OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de Santa María la Major (Tamarit de Llitera)
## Església de Santa Maria la Major de Tamarite de Llitera

L'Església de Santa Maria la Major a Tamarite de Llitera és un notable exemple d'arquitectura romànica amb influències gòtiques i modificacions posteriors. Església de Santa Maria la Major de Tamarite de Llitera(Tamarite de Litera)
Té una disposició basilical amb tres naus cobertes i un transepte a la banda oriental amb tres absis. L' estructura mostra una combinació d' arcs de mig punt i apuntats: les naus estan cobertes amb voltes de canó apuntades, amb arcs torals també apuntats, mentre que el transsepte està cobert amb una arquivolta de secció circular. Els pilars, de secció quadrada, mostren dues pilastres semicilíndriques a cada cara, rematades amb capitells llisos.
Entrada a l'Església de Santa María la Mayor (Tamarit de Litera)
En el creuer s' alça un cimbori gòtic amb vuit finestres ogivals, i a l' extrem de la nau nord es troba un campanar de secció piramidal troncocònica. La construcció d'aquesta torre, si va ser contemporània a l' església o posterior, és motiu de debat.
Internament, el mur sud presenta un arcosoli, mentre que al mur nord s' han obert capelles renaixentistes i barroques cap a l' exterior.
La façana sud exhibeix una portada romànica sobre la qual s' hi va afegir un frontó renaixentista sostingut per dues columnes jòniques. El timpà romànic presenta un relleu amb dos àngels sostenint un crismó, possiblement inspirat en un model similar a Sant Pere el Vell d'Osca.
El retaule major, encarregat el 1500 a Miguel Ximénez i el seu fill Juan Ximénez, amb la intervenció de Martín de Larraz de Huesca, va ser completat el 1503. Lamentablement, durant la Guerra Civil, el retaule va desaparèixer, i només la taula de Sant Miquel, atribuïda a Juan Ximénez, actualment resguardada al Museu d'Art de Filadèlfia. Aquesta taula, originalment amb un fons daurat, era dins del guardapols. S' observen similituds entre aquesta taula i altres pintures del retaule amb la Col·legiata de Bolea.
# Esperó de gall

L'esperó de gall és una varietat de raïm blanc, molt menut i de gra mitjà o gros i llarguer.
És autòcton de Galícia, d'estil alsacià i conreat a Valdeorras (Ourense).
Se n'obté un vi amb molt de glicerol, amb una acidesa i una dolçor molt peculiars, pàl·lid i perfumat. Les modernes tècniques enològiques l'han revalorat.

## Referències

* ↑ Romaní i Olivé, Joan Maria: Diccionari del vi i del beure. Edicions de La Magrana, col·lecció Pèl i Ploma, núm. 21. Barcelona, desembre del 1998. ISBN 84-8264-131-X, planes 127-128.

## Enllaços externs

* Descripció de l'esperó de gall. Arxivat 2007-10-06 a Wayback Machine. (castellà)
# Esquedi

D'acord amb la mitologia grega, Esquedi (en grec antic Σχεδίος) va ser un heroi, fill d'Ífit, rei de la Fòcida, i d'Hipòlita.
Com a antic pretendent d'Helena, anà a la guerra de Troia al capdavant d'un contingent de foceus que constava de 40 naus, com explica el Catàleg de les naus, acompanyat del seu germà Epístrof. Va morir a mans d'Hèctor. Acabada la guerra, les naus que havia comanat Esquedi van ser desviades per una tempesta a la costa italiana, on els supervivents van fundar la ciutat de Temesa. Les cendres d'Esquedi van ser portades a Anticira, a la Fòcida.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 177. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 84. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Estació de Montcada i Reixac

Mapa sinòptic línia R2 :
Montcada i Reixac és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Montcada i Reixac, a la comarca del Vallès Occidental. L'estació es troba a la línia Barcelona-Girona-Portbou i hi tenen parada trens de Rodalies de Catalunya de les línies R2 i R2 Nord dels serveis de rodalia de Barcelona, operats per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Granollers o Girona va entrar en servei l'any 1854 quan va entrar en servei el tram construït per la Camins de Ferro de Barcelona a Granollers entre Barcelona (antiga estació de Granollers, substituïda per l'Estació de França) i Granollers Centre.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 574.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Castelldefels Aeroport Sants | Sant Andreu Comtal | | La Llagosta | Granollers Centre Sant Celoni Maçanet-Massanes |

