OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Camós

Símbols oficials de Camós :
* Escut de Camós
* Bandera de CamósDetallsTipusescut d'armes Adoptat perCamós |
L'escut oficial de Camós (Pla de l'Estany) té el blasonament següent:
    «Escut caironat: d'atzur, una creu de Sant Vicenç abscissa d'or; el peu d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona mural de poble».
Va ser aprovat el 12 de gener del 1984 i publicat al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya el 22 de febrer del mateix any amb el número 409.
El sautor o creu de Sant Vicenç és una al·lusió al patró del poble. Els quatre pals de l'escut de Catalunya recorden que Camós fou una batllia reial.

## Bandera

La bandera oficial de Camós és d'origen heràldic i té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau clara, amb un sautor groc de gruix 1/2 de l'alçària del drap, centrat a la meitat superior del primer terç vertical; l'últim terç groc amb quatre pals vermells.
Va ser aprovada el 8 de maig de 1996 i publicada al DOGC el 29 del mateix mes amb el número 2211.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pla de l'Estany

## Referències

* ↑ «DECRET 16/1984, de 12 de gener, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Camós per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 409. Generalitat de Catalunya, 22-02-1984. [Consulta: 11 juny 2010].
* ↑ «RESOLUCIÓ de 8 de maig de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Camós.» (pdf). DOGC núm. 2211. Generalitat de Catalunya, 29-05-1996. [Consulta: 11 juny 2010].
# Escut de Canyelles

L'escut oficial de Canyelles té el següent blasonament:
| « | Escut caironat: d'or, una canya de sinople. Per timbre, una corona de baró. | » |

## Història

Va ser aprovat l'11 de febrer de 2014 i publicat al DOGC el 25 de febrer del mateix any amb el número 6569.
La canya és l'element que ha representat tradicionalment el municipi i també un senyal parlant. Últimament havia derivat en una mena de palma de margalló, espècie vegetal molt corrent al massís de Garraf. La corona que timbra l'escut fa referència a la baronia de Canyelles, que històricament ha tingut la seu al castell de Canyelles.

## Vegeu també

* Bandera de Canyelles
* Escuts i banderes del Garraf

## Notes i referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/370/2014, d'11 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Canyelles.» (pdf). DOGC núm. 6569. Generalitat de Catalunya, 25-02-2014. [Consulta: 26 febrer 2014].
# Escut de Cardedeu

L'escut oficial de Cardedeu té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, 4 pals de gules; al cap una gaia d'atzur amb un card d'or. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 21 de març del 2001 i publicat al DOGC el 4 d'abril del mateix any amb el número 3362.
El card és un element parlant que fa referència al nom de la vila. Els Quatre Pals, o armes reials, hi figuren perquè Jaume I va atorgar el 1272 la carta de població i diversos privilegis a la vila, entre els quals el permís de celebrar-hi fires i mercats, el camí ral de Barcelona a Girona, etc.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 21 de març de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Cardedeu.» (pdf). DOGC núm. 3362. Generalitat de Catalunya, 04-04-2001. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental
# Tau2 d'Àries

Tau² d'Àries (τ² Arietis) és una estrella binària de la constel·lació d'Àries. Està aproximadament a 319 anys llum de la Terra.
La component primària, τ² Arietis A, és una gegant taronja del tipus K de la magnitud aparent +5,10. La seva companya, τ² Arietis B, és de la magnitud +8,5, i està a 0,5 segons d'arc de la primària.

## Referències

* ↑ Olin J. Eggen «Space-velocity vectors for 3483 stars with proper motion and radial velocity». Royal Observatory Bulletin, 1962, pàg. 79.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Claus Fabricius «The Tycho double star catalogue» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 3-2002, pàg. 180–189. DOI: 10.1051/0004-6361:20011822.
* 1 2 3 Steven Majewski «Determining ages of APOGEE giants with known distances» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 20-01-2016. DOI: 10.3847/0004-637X/817/1/40.
* ↑ David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ «APOGEE Data and Spectral Analysis from SDSS Data Release 16: Seven Years of Observations Including First Results from APOGEE-South». Astronomical Journal, 3, 9-2020. DOI: 10.3847/1538-3881/ABA592.
* ↑ «A catalogue of multiplicity among bright stellar systems». Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 389, 9-2008, pàg. 869–879. arXiv: 0806.2878. Bibcode: 2008MNRAS.389..869E. DOI: 10.1111/j.1365-2966.2008.13596.x.

