OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corydoras bicolor

Corydoras bicolor és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius costaners de Surinam.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras bicolor» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nijssen, H. & I. J. H. Isbrücker. 1967. Notes on the Guiana species of Corydoras Lacépède, 1883, with descriptions of seven new species and designation of a neotype for Corydoras punctatus (Bloch, 1794)-(Pisces, Cypriniformes, Callichthyidae). Zool. Meded. (Leiden) v. 42 (núm. 5): 21-50, Pls. 1-5.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Corydoras boesemani

Corydoras boesemani és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius costaners de Surinam.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Corydoras boesemani» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nijssen, H. & I. J. H. Isbrücker. 1967. Notes on the Guiana species of Corydoras Lacépède, 1883, with descriptions of seven new species and designation of a neotype for Corydoras punctatus (Bloch, 1794)-(Pisces, Cypriniformes, Callichthyidae). Zool. Meded. (Leiden) v. 42 (núm. 5): 21-50, Pls. 1-5.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Corydoras guianensis

Corydoras guianensis és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius costaners de Surinam i de la Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras guianensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nijssen, H. 1970. Revision of the Surinam catfishes of the genus Corydoras Lacépède, 1803 (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Beaufortia v. 18 (núm. 230): 1-75.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Corydoras loretoensis

Corydoras loretoensis és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: curs superior del riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras loretoensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nijssen, H. & I. J. H. Isbrücker. 1986. Cinq espèces nouvelles de poissons-chats cuirassés du genre Corydoras Lacépède, 1803, du Pérou et de l'equateur (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Rev. Fr. Aquariol. v. 12 (núm. 3) (1985): 65-76.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Voluntaris Catalans en la Guerra de la Independència Croata

La companyia dels Voluntaris catalans (en croat: Katalonksi dragovoljci) fou una unitat militar que van lluitar a Croàcia com a voluntaris. Van lluitar una cinquantena de catalans i uns quants valencians segons l'UDDR (Associació de Voluntaris Estrangers a la Guerra de Croàcia).

## Història

Van ser presents primer al HOS Osijek (1991-1992) i després a la brigada 108 de l'HVO (entre 1992 i 1994), i al batalló Rafael Vitez Boban de Split (l'any 1995). També em confirma, aquest mateix testimoni, que també n'hi hagué en altres unitats regulars de l'exèrcit croat (HV), sobre tot l'any 1995 durant l'operació Oluja (Tempesta).
Tot i que el grau d'implicació d'aquests voluntaris en el conflicte va ser molt desigual. Alguns no participaren en els combats, cosa que pot explicar que no siguin comptabilitzats com a voluntaris, tot i que la diferència en les dades continua sent molt notòria.
Les motivacions per les quals aquests catalans van participar en aquesta guerra eren molt diverses i personals, però sembla que no eren econòmiques. El gruix més important estava vinculat a organitzacions d'extrema dreta espanyola, tot i que també n'hi havia de relacionades amb moviments ultradretans estrictament catalans. En altres casos, eren simplement aventurers. També, en alguns casos, la solidaritat amb la lluita d'una nació per la seva independència hi va jugar un paper important.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ «481 foreign volunteers from 35 countries defended Croatia in 1991-1995». [Consulta: 4 juny 2024].
* 1 2 Dorca, Josep. «La participació de voluntaris catalans a la guerra de Croàcia, 1991-1995», 10-11-2016. [Consulta: 4 juny 2024].
# Escut d'Hostalric

L'escut oficial d'Hostalric té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un castell d'or obert sobremuntat d'una estrella d'or. Per timbre una corona de vescomte.

## Història

Va ser aprovat el 7 de juny del 1989 i publicat al DOGC el 28 del mateix mes amb el número 1161.
L'escut de la vila tradicional (almenys des de 1590 fins al 1800) presenta una estrella i el castell de la localitat, situat dalt d'un turó i construït al segle xiv per Bernat II de Cabrera, que va esdevenir el centre del vescomtat de Cabrera.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Selva

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi d'Hostalric.» (pdf). DOGC núm. 1161. Generalitat de Catalunya, 28-06-1989. [Consulta: 25 juny 2010].
# Adam de Fulda