## Referències

* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Conegueu la línia R2 Nord». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Estació de Pineda de Mar

Mapa sinòptic Línia RG1 :
Mapa sinòptic línia R1 :
Pineda de Mar és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Pineda de Mar a la comarca del Maresme. L'estació es troba a la línia Barcelona-Mataró-Maçanet per on circulen trens de les línies R1 i RG1 de Rodalies de Catalunya operades per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Mataró va entrar en servei el 1859 quan es va obrir la segona ampliació del ferrocarril de Barcelona a Mataró, la primera línia de ferrocarril de la península Ibèrica, des d'Arenys de Mar a Tordera. La iniciativa de la construcció del ferrocarril havia estat de Miquel Biada i Bunyol per dur a terme les múltiples relacions comercials que s'establien entre Mataró i Barcelona.
Des d'Arenys de Mar a Maçanet-Massanes la línia és en via única. Tant l'Autoritat del Transport Metropolità al Pla Director d'Infraestructures 2009-2018, com per part del Ministeri de Foment d'Espanya al Pla Rodalies de Barcelona 2008-2015, es preveu la duplicació de vies entre Arenys de Mar i Blanes.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 609.000 passatgers.
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Barcelona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Calella | Santa Susanna | Blanes Maçanet-Massanes |
| Rodalia de Girona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Calella | Santa Susanna | Figueres Portbou |

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R1». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 24 de març 2010. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «L'ATM enllesteix l'avanç del Pla Director d'Infraestructures 2009 – 2018 de la regió metropolitana de Barcelona» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «El Plan de Cercanías incluye el desdoblamiento de la línea de Vic y de la del Maresme». La Vanguardia. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Annabel Cervantes Muñoz

Annabel Cervantes Muñoz (Barcelona, 1969), escriptora catalana. És llicenciada en Geografia i història per la Universitat de Barcelona i es va especialitzar en Medi Ambient, però des de fa uns anys ha fet de la seva vocació, l'escriptura, una professió. L'any 2007 guanyà el Premi Pollença de Narrativa amb l'obra Ocell de mar endins.

## Obres publicades

* “L'harmònica de vidre”. Premi Sant Jordi de Castelldefels. Any 1999
* “L'informe del cartògraf”. Premi Sant Jordi de Begues. Any 2000
* “Qualsevol diumenge, esports d'aventura”. Primer Premi de Narrativa Mercè Rodoreda de Molins de Rei. Any 2004
* “Ocell de mar endins”. Novel·la. IV Premi Pollença de Narrativa. Any 2007.
* “Raky”. Conte. Revista L'Hiperbòlic núm. 61. Abril 2008.
* “Celobert”. Guanyadora III Premi de Narrativa Breu Districte V. Any 2008.
* “La Maledicció d'Alietzer'”. Novel·la. Alisis (Ara Llibres). Barcelona. 2009.

## Premis recents

* "Reflexos d'Estiu". Novel·la. Finalista del Premi Narrativa Delta 2011.

## Última publicació

* "Crims.cat 2.0". AlRevés. 2013. Antologia de relats negres que recull el conte "Negra nit al carrer de l'Aurora" juntament amb altres 14 autors dels Països Catalans.

## Referències

* ↑ «Annabel Cervantes e Hilari de Cara, galardonados con los premios Pollença 2007 de narrativa y poesía». Diario de Mallorca, 22-09-2007 [Consulta: 6 juliol 2022].
# Setge de Lòvetx

El setge de Lòvetx (búlgar: Обсада на Ловеч, Obsada na Lòvetx) va tenir lloc a la primavera de 1187 entre les forces de Bulgària i l'Imperi Romà d'Orient.