## Enllaços externs

* SIMBAD
* Aladin previewer
# François Richomme

François Richomme (Regne de França, segona meitat del segle XVI - ?, després del 1620) fou un violinista. A la mort de Pierre Roussel el succeí en el càrrec de roi des violons, cap de la banda de violins del rei, càrrec que desenvolupà durant el temps d'Enric IV i de Lluís XIII. El 1620 feu processar a quatre músics de cambra perquè es negaven a seguir a la cort en els seus viatges i exercien el seu art sense permís del director de la banda de música i en actes aliens als organitzats per ell. Per sentència del tribunal se'ls hi prohibí que en el successiu toquessin en concerts o actes particulars, obligant-los, a més, a seguir la cort on fos que anés aquesta. Aquest intent d'independència fracassà llavors, però mig segle més tard donà els seus fruits, i el 1695, segons frase de Fétis, «abdicava l'últim dels sobirans del violí, Guillaume Michel Dumanoir».

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàgs. 454-55 ISBN 84-239-4551-0
* https://www.archives-nationales.culture.gouv.fr/mm/media/download/FRAN_ANX_008008.pdf Arxivat 2013-12-12 a Wayback Machine.
# Curimata cerasina

Curimata cerasina és una espècie de peix de la família dels curimàtids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco a Veneçuela.

## Referències

* ↑ Bosc L. A. G. 1816-1819. (Pisces accounts.) A Nouveau Dictionnaire d'Histoire Naturelle..., Nouv. Ed. Paris. Nouv. Dict. Hist. Nat. v. 1-36.
* ↑ Vari, R. P. 1984. Two new fish species of the genus Curimata (Pisces: Curimatidae) from Venezuela. Acta Biol. Venez. v. 11 (núm. 4): 27-43.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Feldberg, E., J.L.R. Porto i L.A.C. Bertollo, 1992. Karyotype evolution in Curimatidae (Teleostei, Characiformes) from the Amazon region. I. Studies on the Genera Curimata, Psectrogaster, Steindachnerina and Curimatella. Rev. Brasil. Genét. 15(2):369-383.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R. P. 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Vari, R. P. 1988: The Curimatidae, a lowland neotropical fish family (Pisces: Characiformes); distribution, endemism, and phylogenetic biogeography. Proceedings of a workshop on Neotropical distribution patterns. 343-377.
* Vari, R. P. 1989: A phylogenetic study of the neotropical characiform family Curimatidae (Pisces: Ostariophysi). Smithsonian Contributions to Zoology No. 471: i-iv + 1-71.
* Vari, R. P. 1992: Systematics of the neotropical characiform genus Curimatella Eigenmann and Eigenmann (Pisces, Ostariophysi), with summary comments on the Curimatidae. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 533: i-iii + 1-48.
* Vari, R.P. 2003. Curimatidae (Toothless characiforms). p. 51-64. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Venere, P.C. i P.M. Galetti, 1989. Chromosome evolution and phylogenetic relationships of some neotropical Characiformes of the family Curimatidae. Brasil. J. Genet. 12:17-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Fredrik Melius Christiansen

Fredrik Melius Christiansen (Eidsvold, Noruega, 1 d'abril de 1871 - 1 de juny de 1955) fou un violinista i compositor estatunidenc d'origen noruec. Tenia 17 anys quan emigrà als Estats Units. Va fer els estudis en el Conservatori de Música de Northwestern i en el de Leipzig. Fou director de l'Escola de Música de Sant Olaf a Northfield (Minnesota) des del 1903 i és autor de: Practical Modulation (1916). Compongué Reformation (cantata, 1917), The Prodigal Son (cantata, 1918), St. Olaf Choir Series (5 volums, 1920), Latheran Hymnary (1913), 50 Famous Hymns for Ladies Voices (1914), School of Choir Singing (1916).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 3, pàg. 1374 ISBN 84-239-4573-1

## Enllaços externs

* http://discovery.mnhs.org/MN150/index.php?title=F._Melius_Christiansen Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
* http://www.stolaf.edu/music/stolaf_band/about.html Arxivat 2009-08-18 a Wayback Machine.
* http://www.stolaf.edu/collections/archives/scripts/myyearsatstolaf/14.html Arxivat 2012-03-31 a Wayback Machine.
* http://discovery.mnhs.org/MN150/index.php?title=Paul_J._Christiansen Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine. Paul
# Fredrik Pacius

Fredrik Pacius (Hamburg, Alemanya, 19 de març de 1809 - Hèlsinki, Finlàndia, 8 de gener de 1891) fou un violinista i compositor alemany que visqué i treballà a Finlàndia, on és considerat com el pare de la música finesa.
Realitzà els seus estudis sota la direcció de Louis Spohr, i el 1834 se'l nomenà director de música de la Universitat de Hèlsinki. En aquesta ciutat s'estrenaren dues òperes seves: Kung Karls jakt (La cacera de Carles XII) i Loreley, el 1854 i 1857, respectivament. Amb llibret en suec, són considerades les primeres òperes finlandeses (el suec també és llengua oficial de l'estat). A més, se li deu la comèdia lírica La princesa de Xipre. Com a violinista recollí molts aplaudiments.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 40, pàg. 1348 (ISBN 84-239-4540-5)
# Frieda Kwast-Hodapp