Adam de Fulda (Fulda, Hessen, ca 1445 - Wittenberg, 1505) fou un savi monjo, tractadista i cèlebre compositor de música alemany. Va ser monjo a Francònia, i possiblement el seu nom deriva de la ciutat principal del país. Fou un dels mestres que disputaren als holandesos el títol de primers contrapuntistes, que no sense motiu hom els concedia. Al tom III de l'obra de Gerbert, Scriptores ecclesiastic, hi figura un Tractat de Música (1490) d'Adam de Fulda. Aquest tractat està dividit en 45 capítols, alguns dels quals aborden el tema de la invenció en música, de les relacions entre els tons, els intervals, les consonàncies, etc., i també diverses de les seves cançons apareixen a la col·lecció que, es publicà a Magdeburg (1673). El Dodecachordon de Glareanus conté un motet a quatre veus d'aquest compositor, el qual és molt interessant pel seu caràcter avançat donada l'època en què fou escrit. La llista de les seves composicions pot ser trobada a Quellen-Lexicon. Atès que Adam es feia anomenar músic ducalis, és molt possible que estigués al servei d'algun príncep, potser el Bisbe de Würzburg.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Catòlica
* Tom núm. 2 de l'Enciclopèdia Espasa.
* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 10 (ISBN 84-239-4525-1)
# Adam de Ponte

Adam de Ponte (segle xvi) fou un cantant i compositor francès, que tenia per cognom verdader el de Du Pont. Va pertànyer a la capella de Ferran I. En el Novus Thesaurus musicus, de Pietro Giovanelli, hi ha quatre motets, a quatre i cinc veus, de de Ponte.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 46, pàg. 319, ISBN 84-239-4546-4
# Adelaida Ristori

Adelaida Ristori (Cividale, Friuli, 29 de gener, 1822 - Roma, Laci, 9 d'octubre, 1906) fou una actriu de teatre italiana.
Debutà molt jove al teatre i en aquest desplegà, primer en la comèdia i més tard en el drama, destacades dots a més d'un exterior atractiu. Després de casar-se, el 1847, amb el marquès Capranica del Grillo, deixà l'escena per algun temps, però el 1855 emprengué diversos viatges, i assolí extraordinaris èxits en els principals teatres italians i també a Viena, París, Londres i Berlín. El 1857 aconseguí el mateix èxit a Espanya (Teatre Circ Barcelonès) i el 1860 als Països Baixos i el 1861 a Rússia.
A París en el seu retorn, representà en francès la peça escrita per ella mateixa, Bèatrix de Legouvé, com també la Medea del mateix autor, en el qual paper la Ristori ja havia representat en la traducció de Montanelli. El 1864 triomfà igualment a Constantinoble, el 1867 als Estats Units, des d'on visità parts d'Amèrica Llatina, a principis de 1870, Austràlia i Anglaterra, i el 1879-80 Alemanya i Suècia.
Més tard emprengué de nou un viatge a Amèrica, al retorn del qual es retirà a la vida privada. Per espai de quaranta anys, la Ristori fou aclamada pels públics d'Europa i Amèrica com una de les artistes més grans de tots els temps. En efecte, per la seva figura, per la seva meravellosa sensibilitat, que sabia comunicar a l'espectador les més diverses emocions, per la seva harmoniosa veu i pel seu domini de l'escena, la Ristori va merèixer l'elevat concepte en què se la tenia, i això no tan sols en la vida artística, sinó també en la social.
A Espanya principalment, era popularíssima a mitjans del segle xix, tant per les seves estupendes creacions escèniques com per la bondat del seu cor. Ella mateixa explicava que, trobant-se a Madrid en temps d'Isabel II d'Espanya, s'assabentà, en acabar un acte de l'obra que representava, que l'endemà anava a ésser ajusticiat un reu. Precisament la reina es trobava en el teatre, i la gran actriu, vencent la seva natural emoció, anà a la llotja reial a demanar a la sobirana l'indult d'aquell desgraciat home. La reina, després de convèncer a Narváez, que s‘hi resistia per haver-ho ja negat en diverses Comissions, signà l'indult, i, en estendre's pel teatre la notícia, la Ristori fou objecte de l'ovació més clamorosa que havia escoltat en la seva vida.
Un acte semblant portà a terme a Xile anys més tard. La famosa actriu va escriure la seva autobiografia amb el títol de Ricordi artistici (Torí, 1887). El 1902 se celebraren grans festivals en els principals teatres d'Itàlia per a commemorar el 80è aniversari del seu naixement.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 821 ISBN 84-239-4551-0
* Naldini, Liliana; Cassisa, Mirella. Adelaide Ristori : la marchesa del Grillo, un'attrice del Risorgimento. Pinerolo:Alzani, [2000]. ISBN 88-8170-137-5.
# Adelaida de Melguèlh

Adelaida de Melguèlh o Melgueil, coneguda també com a Adelaida de Gavaldà o Adelaida de Roergue (949? - 1011), comtessa consort de Carcassona amb Roger I de Carcassona el Vell.