## Orígens del conflicte

El 1185, els germans Ivan i Pere van encapçalar un aixecament contra els romans d'Orient per restaurar l'Imperi Búlgar. Tota la regió de Mèsia, a excepció de Varna, fou ràpidament alliberada i els germans van començar a atacar les guarnicions romanes d'Orient al sud dels Balcans. Les tàctiques búlgares incloïen atacs i moviments ràpids, i els romans d'Orient eren incapaços de carregar contra ells.
Per canviar aquesta situació, l'emperador romà d'Orient Isaac II Àngel, va decidir traslladar les accions militars al nord de Bulgària i atacar directament els bastions dels rebels al voltant de Tàrnovo.

## El setge

A la tardor de 1186, l'exèrcit romà d'Orient va marxar cap al nord per Sredets (Sofia). La campanya va agafar per sorpresa el búlgars. No obstant això, les dures condicions climàtiques i el començament de l'hivern va detenir els romans d'Orient i el seu exèrcit va haver de romandre a Sredets durant tot l'hivern.
A la primavera de l'any següent la campanya es va reprendre, però el factor sorpresa havia desaparegut i els búlgars havien adoptat mesures per impedir el pas a la seva capital, Tàrnovo. Els romans d'Orient havien d'assetjar la fortalesa de Lòvetx. El setge va durar tres mesos i va ser un complet fracàs per a Isaac Àngel. El seu únic èxit va ser la captura de l'esposa d'Ivan, però Isaac Àngel es va veure obligat a fer una treva de facto i, per tant, va haver de reconèixer la restauració de l'Imperi Búlgar.

## Conseqüències

Segons el tractat, el més jove dels germans Assèn, Kaloian, va ser enviat com a ostatge a Constantinoble per garantir la pau. No obstant això, Nicetes Coniata assenyala que la situació va empitjorar per als romans d'Orient. Poc després del setge, els búlgars a Macedònia es van revoltar sota les ordres de Dobromir Crissós.
La pau va durar fins al 1189, quan a causa de la proposta de Bulgària en suport de la Tercera Croada contra els romans d'Orient, Isaac Àngel va posar en marxa una altra campanya i va patir una dura derrota en la batalla de Triavna, que va confirmar la superioritat militar búlgara a la guerra.

## Referències

* Йордан Андреев, Милчо Лалков, Българските ханове и царе, Велико Търново, 1996.
# Careproctus knipowitschi

Careproctus knipowitschi és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 18,5 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 63.

## Hàbitat

És un peix marí i bentopelàgic que viu entre 293 i 298 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar de Barentsz.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Chernova, N. V., 2005. New species of Careproctus Liparidae from the Barents Sea and adjacent waters. Voprosy Ikhtiol. v. 45 (núm. 6): 725-736.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Andriàixev, A.P., 1954. Fishes of the northern seas of the U.S.S.R. Keys to the fauna of the U.S.S.R. Israel Program for Scientific Translations 1964. Núm. 53, 617 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bryconaethiops yseuxi

Bryconaethiops yseuxi és una espècie de peix pertanyent a la família dels alèstids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 7,2 cm de llargària màxima.
* El cap i el cos dels mascles vius és de color argentat amb un to rosat als costats. La part superior del cap és verd oliva.
* Aleta adiposa blanquinosa i transparent, negrosa a la base.
* Cap espina i 10 radis tous a l'aleta dorsal i 21-23 radis tous a l'anal.
* Cos una mica comprimit lateralment.
* Boca terminal.
* Mandíbula superior amb tres fileres de dents premaxil·lars.
* Línia lateral amb 34-39 escates.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, pelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca inferior del riu Congo.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther, A., 1873. New fishes from Angola. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 12 (núm. 68): 142-144.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Ibala Zamba, A., G. De Boeck, V. Mamonekene i E. Vreven, 2007. Rehabilitation of Bryconaethiops yseuxi (Boulenger, 1899) (Characiformes: Alestidae) from the Congo River basin, Africa. J. Nat. Hist. 41(17-20):1213-1226.

