OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gobiobotia homalopteroidea

Gobiobotia homalopteroidea és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina: riu Groc.

## Referències

* ↑ Kreyenberg M. 1911. Eine neue Cobitinen-Gattung aus China. Zool. Anz. v. 38 (núm. 18-19). 417-419.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhang, W., 1998. China's biodiversity: a country study. China Environmental Science Press, Beijing. 476 p.
# Gobionotothen

Gobionotothen és un gènere de peixos pertanyent a la família dels nototènids.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Antàrtic.

## Taxonomia

* Gobionotothen acuta (Günther, 1880)
* Gobionotothen angustifrons (Fischer, 1855)
* Gobionotothen barsukovi (Balushkin, 1991)
* Gobionotothen gibberifrons (Lönnberg, 1905)
* Gobionotothen marionensis (Günther, 1880)

## Referències

* ↑ Balushkin, A. V., 1976. A short revision of notothenids (Notothenia Richardson and related species) from the family Nototheniidae. Pp. 118-134. A: Skarlato, O. A. (ed.). Zoogeography and systematics of fish. Akad. Nauk USSR, Zool. Inst., Leningrad. Revision Notothenids: 1-195.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* 1 2 Günther, A., 1880. Report on the shore fishes procured during the voyage of H. M. S. Challenger in the years 1873-1876. A: Report on the scientific results of the voyage of H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Zoology. V. 1 (pt 6): 1-82, Pls. 1-32.
* ↑ Fischer, J. G., 1885. I. Über Fische von Süd-Georgien. Pp.49-65. A: Ichthyologische und herpetologische Bemerkungen. Jahrbuch der Hamburgischen Wissenschaflichen Anstalten v. 2: 49-121, Pls. 1-4.
* ↑ Balushkin, A. V., 1991. Review of the genus Gobionotothen Balushkin (fam. Nototheniidae) from the Antarctic and the subantarctic. Voprosy Ikhtiologii v. 31 (núm. 4): 531-542.
* ↑ Lönnberg, E., 1905. The fishes of the Swedish South Polar Expedition. Wissenschaftliche Ergebnisse der Schwedischen Südpolar-Expedition, 1901-1903 v. 5 (núm. 6): 1-72, Pls. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Gobiopterus macrolepis

Gobiopterus macrolepis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: és una espècie de peix endèmica del delta del riu Zhu Jiang (Guangdong, la Xina).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9: 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Cheng, T.-Y., 1965. On a new fish of the genus Gobiopterus from Kwangtung, China. Acta Zootaxonomica Sinica v. 2 (núm. 2): 173-177.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Murdy, E.O. i K. Shibukawa, 2001. A revision of the gobiid fish genus Odontamblyopus (Gobiidae: Amblyopinae). Ichthyol. Res. 48(1):31-43.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Wu, H.-L., 1991. Gobioidei. p. 422-504. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Bibliografia

* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gobulus hancocki

Gobulus hancocki és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 1-20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: des del Golf de Califòrnia fins a Panamà.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ginsburg, I., 1933. Descriptions of new and imperfectly known species and genera of gobioid and pleuronectid fishes in the United States National Museum. Proceedings of the United States National Museum v. 82 (núm. 2961): 1-23.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.
* ↑ Hoese, D.F., 1995. Gobiidae. Gobios, chanquetes y guasetas. p. 1129-1135. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Gobulus myersi

Gobulus myersi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu fins als 50 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: des del sud de Florida (els Estats Units) i les Bahames fins a Rio de Janeiro (el Brasil).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ginsburg, I., 1933. Descriptions of new and imperfectly known species and genera of gobioid and pleuronectid fishes in the United States National Museum. Proceedings of the United States National Museum v. 82 (núm. 2961): 1-23.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Burgess, W.E., H.R. Axelrod i R.E. Hunziker III, 1990. Dr. Burgess's Atlas der Meerwasser Aquarium Fische. Bede Verlag, Kollnburg, Alemanya.
* ↑ Cervigón, F., 1994. Los peces marinos de Venezuela. Volum 3. Fundación Científica Los Roques, Caracas, Veneçuela. 295 p.
* ↑ Böhlke, J.E. i C.C.G. Chaplin, 1993. Fishes of the Bahamas and adjacent tropical waters. 2a edició. University of Texas Press, Austin.
* ↑ Acero, A.P., 1985. Zoogeographical implications of the distribution of selected families of Caribbean coral reef fishes. Proc. of the Fifth International Coral Reef Congress, Tahití, Vol. 5.
* ↑ Robins, C.R. i G.C. Ray, 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* ↑ Smith, C.L., 1997. National Audubon Society field guide to tropical marine fishes of the Caribbean, the Gulf of Mexico, Florida, the Bahamas, and Bermuda. Alfred A. Knopf, Inc., Nova York, Estats Units. 720 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Gonzalo Roig