## Orígens familiars

Filla de Bernat II de Melguèlh, comte de Melguèlh i la seva muller, Senegunda.

## Núpcies i descendents

Havia estat casada en primeres núpcies amb algun noble del que es desconeix la filiació i amb qui va tenir un fill anomenat Arnaudi.
En segones núpcies es casà vers el 970 amb Roger I de Carcassona. D'aquesta unió tingueren:
* Ramon I de Carcassona, comte de Carcassona
* Bernat I de Foix (?-1038), comte de Foix, Bigorra i Coserans, casat el 1010 amb Garsenda de Bigorra
* Pere de Carcassona (?-1050), comte de Carcassona i bisbe de Girona
* Ermessenda de Carcassona (?-1057), casada el 990 amb el comte de Barcelona Ramon Borrell

## Referències

* ↑ Gil i Roman, Xavier. Diplomatario de Ermesèn, condesa de Barcelona, Girona y Osona (c.991 - 1 de marzo de 1058) (en castellà), 2004. ISBN 84-688-6665-2. Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine., pàg. 32-34
* ↑ Rotger, Agnès «La gran dama del tron català». Sàpiens [Barcelona], núm. 121, 10-2012, p.16-21. ISSN: 1695-2014.
# Adinia xenica

Adinia xenica és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord del Golf de Mèxic (des del sud de Florida fins a Texas).

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 «Adinia xenica» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Jordan, D. S. & C. H. Gilbert 1882. Notes on fishes observed about Pensacola, Florida, and Galveston, Texas, with description of new species. Proceedings of the United States National Museum v. 5 (núm. 282): 241-307.
# Adolf Busch

Adolf Busch (Siegen, Westfàlia, 8 d'agost de 1891 - Guilford, 9 de juny de 1952) fou un compositor i violinista alemany.
Estudià en el Conservatori de Colònia i a Bonn, sent els seus mestres Eldering i Steinbach, en el primer i Grüters en la segona com a professor de composició. Des de 1907 i associat amb Max Reger feu extenses gires artístiques per Alemanya i l'estranger. El 1912 la Konzertveiren de Viena li confià la direcció de les seves sessions artístiques i el 1918 succeí a Marteau com a professor de la Hochschule, de Berlín. A partir de 1919 fou director i component d'un notable quartet de corda que portava el seu nom i completat per Andreasson, Doctor, Grümmer, com a pianista acompanyant Serkin. La crítica alemanya considerava Busch com un dels primers violinistes alemanys del seu temps.
Va escriure gran nombre d'obres per a violí, violoncel, quartet de corda, piano i orgue, així com gran quantitat de lieder amb acompanyament de piano i orquestra. Les seves composicions per a orquestra són:
* l'obertura König Oedipus i Lustspiel;
* unes Variacions sobre la Marxa Radetzky, d'altres sobre un tema de Mozart, per a petita orquestra.
* la lamentació Darthulas Grabgesang i la Fantasia sinfonica.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. II, pàg. 730 (ISBN 84-239-4572-3)
# Adolf Doppler

Adolf Doppler (Graz, 1 de maig de 1850 - Graz, 30 de novembre de 1906) fou un compositor austríac.
Es distingí d'una forma notable en l'ensenyança. fundà i dirigí molts anys una Acadèmia de música en la seva ciutat natal.
Va compondre molta música per a piano, lieder, cors i l'òpera Viel Larm und Nichts, estrenada favorablement a Leipzig el 1896.