## Bibliografia

* Boulenger, G.A., 1916. Catalogue of the fresh-water fishes of Africa in the British Museum (Natural History). Vol. IV. Printed by order of the Trustees, Londres. 392 p.
# Harriet Cohen

Harriet Cohen (Londres (Regne Unit), 2 de desembre, 1901 - Idem. 13 de novembre, 1967), fou una pianista britànica.
Va seguir estudis a la Royal Academy of Music i a l'escola del professor Tobías Matthay, de la qual després, el 1922, seria professora. El 1920 havia donat el seu primer recital al Wigmore Hall en un recital conjunt amb el tenor John Coates. ,[1]. Va actuar als Festivals de Salzburg l'any 1924, temps que marca un gran impuls a la seva carrera de concertista.
Va recórrer diversos països d'Europa i Amèrica, aconseguint èxits excel·lents. A Espanya va obtenir especialment grans triomfs; així va ser en intervenir als concerts de l'orquestra Pau Casals i de l'Associació de Música de Cambra (Barcelona).
Era considerada com una insígnia especialista en la música moderna del seu país, i, en particular, de les obres d'Arnold Bax; aquest va compondre per ella diverses peces i concerts. El 1948 va patir un accident que li costaria la paralització de la mà dreta.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 418. text d'Àngel Carmona Ristol (ISBN 84-239-4535-9)
# Glyptothorax honghensis

Glyptothorax honghensis és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-est de Laos, Vietnam i Yunnan (Xina).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 2001. Freshwater fishes of northern Vietnam. A preliminary check-list of the fishes known or expected to occur in northern Vietnam with comments on systematics and nomenclature. Environment and Social Development Unit, East Asia and Pacific Region. El Banc Mundial. Freshwater Fish. Vietnam (BOOK), Juny: i-iii + 1-123 + 1-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jan Kunc

Jan Kunc (Doubravice, 27 de març de 1883 - Brno, 11 de setembre de 1976) va ser un compositor i director d'orquestra txec.
Es va assenyalar no solament com a compositor sinó també com a director d'orquestra i professor. Fou director del Conservatori de l'Estat de Brno. durant molts anys.
Va estudiar orgue a Brno amb Leoš Janáček i la composició a Praga, amb Vítězslav Novák. Fou crític musical del Lidowé Noviny i director d'orquestra del Teatre Nacional de Praga.
Kunc és, principalment, conegut com a autor d'obres corals i com arranjador de melodies populars txeques.
Per a gran orquestra va compondre el poema simfònic Piseñ mládi (Cant de joventut), llorejat per l'Acadèmia Txeca de Belles Arts, i en el gènere de cambra, va compondre les obres següents:
* Sonata en do menor per a piano, Op. 1 (1903, revisada. 1909–1910)
* Piano Trio en fa menor, Op. 3 (1904)
* Quartet de Corda en sol major, Op. 9 (1909)
* Quatre Peces per a piano, Op. 13 (1906–1927)
* Miniatures per Piano, Op. 19 (1923)
* Sonata per a violí i piano Op. 22 (1925)
* Czech Dances perr Piano, Op. 34 (1947)
* Miniatures per Piano, Op. 38 (1956–1959)
* Miniatures per Quintet de Vent, Op. 39 (1958)

## Referències

* Apèndix núm. 6, pàg. 907 de l'Enciclopèdia ESPASA (ISBN 84-239-4576-6)
# Jan Nepomuk Škroup

Jan Nepomuk Škroup (Osice, 15 de setembre de 1811 - Praga, 5 de maig de 1892) fou director d'orquestra i compositor txec. Era germà del també gran compositor František Škroup.
Fou director de cor de l'església de la Creu de Praga i del de la Catedral, segon director d'orquestra del teatre i professor del Seminari teològic.
Va compondre moltes òperes, música d'església, etc., i publicà: Manuale pro sacris functionis (1858), i Música sacra pro populo.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 994 (ISBN 84-239-4556-1)
# Jan Peter Gotthard