Gonzalo Roig (L'Havana, 20 de juliol de 1890 - L'Havana, 13 de juny de 1970) fou un músic, compositor i director musical cubà.
Cursà els primers estudis amb els mestres Agustín Martín i Agüero, i els d'harmonia i composició amb Fernando Carnicer. El seu propi instint artístic i el seu constant estudi el portaren a la direcció de l'Escola Municipal de Música i a la de la Banda Municipal, sent també el director de la famosa Orquestra Simfònica de la Havana, constituïda per ell, Ernesto Lecuona, César Pérez Sentenat i un selecte i nodrit grup de professors.
Com a compositors, se li deuen algunes obres de teatre, entre les que hi figura la revista Las musas americanas, i multitud de cançons criolles, devent citar-se: Ojos brujos; Nadie se muere de amor; Quiéreme mucho, i altres molt populars. La seva opereta Cecilia Valdes va ser realitzada, entre d'altres a Carnegie Hall (1962) i a la Metropolitan Opera (1964).

## Referències

* ↑ «Gonzalo Roig, 80, Composer, Dead» (en anglès). The New York Times, 15-06-1970. ISSN: 0362-4331.

## Bibliografia

* Cañizares, Dulcila. Gonzalo Roig : hombre y creador (en castellà). La Habana, Cuba: Editorial Letras Cubanas, 1999, p. 365. ISBN 9591005024.
* Enciclopèdia Espasa (en castellà). Apèndix núm. 9, p. 367. ISBN 84-239-4579-0. )
# Gorgasia klausewitzi

Gorgasia klausewitzi és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 75,1 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 170 i 225 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: Reunió, Maurici i les Comores.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Meek, S. E. & S. F. Hildebrand, 1923. The marine fishes of Panama. Part I. Field Mus. Nat. Hist. Publ. Zool. Ser. v. 15 (publ. 215): i-xi + 1-330, Pls. 1-24.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Quéro, J.-C. & Saldanha, L., 1995. Poissons anguilliformes de l'Ile de la Réunion (Océan Indien): description d'une nouvelle espèce. Cybium v. 19 (núm. 1): 61-88.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Gorgasia klausewitzi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Castle, P.H.J. i J.E. Randall, 1999. Revision of Indo-Pacific garden eels (Congridae: Heterocongrinae), with descriptions of five new species. Indo-Pacific Fishes (30):52 p.
* ↑ Fricke, R., 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p.
* ↑ Letourneur, Y., P. Chabanet, P. Durville, M. Taquet, E. Teissier, M. Parmentier, J.-C. Quéro i K. Pothin, 2004. An updated checklist of the marine fish fauna of Reunion Island, south-western Indian Ocean. Cybium 28(3):199-216.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gottfried August Homilius

Gottfried August Homulius (Rosenthal, Saxònia, 2 de febrer de 1714 - Dresden, 2 de juny de 1785) fou un compositor i organista alemany.
Deixeble de Bach, el 1742 fou nomenat organista de la Frauenkirche, de Dresden, i el 1755 cantor de l'escola de la Creu on va tenir entres d'altres deixebles en Daniel Gottlob Türk, i director de la música de les tres principals esglésies d'aquesta ciutat.
Deixà una cantata de la Passió, l'oratori Die Freude der Hirten über die Geburt Jesu HoWV I.1 i Sechs Deutsche Arien, així com motets, preludis, corals i un Mêtode de baix xifrat.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 65, pàg. 201-202 (ISBN 84-239-4565-0)
# Ditirambe (Rangström)

Ditirambe és un poema simfònic compost per Ture Rangström. La primera actuació va ser el 27 de març de 1910 quan Armas Järnefelt va dirigir l'Orquestra de l'⁣Òpera d'Estocolm (Hovkapellet).
Rangström va escriure el poema simfònic sota un lema que August Strindberg havia escrit al seu poema Sångare: "Må småktande serenader i månsken tystna" (Que les serenates s'atenuïn a la llum de la lluna).
Tots dos van tenir una bona col·laboració. Rangström va escriure, entre altres coses, una òpera basada en Kronbruden (Corona nupcial) de Strindberg i la seva Primera Simfonia també porta el subtítol August Strindberg. Les opinions diferiren respecte a la interpretació de Rangström de Ditirambe. Rangström volia una certa revolta a la música clàssica sueca (que era bastant tradicional). Strindberg va pensar que la música ho era una mica massa, però es va sentir honrat que algú l'hagués provat.
Més tard, Kurt Atterberg va editar la música per fer-la millor. La considerava una de les obres més importants de la música sueca. No ha impedit que es toqui poques vegades.
Les indicacions de tempo són: Allegro deciso e con passione – Poco piu lento – Non troppo lento – Agitato – Subito largamente - lento
En la versió d'Atterberg està escrit per a:
* 2 flautes, 3 oboès (III també corn anglès), 2 clarinets, 2 fagots
* 4 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, 1 tuba
* 1 timbal, 1 percussió,
* violins, violes, violoncels, contrabaix

## Discografia

* Sterling⁣: Orquestra Simfònica d'Örebro dirigida per Göran W. Nilson
* CPO Records⁣: Mikhail Jurowski i Norrköpings Symfoniorkester
# Hypostomus surinamensis