Frieda Kwast-Hodapp (Bargen, 13 d'agost de 1880 - Bad Wiessee, 14 de setembre de 1949), fou una pianista alemanya, alumna de Max Reger.
Va estudiar al conservatori de Karlsruhe des del 1887 fins al 1891. Seguidament, fins al 1898 va estudiar al Conservatori Hoch de Frankfurt, on va estudiar amb el professor James Kwast, que amb el temps es convertiria en el seu marit. Després de la seva primera aparició el 1899 a Darmstadt, va començar la seva carrera el 1901 amb una gira de concerts a Sant Petersburg i Moscou. El 1898, va participar en la prestigiosa competició Mendelssohn Stipendium i va sortir vencedora, superant a tots els altres concursants, inclòs Wilhelm Backhaus que va aconseguir el segon lloc. El 1901 va rebre el títol de Virtuosa de la Cambra Gran Ducal de Hesse. El seu talent com a concertista de pianista va guanyar ràpidament un reconeixement internacional i la va consolidar com una figura famosa a tot Europa. No obstant això, el 1931, va prendre la decisió de retirar-se de l'escenari de concerts, portant una vida majoritàriament i es dedicà a l'ensenyament a Heidelberg.
Una dècada més tard, va assistir a un servei commemoratiu de Max Reger a Heidelberg, que va reactivar el seu desig d'actuar. No obstant això, les actuacions es van fer cada cop més difícil durant els esdeveniments de la Segona Guerra Mundial. El 1948, va viure un darrer moment de triomf en la seva carrera, rebent l'aclamació entusiasta del públic i la crítica de diverses ciutats alemanyes com "La gran dama del piano ha tornat". Malauradament, el seu èxit va ser de curta durada, ja que va morir l'any següent. Percy Grainger, un company de classe de Kwast, que més tard es va convertir en un famós pianista i compositor, va descriure una vegada Hodapp com "el talent més prodigiós entre les dones pianistes que he trobat mai".
El seu primer marit fou amb el pianista holandès alemany James Kwast (1852-1927). El segon matrimoni fou amb l'empresari i col·leccionista Otto Krebs, amb qui es va casar poc abans de la seva mort el 1941.
El llegat comercial de Frieda Kwast-Hodapp és limitat, amb només una sessió gravada. Va capturar tres sonates de Scarlatti (sol menor L338, sol major L388 i L487) i el preludi i fuga núm. 20 de Bach en la menor (BWV 865) per al segell alemany Electrola, publicat com a disc de goma laca de 78 rpm (Electrola G-EH). 832). A més, va fer enregistraments de piano per a Hupfeld i Welte & Söhne. Els enregistraments radiofònics presentats en aquest doble àlbum ofereixen un descobriment significatiu del seu art, incloent una actuació en directe del Concert per a piano de Reger, que va estrenar el 10 de desembre de 1910, acompanyada per l'Orquestra Gewandhaus sota la batuta d'Arthur Nikisch.

## Referències

* ↑ https://classical-pianists.net/generation-vii/frieda-kwast-hodapp/performance-chronology/
* 1 2 3 4 5 https://www.meloclassic.com/home/frieda-kwast-hodapp/
* ↑ https://www.iberlibro.com/servlet/BookDetailsPL?bi=14082827585&ref_=ps_ms_370718783&cm_mmc=msn-_-es_shopp_nonbook-_-naa-_-naa&msclkid=48ce93a2dbdf1aedca77f6fe7af2dc71
# Friedrich Epp

Friedrich Epp (* 1747 Neuenheim, prop de Heidelberg - Mannheim, 1802) fou un cantant alemany.
El seu pare li donà les primeres lliçons de música, i en entrar en l'exèrcit de l'elector Palatí (1770), de seguida cridà l'atenció per la seva bella veu, que deixà escoltar en el cor de l'església de la guarnició. El mestre de la cort, Hartig, li'n donà lliçons de música durant tres anys, fent d'Epp un hàbil cantant, debutant amb èxit en el teatre de la cort com a primer tenor (1779).
La seva excel·lent escola de cant, unida a la potència de la seva veu, li proporcionaren grans triomfs en els teatres de Múnic i de Stuttgart, fins que, malalt, hagué d'abandonar la seva carrera artística.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàg. 355 (ISBN 84-239-4520-0)
# Ctenogobius puncticeps

