretes i estretes de 20 a 30 formen una roseta amb un diàmetre de fins a 3 cm. Les fulles abasten clarament les tiges. El limbe foliar és de color verd grisenc i fan fins a 15 cm de llargada i 0,8 cm d'amplada. La superfície de la fulla és coriàcia. Hi ha espines blanques a la punta de la fulla i a la quilla de la fulla.
La inflorescència és esvelta i dispersa amb una llargada de fins a 30 cm i consta entre 15 a 20 flors. Les flors són blanques i tenen una vena verda i estan disposades de manera dispersa.

## Distribució

Haworthia wittebergensis està estesa a la província sud-africana del Cap Occidental, prop de Laingsburg, a les muntanyes de Witteberg.

## Taxonomia

Haworthia wittebergensis va ser descrita per Winsome Fanny Barker i publicat a Journal of South African Botany.8: 245, a l'any 1942.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
wittebergensis: epítet geogràfic que fa referència a l'aparició de l'espècie a les muntanyes Witteberg, Sud-africa.

## Referències

* ↑ «Haworthia variegata». World Checklist of Selected Plant Families (WCSP). Arxivat de l'original el 2021-02-08. [Consulta: 8 febrer 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Newton, Leonard E. Urs Eggli. Etymological Dictionary of Succulent Plant Names (en anglès). Berlin/Heidelberg: Springer, 2010, p. 258. ISBN 978-3-642-05597-3 [Consulta: 8 febrer 2021].

## Bibliografia

* Bayer, Martin Bruce; van Jaarsveld, Ernst Jacobus. Urs Eggli. Haworthia wittebergensis Sukkulenten-Lexikon. Einkeimblättrige Pflanzen (Monocotyledonen). Stuttgart: Eugen Ulmer, 2001, p. 230–231. ISBN 3-8001-3662-7 [Consulta: 8 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Herbarbeleg de Haworthia wittebergensis
* Haworthia wittebergensis a Red List of South African Plants
# Estudi op. 25, núm. 3 (Chopin)

L'"Estudi op. 25 núm. 3", en fa major, és un dels dotze Estudis op. 25 per a piano compostos per Frédéric Chopin el 1836. També se'l coneix amb el sobrenom de "El cavaller" (del francès "Le cavalier"), possiblement a causa del ritme "galopant" que s'insinua.
L'objecte principal d'aquest estudi és el ritme. Presenta quatre veus diferenciades que l'intèrpret ha de fer notar. Consisteix en moviments laterals de la mà florits i refinats.

## Referències

* ↑ De les edicions Dover i Schirmer.

## Enllaços externs

* Études Op. 25: Partitura lliure a l'IMSLP.
* The Ultimate Chopin Etudes Discography a Eternal Chopin Etudes Space
* Guia, enregistraments i partitura Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine. a Chopin Music Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine.
# Aglaope

Aglaope és un gènere de lepidòpters zigenoïdeus de la família dels zigènids (Zygaenidae).

## Taxonomia

* Aglaope americana
* Aglaope aurantiaca
* Aglaope coracina
* Aglaope infausta - erugueta de l'ametller que s'alimenta de fulles joves d'ametller i d'altres rosàcies
* Aglaope labasi
* Aglaope latemarginata
* Aglaope lutea
* Aglaope meridionalis
* Aglaope sanguifasciata
* Aglaope striata

## Referències

* ↑ «Funet - Aglaope». [Consulta: 2 març 2025].
# Alexander Uber

Alexander Uber (Breslau avui Wrocław, Polònia, 1783 - Breslau, 1824) fou un violinista i compositor alemany. Era fill de Christian Benjamin i germà de Friederich Christian també músics i compositors.
Fou mestre de capella del príncep Schóudich-Karolath i es distingí com a excel·lent violinista. Les seves obres principals són:
* un concert per a violoncel;
* variacions per al mateix instrument amb acompanyament de quartet d'arc o orquestra;
* un septimí per a clarinet, corn, violí, dues violes i dos violoncels;
* variacions per a instruments de vent, lieder, etc..

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 65, pàg. 712 (ISBN 84-239-4565-0)
# Alexandre Marchand

Alexandre Marchand (Bourmont, 1819) fou un músic francès.
Va ser professor d'harmonia al Conservatori de Brussel·les. La seva obra principal és la titulada Du principe essentiel de l'harmonie (París, 1872), actualment desconeguda, però que, segons Arthur Pougin, és de tendència molt agosarada, i s'aparta de tot allò conegut fins aleshores.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 1404. (ISBN 84-239-4532-4)