Hypostomus surinamensis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Surinam.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Louis Constantin

Louis Constantin (París al voltant de 1585 - idem. octubre de 1657) fou un violinista francès del Barroc primerenc.
Gaudí fama d'esser un dels artistes més hàbils de la seva època. Encara jove, va pertànyer a la capella particular de música de Lluís XIII, i el 1624 succeí a François Richomme en el lloc de roi des violons et maître des ménétriers de la confraria de St. Jules, confraria confirmada per Carles VI en un ordenament del 24 d'abril de 1407.
Se sap que va escriure diverses composicions de música, de les que només han arribat als nostres temps La Pacifique, escrita el 1636 per a sis instruments, que figura en el primer volum de la col·lecció Philidor, de la se'n conserva un exemplar en la biblioteca del Conservatori de París.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 14, pàg. 1468/69. (ISBN 84-239-4514-6)
# Dobri Hristov

Dobri Hristov (búlgar: Добри Христов, Varna, Bulgària, 14 de desembre de 1875 – 23 de gener de 1941) fou un compositor, director coral i director d'orquestra.
Estudià composició al Conservatori de Praga (1899-1902) amb Antonín Dvořák, i dirigí, des del 1918, l'Acadèmia de Música de Sofia.
Va ser fundador del Cor Nacional Búlgar i autor de més de 200 composicions populars, simfòniques, corals religioses, etc.,. Considerat com el més eminent dels compositors búlgars del segle xx, unes setmanes abans de la seva mort fou objecte d'un homenatge popular per complir-se el XLV aniversari del seu ingrés en el món artístic. Per a premiar la seva labor de musicògraf, en la que hi destaquen els treballs: El fonament rítmic de la música nacional búlgara i una Teoria general de la Música, se'l nomenà acadèmic numerari de la de Ciències del seu país, honor no concedit fins llavors a cap altra cultivador d'aquell art.
Va deixar unes dues-centes composicions. Totes elles basades en l'esperit del cant nacional búlgar, devent-se-li una sèrie de composicions corals, romances i paràfrasis de cants populars, obertures per a orquestra, diverses composicions simfòniques, obres religioses, etc.
També va compondre una sèrie de valuoses obres pedagògiques i estudis sobre el cant nacional búlgar.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 3, pàg. 1374-75 (ISBN 84-239-4573-1)
* Enciclopèdia Espasa Suplement dels anys 1940-41, pàg. 298 (ISBN 84-239-4587-1)
# Document 12-571-3570

El document 12-571-3570 (també titulat NASA núm. 12 571-3570) és un document enganyós publicat originalment al grup de notícies Usenet alt.sex el 28 de novembre de 1989. Segons aquest document, els astronautes a bord de la missió del transbordador espacial STS-75 van realitzar una varietat d'actes sexuals per determinar quines posicions són més efectives en gravetat zero. El document continua, informant que de les 10 posicions provades, sis requerien l'ús d'un cinturó i un túnel inflable, mentre que quatre estaven supeditades a penjar-se. El document també parla d'un enregistrament de vídeo de les 10 sessions d'una hora a la coberta inferior de la llançadora i assenyala que els subjectes van afegir les seves pròpies notes personals al peu per ajudar els científics.
La veritable missió STS-75 es va produir l'any 1996, 7 anys després de la publicació del text, indicant clarament que el document és un engany. No obstant això, moltes persones s'han deixat enganyar per aquest document i la NASA l'ha hagut de desmentir en diverses ocasions. El març de 2000, el director de serveis de mitjans de la NASA, Brian Welch, es va referir al document com una "llegenda urbana bastant coneguda".
Aquest document fictici va ser redescobert i divulgat àmpliament per l'astrònom i escriptor científic Pierre Kohler, que el va utilitzar com a font important sobre experiments sexuals a l'espai al seu llibre de 2000, The Final Mission. Kohler va admetre en el seu llibre que els astronautes són muts sobre el tema del sexe humà en òrbita, fins i tot si han dut a terme investigacions sobre la reproducció de granotes sud-africanes i peixos japonesos.

## Vegeu també

* Sexe espacial

## Referències

* ↑ Robert A. Freitas Jr., Sex in Space Arxivat 2008-12-24 a Wayback Machine., author's commentary on an article originally published in Sexology Today 48 (April 1983), 58–64
* ↑ Sex in Space?, reposted by Bill Ward, July 30, 2001 (this reposting preserves the original text and original posting date, unlike many other repostings)
* ↑ Roach, Mary. Packing For Mars. W. W. Norton & Company, 2011, p. 235–236. ISBN 9780393339918.
* ↑ David Schmader, Last Days Arxivat 2007-12-10 a Wayback Machine., The Stranger, February 22, 2000
* ↑ Pierre Kohler. La Dernière Mission (The Final Mission). Calmann-Levy, 2000 - ISBN 2-7021-3080-1
* ↑ «The 100,000-Mile-High Club». Wired News, 23-02-2000 [Consulta: 27 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Experiments de la NASA amb el sexe a l'espai a Snopes
* L'engany del sexe espacial torna a augmentar