Ctenogobius puncticeps és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu fins als 80 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13). 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C. R. i E. A. Lachner, 1966. The status of Ctenogobius Gill (Pisces: Gobiidae). Copeia 1966 (núm. 4): 867-869.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Friedrich Johann Albert Muck

Friedrich Johann Albert Muck (Forheim, 24 d'abril de 1764 - Rothenburg, 4 de novembre de 1839), fou un músic i sacerdot alemany.
Esdevé pastor d'Euerbach a prop de Schweinfurt i posteriorment pastor de "Rothenburg an der Tauber" i regidor de l'església bavaresa (inspector d'Instrucció pública). Muck, en molts sentits, va prestar un servei excepcional a la litúrgia i l'arranjament musical del servei, i també va compondre noves melodies per a les cançons. També va publicar notes biogràfiques sobre el compositor de les melodies corals en el llibre coral de Baviera, (Erlangen, 1824); També tenia homilies i sermons impresos.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 37, pàg. 9. (ISBN 84-239-4537-5)
# Ctenogobius szechuanensis

Ctenogobius szechuanensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13). 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Zhu, S.-Q., 1995. Synopsis of freshwater fishes of China. Jiangsu Science and Technology Publishing House i-v + 1-549.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C. R. i E. A. Lachner, 1966. The status of Ctenogobius Gill (Pisces: Gobiidae). Copeia 1966 (núm. 4): 867-869.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Ctenogobius yaoshanensis

Ctenogobius yaoshanensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13). 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Gobiidae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Zhu, S.-Q., 1995. Synopsis of freshwater fishes of China. Jiangsu Science and Technology Publishing House i-v + 1-549.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C. R. i E. A. Lachner, 1966. The status of Ctenogobius Gill (Pisces: Gobiidae). Copeia 1966 (núm. 4): 867-869.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cumbé

La cumbé és una dansa popular de la zona de Bata, en l'antiga Guinea Espanyola (actual Guinea Equatorial), i és l'antecessora de la cúmbia.

## Referències

* ↑ Cort i Vives, Aleix: Diccionari del Ball. Edicions 62, Col·lecció El Cangur/Diccionaris, núm. 278. Barcelona, juliol del 1999. ISBN 84-297-4572-6, plana 49.
# Ca l'Amic (Mollet del Vallès)

Ca l'Amic és un conjunt residencial rural de Gallecs (Mollet del Vallès, Vallès Oriental) format per tres masies: Ca l'Andreu, Cal Farra i Ca l'Antic o Can Fornaguera.

## Descripció

Les tres masies estan relacionades entre elles de manera diversa i complexa, amb cossos annexes i patis. Ca l'Andreu està adossada a la masia de Cal Ferrat i al pati de Ca l'Antich. L'obra és de paredat comú, els sostres són de bigues i cabirons de fusta, la teulada és de teula àrab. L'ús original del conjunt és residencial amb dependències pel treball del camp. Està ocupat però deslligat sensiblement de l'activitat agrícola. Presenta una manca de manteniment a causa de la pèrdua de l'activitat principal.

## Història

A la llinda de fusta de la planta pis de Ca l'Andreu hi ha escrita la data 1744. Sobre l'arc rebaixat del portal d'accés al magatzem de Ca l'Andreu hi ha la data 1882. El valor fonamental del conjunt no és tant per l'arquitectura o tipologia de cada un dels edificis individualment entesos, sinó per la complexitat i riquesa de les seves relacions que el converteixen en un dels espais més rics de la història rural de Gallecs. Podria formar part de les construccions d'equipament del futur Parc Natural de Gallecs, ja que té el valor afegit de pertànyer a un àmbit natural.
El Pla Especial de Protecció del Patrimoni Arquitectònic de Mollet del Vallès, aprovat provisionalment el 1984, l'incorporava com un element a protegir. Està declarat com a bé cultural d'interès local des del 24 de febrer de 2000.

## Referències

* «Conjunt de Ca l'Andreu, Cal Ferrat i Ca l'Antich». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Conjunt de Ca l'Andreu, Cal Ferrat i Ca l'Antich» (pdf). Ajuntament de Mollet del Vallès. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 25 abril 2012].
# Alessandro Busi

Alessandro Busi (Bolonya, Itàlia, 1833-1895) fou un compositor italià.
Era fill del també compositor Giuseppe Busi (1808-1871). Fou un hàbil contrapuntista, i succeí al seu pare en la càtedra del conservatori de Bolonya.
Escrigué música religiosa i simfònica, destacant entre les seves obres una Elegia fúnebre, que dedicà a la mort de Gioacchino Rossini.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 9, pàg. 1490 (ISBN 84-239-4509-X)