## Notes

* ↑ (alemany) Biografia a Oesterreichische Musiklexikon

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 498 (ISBN 84-239-4574-X)
# Adolf Jensen

Adolf Jensen (Königsberg, 12 de gener de 1837 - Baden-Baden, 23 de gener de 1879) fou un compositor alemany.
Era el germà gran de Gustav també compositor, malgrat que aquest no assolí la categoria d'Adolf. Feu els seus estudis gairebé senes mestres, ja que havia donat a conèixer alguns dels seus exquisits lieders, quan es decidí a prendre algunes lliçons de Marpurg i de Liszt. El 1856 visqué a Prússia com a professor de música i durant cert temps fou director de l'orquestra de Posen, i el 1858 es traslladà a Copenhaguen, retornant a la seva vila nadiua el 1860. De 1866 a 1868 fou professor de l'Escola Superior de Piano per Tausig a Berlín, deixant el càrrec per manca de salut, fins que va contraure una tisi pulmonar que el portà al sepulcre prematurament.
Encara més que Franz, pot considerar-se a Jensen com l'hereu de Schumann en el difícil gènere del lieder, que li deu verdaderes obres mestres, models d'expressió i sentiment. Entre les seves col·leccions de lieder cal citar:
* Dolorosa,
* Gaudeamus,
* Spanisches Lieder,
* Romanzen und Balladen, etc.
A més, va compondre diversos cors i una sèrie de peces per a piano, que també figuren entre el més notable que s'hagi escrit per aquest instrument;
* Innere Stimmen,
* Wanderbilder,
* Idyllen,
* Hochzeitsmusik,
* Suite alemanya,
* Romantische Studien,
Finalment deixà:
* Jepthas Tochter, per a cors, solos i orquestra.
* Der Gang de Jünger nach Emmaus, per a orquestra.
* Turandot, òpera.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28 segona part, pàg. 2646 (ISBN 84-239-4582-0)
# Adolf Reichel

Adolf Reichel (Turnitz, Alemanya, 1820 - Berna, Suïssa, 1896) fou un compositor alemany.
La seva primera obra, una col·lecció de lieder a una veu, amb acompanyament de piano (1835) tingué una acollida excel·lent. El 1859 s'encarregà de la direcció de la Dreyssigsche Singakademie de Dresden, i després de la Societat de Santa Cecília de Berna.
Entre les seves composicions, a més de les ja citades i d'altres del mateix gènere, figuren algunes obres per a piano, simfonies, etc.
També publicà: Harmonielehre (1862) i Zur Erinnerung an I., Eller (1864)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa volum núm. 50, pàg. 330 (ISBN 84-239-4550-2)
* William S. Newman. The sonata since Beethoven: The third and final volume of a history of the sonata idea. — University of North Carolina Press, 1969. — P. 282.
# Adolf Wiklund

Adolf Wiklund (5 de juny de 1879 - Kungsholm, 2 d'abril de 1950), fou un compositor, director d'orquestra i pianista suec. Era germà de Victor Wiklund.
Alumne del Conservatori d'Estocolm, en acabar la carrera guanyà el premi Jenny Lind per a perfeccionament d'estudis a l'estranger, residint diversos anys a Alemanya, França i Itàlia. Es distingí com a pianista i compositor. El seu estil es trobava principalment influït per Schumann i Brahms, pertanyent per tant, a l'escola neoromàntica. Fou director de la Societat Filharmònica d'Estocolm. Va escriure força música de cambra i simfònica, destacant-se en la seva producció: dues sonates per a violí, dos concerts per a piano, un quartet per a instruments d'arc, peces per a piano, lieder i diverses obres corals.

## Concerts per a piano

* Concert per a piano en mi menor, op. 10
* Concert per a piano en si menor, op. 17

## Referències

* ↑ Bertil Wikland, "Adolf Wiklund". The New Grove Dictionary of Music and Musicians. London: Macmillan, 2001.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 1-2 ISBN 84-239-4570-7
# Adolph Schultze

Adolph Schultze, també Adolf Schultze-Rhonhof, (Schwerin, 3 de novembre de 1853 - 1923) fou un compositor alemany.
Estudià en l'Acadèmia Kullak de Berlín entre 1872-75, del que en fou professor de piano fins al 1886. Aquest mateix any succeí a Karl Schröder com a director d'orquestra de la cort i director del Conservatori de Sondershausen, fixant la seva residència a Berlín el 1890.
Va compondre diversos fragments per a piano, un concert per aquell instrument i diverses obres simfòniques.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 54, pàg. 1161 (ISBN 84 239-4554-5)
# Adolphe Guzewski

Adolphe Guzewski (Dyrwiany, Polònia (1876-1920) fou un pianista i compositor polonès.
Va ser professor del Conservatori de Varsòvia i va compondre l'òpera Die Eisjungfrau (1907); una Simfonia; un Concert per a piano, i unes excel·lents Variacions per a orquestra, així com un Manual pràctic d'instrumentació (1905).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 325' (ISBN 84 239-4527-8)