OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Noturus elegans

Noturus elegans és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,9 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Kentucky i Tennessee (Estats Units).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S. 1818. Further account of discoveries in natural history, in the western states, made during a journey through the western region of the United States. Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 4 (núm. 1). 39-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rutilus basak

Rutilus basak és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Dalmàcia, Croàcia i Bòsnia i Hercegovina.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S. 1820. Ichthyologia Ohiensis [Part 5]. Western Rev. Misc. Mag. v. 2 (núm. 4). 235-242.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.
* ↑ Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hypselognathus horridus

Hypselognathus horridus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 27,3 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima subtropical que viu entre 40-55 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Gran Badia Australiana.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1948. Studies in ichthyology. Núm. 13. Rec. Aust. Mus. v. 22 (núm. 1). 70-94.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Dawson, C. E. & Glover, C. J. M., 1982. Hypselognathus horridus, a new species of pipefish (Syngnathidae) from South Australia. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 95 (núm. 2): 403-407.
* 1 2 3 «Hypselognathus horridus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ramon Maria Riudor i Capella

Ramon M. Riudor i Capella (Barcelona, 26 de juliol de 1867 – Tiana, 20 d'abril de 1938) va ser un arquitecte.
Era fill de Ramon Riudor i Nin, comerciant natural de Barcelona i de Maria Antònia Capella i Sabadell, natural de Mataró. Titulat l'agost de 1890. Entre els seus primers treballs hi ha el teatre del Balneari d'en Porcar (1890), al barri de Remolins de Tortosa, i la casa Formosa Ragué (1892) de Sant Sadurní d'Anoia. Realitzarà també un sepulcre per a Porcar i Tió, al cementiri del Poblenou, o de l'Est, a Barcelona (1894). Tot fa pensar que era nebot de la muller de Manel Porcar. Anys més tard farà encara els plànols (1910) de la casa Bernardo Grego situada a l'Eixample tortosí.
D'ençà de l'any 1900, i per espai de més de tres dècades, Riudor va ser arquitecte municipal de Tiana i hi realitzà moltes obres. En són exemples: can Guardiola, ca l'Artusa (1906), el Casino de Tiana-Sala Albèniz (1911-1915), can Boccato (1912) i can Fatjó (1914), can Bretós (1915), la parada del tramvia (1915-16), la casa de la Punxa–can Robert (1916-18), conservada parcialment, can Cruspinera (1917), can Mascaró (reforma 1920) o can Vergés (1927).
A Barcelona realitzà la casa Joaquim Masachs (1903), les cases Narcís Mariné (1903-1905), la casa Gabriel Aixelà (1904), can Sans Bemet, del que en resta sols la reixa exterior, el projecte de nova església de Sant Joan d'Horta (1905) i la casa Elimia Trabal de Polit (1911). A la comarca del Maresme, a Sant Andreu de Llavaneres hi té can Farners (1906-1911) i la Sala Matas (1909). També és obra seva el Panteó Serrahima (1905) dins del cementiri de Lloret de Mar.
L'arquitecte va contraure matrimoni amb Carme Carol Rosés i foren pares de Lluís Riudor i Carol, arquitecte, paisatgista i director de Parcs i jardins de Barcelona entre 1940 i 1968.

## Referències

* ↑ «Naixements. 1867. Registres. Llibre 3 (Núms. 3425 Al 5024). Registre núm. 3523. Foli 25». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 26-07-1867. [Consulta: 1r juny 2020].
* ↑ La Vanguardia de 24/04/1938.
* ↑ El Orden (Tortosa) de 31/08/1890 i de 28/09/1890.
* ↑ La Vanguardia d'1/11/1894 (pàgina 3).
* ↑ L'arquitecte Joan Bassegoda i Nonell s'hi refereix en un article publicat per La Vanguardia d'11/04/1987.
# Physopyxis cristata

Physopyxis cristata és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Negro (conca del riu Amazones al Brasil).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cope E. D., 1871. "Some anatomical points of importance in the classification of the siluroids of the Amazon." Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 23. 112-113.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Sousa, L. M. i L. H. Rapp Py-Daniel, 2005: Description of two new species of Physopyxis and redescription of Physopyxis lyra (Siluriformes: Doradidae). Neotropical Ichthyology v. 3 (núm. 4): 625-636.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# L'aquelarre

L'aquelarre és un dels petits quadres que va pintar Francisco de Goya entre 1797 i 1798 per al palau d'esbarjo dels ducs d'Osuna, a la finca que ells tenien a l'Alameda de Osuna (avui parc del Capricho), llavors als afores de Madrid, a prop del poble de Barajas. Més tard, a partir de 1928, José Lázaro Galdiano el va comprar per a la seva col·lecció particular i actualment forma part dels fons pictòrics de la Fundació Lázaro Galdiano.

## Anàlisi del quadre

El llenç mostra un ritual d'aquelarre, presidit al centre de la composició pel gran cabró, una de les formes que pren el dimoni. Al seu voltant apareixen bruixes velles i joves que li ofereixen nens amb els quals, segons la superxeria de l'època, s'alimentava. En el cel, de nit, brilla la lluna i es veuen aus nocturnes (que podrien ser ratpenats). En la sèrie de la qual forma part es troben també uns altres cinc quadres de similar temàtica i dimensions, que són: Vol de bruixes (Museu del Prado), El conjur (Museu Lázaro Galdiano), La cuina dels bruixots (col·lecció privada a Mèxic), L'embruixat per la força (National Gallery de Londres) i El convidat de pedra (avui en lloc desconegut).
L'escena pertany a l'estètica del "sublime terrible", caracteritzada per la preceptiva artística de l'època també en el prerromanticisme literari i musical i que té el seu paral·lel al Sturm und Drang alemany. Es tractava de provocar un desassossec en l'espectador amb el caràcter de malson. En aquest quadre i en la sèrie a la qual pertany, s'accentuen els tons foscos, i és per això que l'ambientació se situa en un paisatge nocturn. En el moment de l'execució d'aquesta sèrie, Goya es trobava treballant en els Capritxos, amb els quals guarda una estreta relació. El tema de la bruixeria estava d'actualitat entre els il·lustrats espanyols amics del pintor, especialment Leandro Fernández de Moratín.