Jan Peter Gotthard (Drahanovice, 19 de gener de 1839 - Bad Vöslau, 17 de maig de 1919) fou un compositor txec.
Fou director de l'Orchesterbund de Viena i director d'una casa editorial de música. En unió del seu germà Franz, publicà un Universsalhandbuch der Musiklitteratur.
Com a compositor se li deu l'òpera Editha i l'òpera còmica Iduna.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 767 (ISBN 84-239-4526-X)
* Biografia a Oesterreichische Musiklexikon
# Janusz Stanisław Iliński

El comte Janusz Stanisław Iliński o també Jan Stanisław Iliński o Johann Stanislaus Ilinski en la seva forma germanitzada, rus: Ян Стани́слав Или́нский, (Romanów, actualment Romàniv, óblast de Jitòmir, Ucraïna, 1795 - Brodi, Ucraïna o Sant Petersburg, Rússia, 23 de desembre de 1860) fou un poeta i compositor polonès.
Deixeble de Salieri i de Kauer a Viena, va escriure obres molt estimables del gènere religiós, entre elles dues grans Misses, un Te Deum, un Miserere, salms, una Missa a cappella, etc. També va compondre obertures, vuit Quartets per a instruments d'arc, dos Concerts per a piano, lieder sobre texts francesos, i una gran ària di bravura per a la famosa cantant Catalani. En la seva joventut va servir en la guàrdia del tsar de Rússia, i en la diplomàcia va ser, a més, conseller privat el 1853, senador, camarlenc, etc...
Aquest il·lustre músic també cultivà la poesia francesa, havent publicat en aquest idioma les col·leccions poètiques: Les réves d'âme; Le solitaire de Colonna (París, 1835) i Brises d'automne (París, 1850) a més de la novel·la Elmira.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, primera part, pàg. 995 (ISBN 84 239-4528-6)

## Enllaços externs

* Biografia (anglès)
# Jardins de les Voltes d'en Cirés

Els jardins de les Voltes d'en Cirés són un espai públic del Raval de Barcelona, situat entre l'Avinguda de les Drassanes i el carrer Nou de la Rambla, a prop d'equipaments com el CAP Drassanes, el Centre Cívic Drassanes i l'Escola Oficial d'Idiomes.

## Història

El seu nom recorda un dels carrers de l'anomenat «barri Xino», que s'obria sota una volta al núm. 57 del carrer Nou de la Rambla i va desaparèixer a la dècada del 1960 per l'obertura de l'Avinguda de les Drassanes. A començaments de la dècada del 1980 encara hi havia un solar habilitat provisionalment com a parc, però la urbanització definitiva de la zona va arribar de la mà del PERI aprovat el 1985.
En el marc del Pla dels Barris de Barcelona, s'inicià un procés participatiu per a redissenyar els jardins, que culminà el 2019 amb l'arranjament de nou de l'espai, seguint el criteri dels veïns. Es potenciaren els espais de lleure per infants, i es canvià el paviment per sauló i cautxú.
Pel que fa la vegetació, es mantenen alguns arbres originals de l'espai de les espècies Quercus ilex (Alzina), Tipuana tipu (Tipuana), Phytolaca dioica (Bellaombra) i la Washingtonia robusta.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Alegre-Cirés

## Referències

* 1 2 «Finalitza la reurbanització dels Jardins de les Voltes d’en Cirés, al Raval Sud». Ajuntament de Barcelona, 04-03-2019.
* ↑ «CARRER DE L'ARC D'EN CIRÉS (Segle XVIII-1965)». Barcelofília (blog). Miquel Barcelonauta, 27-12-2011.
* ↑ Paricio, Ignasi (coord.). Anàlisi tècnica i funcional del patrimoni immobiliari municipal. El Raval, vol. II, fitxa 10. ITEC, 1983.
* ↑ «Atles de Biodiversitat Urbana». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 31 gener 2021].
# Jaume Lacoma i Alié

Jaume Lacoma i Alié (Barcelona, Barcelonès, 1829 - Ripollet, Vallès Oriental, 1895) va ésser un metge i cirurgià que fou nomenat delegat a l'Assemblea de Manresa (1892).

## Referències

* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme.Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Rafael Dalmau (editor), col·lecció Camí Ral, núm. 6. Barcelona, abril del 1995. ISBN 84-232-0484-7, planes 141-142.