## Referències

* Nigel Glendinning. Francisco de Goya, Madrid, Cuadernos de Historia 16 (col. «El arte y sus creadores», núm. 30), 1993, págs. 60-62.
* Fitxa del catàleg de la Fundació Lázaro Galdiano.
# Noturus flavipinnis

Noturus flavipinnis és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Virgínia, Tennessee i Geòrgia (Estats Units).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S. 1818. Further account of discoveries in natural history, in the western states, made during a journey through the western region of the United States. Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 4 (núm. 1). 39-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hypsoblennius caulopus

Hypsoblennius caulopus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de Nicaragua fins al Perú.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Hastings, P.A., 1995. Blenniidae. Borrachos. p. 927-930. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (editors) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.

## Bibliografia

* Bath, H., 2000: Verwandtschaftliche Beziehungen der Arten der Gattung Hypsoblennius Gill 1861 (Pisces, Blenniidae). Senckenbergiana Biologica v. 80 (núm. 1/2): 175-187.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Smith-Vaniz, W. F., 1980: Revision of western Atlantic species of the blenniid fish genus Hypsoblennius. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 132: 285-305.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Ramon Merli i Feixes

Ramon Merli i Feixes (Cardona, corregiment de Manresa, 1763 - Barcelona, 1838) fou un metge i escriptor català. Estudià filosofia i medicina a la Universitat de Cervera i es llicencià en l'última facultat el 1786, sent nomenat el 1793 primer metge de l'hospital militar de Figueres (corregiment de Girona); després fou destinat a l'exèrcit del Rosselló a El Voló, i finalment al quarter general. Establert novament a Catalunya, residí per cert temps a Vic, i el 1817 fou nomenat soci resident de l'Acadèmia de Medicina Pràctica de Barcelona, i el 1820 vocal de la Junta de Sanitat del Principat. Durant l'epidèmia de febre groga ocorreguda a la capital catalana el 1821, es distingí de tal manera que va merèixer els elogis arreu. L'Ajuntament de Cardona acordà donar el nom de Ramon Merli a un dels seus carrers. Va escriure: Arte de detener y aniquilar las epidemias y el verdadero secreto para no contagiarse en tiempo de peste (1815), així com diversos informes i uns treballs sobre religió publicats en el Diario de Barcelona amb el títol de Variedades.

## Notes

* ↑ «Ramon Merli i Feixes». ramc.cat. Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 1r gener 2017].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 959 ISBN 84 239-4534-0
# La neboda del pintor

La neboda del pintor (La nièce du peintre) és un quadre d'André Derain pintat el 1931 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Història

L'any 1919, la cunyada de Derain i la seua filla, Geneviève, se'n van anar a viure a casa del pintor. Ell adorava la seua neboda, la qual va esdevindre un dels seus models preferits. Més endavant, ella, juntament amb el seu oncle i la seua família, es van mudar a la Rue de Douanier i, més tard, a Chambourcy. Derain pintà al voltant d'un centenar de retrats de la seua neboda Geneviève a partir del novè aniversari d'aquesta (en l'estudi, ella sempre estava ocupada esmolant llapis o rentant pinzells amb sabó de Marsella seguint el ritual apreciat pel pintor). Geneviève, més tard, explicà les circumstàncies de l'execució d'aquesta tela, reconeixent-hi el seu vestit "dels diumenges" i recordant que s'havia deixat créixer els cabells l'any anterior (el 1930) per a fer la comunió.

## Descripció

En aquest oli sobre tela de 171 × 77 cm veiem Geneviève, d'aproximadament 12 anys, representada a mida natural, en una composició d'harmonies terroses i blanques, subratllades pel vermell de les flors. La verticalitat de la figura dempeus s'equilibra amb les línies horitzontals que descriuen el braç plegat i la cama que reposa damunt de la cadira. En aquesta postura, en què l'extrem de cada peu recolza sobre un costat del quadre, la noia sembla estar suspesa. El seu vestit blanc i la cara il·luminen el llenç, compost per una harmonia de marrons i grocs. Les línies geomètriques són temperades pel barret rodó i la cistella de flors.
Un dels visitants més freqüents de l'estudi d'André Derain fou el pintor Balthus, el qual va rebre la influència de Derain com es pot veure ací.

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 228-229.
* 1 2 3 4 Museu de l'Orangerie Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)
* ↑ Orangerie des Tuileries. Collection Jean Walter-Paul Guillaume, París, Ministère des Affaires Culturelles / Réunion des Musées Nationaux, 1966, núm. 85.

## Enllaços externs

* Images d'Art Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (francès)
# Physopyxis lyra

Physopyxis lyra és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (23 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Essequibo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sousa, L. M. i L. H. Rapp Py-Daniel, 2005: Description of two new species of Physopyxis and redescription of Physopyxis lyra (Siluriformes: Doradidae). Neotropical Ichthyology v. 3 (núm. 4): 625-636.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB