OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cinta de permanència en les Forces Aèries

La cinta (literalment, premi) de servei expedicionari de les Forces Aèries (anglès:Air Force longevity service award) és una distinció de les Forces Aèries dels Estats Units, creada el 25 de novembre de 1957 per ordre del Cap de l'Estat Major de les Forces Aèries, el General Thomas D. White, mitjançant l'Ordre General de les Forces Aèries núm. 60. Inicialment va ser creat com a equivalent de les Forces Aèries a les barres de servei que utilitzaven les altres branques de l'Exèrcit dels Estats Units per remarcar els anys de servei
És atorgada en completar 4 anys de servi actiu, a la reserva o a la Guàrdia Nacional. Per als membres de la Reserva i de la Guàrdia Nacional, el servei ha d'haver estar en un estatus d'instrucció, amb una assistència regular a la instrucció de cap de setmana i a l'entrenament anual.
És atorgada tant a oficials com a classe de tropa, en contrast a les barres de servei, que només s'atorguen a la tropa. Les concessions posteriors s'indiquen mitjançant fulles de roure. La distinció es va fer retrospectiva a la fundació de la USAF, el 1947.

## Enllaços externs

* Condecoracions de la USAF Arxivat 2008-03-18 a Wayback Machine.
# Cirialera herbàcia

La cirialera herbàcia, herba salada, pollet o amanida de pobre (Salicornia europaea), és una planta del gènere Salicornia.

## Morfologia

És una planta anyal de tiges suculentes, articulades, d'un color verd brillant, que pot arribar a fer uns 40 cm d'alçària, ramificada, amb les branques dretes.
Les fulles són gairebé imperceptibles, ja que són molt petites, carnoses, oposades i acostades a la tija.
Les flors són molt menudes i amb prou feines es diferencien de les fulles. Es disposen de 3 en 3 segons els vèrtexs d'un triangle i quan es desprenen deixen una foseta amb 3 cavitats. La floració s'esdevé entre agost i octubre.

## Localització

A tot el litoral en indrets amb sòls salats i periòdicament inundats.
Creix sovint en poblacions denses anomenades salicornars, juntament amb altres plantes halòfiles.
En altres temps aquesta planta es cremava per obtenir-ne les cendres, riques en sosa, que s'empraven per a fer sabó i vidre.

## Possibilitat de confusió amb altres espècies

En el mateix hàbitat es poden trobar 3 espècies diferents de les anomenades cirialeres (per la seua similitud amb els ciris), amb les quals es pot confondre.
Se'n diferencien per ser plantes perennes i, per tant, poc o molt llenyoses, sobretot a la base, i per les diferents formes que tenen les fosetes de la tija un cop han caigut les flors.
Pertanyen al gènere Arthrocnemum i són de propietats i aplicacions semblants a la cirialera herbàcia.

## Època de recol·lecció

Abans de la floració, però se'n poden triar les parts tendres entre els mesos d'abril i juliol.

## Ús gastronòmic

És una planta rica en sals de iode, de sodi i de potassi.
Se n'aprofiten els brots i les parts més tendres per a afegir, confitats, a les amanides, als rostits freds o al peix.
També es poden menjar cuites com verdures (com si fossin mongetes tendres) i en forma de sopes i purés.

## Vegeu també

* Plantes de fulla comestible

## Bibliografia

* Duran, Núria; Morguí, Mercè i Sallés, Mercè: Plantes silvestres comestibles. ECSA, Barcelona, juny del 2004. Col·lecció Pòrtic Natura, núm. 20. ISBN 84-7306-467-4, plana 34.
* H. Haeupler & Th. Muer: Bildatlas der Farn- und Blütenpflanzen Deutschlands. Ulmer Verlag, Stuttgart, 2000, ISBN 3-8001-3364-4.
* O. Röller & F. Schlesiger: Blühende Wildniss Spiekerogg, Verlag Hermann Lietz-Schule Spiekeroog, 2005, ISBN 3-925754-49-0.
* Klaus Janke, Bruno Kremer: Düne, Strand und Wattenmeer- Kosmos-Naturführer, Franckh'sche Verlagshandlung Stuttgart, ISBN 3-440-05759-3.
* Georg Quedens: Strand und Wattenmeer, BLV Verlagsgesellschaft, Múnic-Viena-Zúric, ISBN 3-405-15108-2.

## Enllaços externs

* Descripció d'aquesta planta. (anglès)
# Cirrhitops mascarenensis

Cirrhitops mascarenensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels cirrítids.

## Descripció

Pot arribar a fer 7,5 cm de llargària màxima. Cos de color vermell al dors, ventre blanc i amb cinc franges lleugerament obliqües de color marró vermellós per sota de l'aleta dorsal. Presenta una taca de color marró fosc a l'opercle i una altra oblonga i negre al peduncle caudal. 10 espines i 14 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 6 radis tous a l'anal. 26 vèrtebres. 14 radis (rarament 15) a l'aleta pectoral. 49-52 escates a la línia lateral. Aleta caudal lleugerament emarginada.

## Hàbitat

És un peix marí, pelàgic-nerític i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: les illes Mascarenyes.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith, J. L. B., 1951. The fishes of the family Cirrhitidae of the western Indian Ocean. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 4 (núm. 43): 625-652.
* ↑ Randall, J.E. & Schultz, J.K., 2008. Cirrhitops mascarenensis, a new species of hawkfish from the Mascarene Islands, southwestern Indian Ocean. Smithiana Bulletin 9: 15 - 20.
* 1 2 3 4 «Cirrhitops mascarenensis Randall & Schultz, 2008» (en anglès). FishBase.
* ↑ Randall, J.E. & Schultz, J.K., 2008
# Mans Unides

Mans Unides és una organització no governamental per als països en desenvolupament (ONGD) de l'Església catòlica, formada per voluntaris i voluntàries. La seva finalitat és la de lluitar contra la fam, la pobresa, el desenvolupament i les causes que les provoquen. El setembre de 2010 va ser guardonada amb el Premi Príncep d'Astúries de la Concòrdia.
Va néixer el 1960, quan dones valencianes d'Acció Catòlica van fer seva la crida de la FAO i van llançar a Espanya la campanya contra la fam al món, dedicant una jornada a recollir fons mitjançant una col·lecta en esglésies i escoles, destinada als països de l'Àfrica i a l'Índia. Aquesta jornada se celebra des de llavors el segon diumenge de febrer i ha assolit gran popularitat en la societat espanyola. Conservant aquesta originària identitat femenina i catòlica, tota persona, dona o home, de bona voluntat pot col·laborar amb Mans Unides.
És present a tot el territori espanyol a través de 71 delegacions. Les artífexs de la Campanya contra la Fam van prendre l'any 1978 el nom de Mans Unides, ONGD, que ha aconseguit una àmplia penetració social i una gran credibilitat. Els seus fons procedeixen de l'esmentada col·lecta anual, de les quotes dels seus socis i de donatius. Des de la seva fundació els seus treballs s'han centrat en dues activitats complementàries: sensibilitzar la població espanyola perquè conegui i sigui conscient de la realitat dels països en vies de desenvolupament i donar suport i finançar projectes a l'Àfrica, Amèrica, Àsia i Oceania per col·laborar amb el desenvolupament dels pobles del sud. No desenvolupa projectes propis, sinó que, amb el seu ajut econòmic, impulsa projectes d'organitzacions locals que ofereixen garanties; poden ser projectes de l'àmbit de l'agricultura, socials, culturals, educatius, sanitaris o de promoció de la dona.
Mans Unides pertany al Consell Pontifici Cor Unum, que el Papa Pau VI va crear el 1971 perquè l'ajudés a complir el deure de la caritat universal per un món més just. El 1986 Mans Unides va promoure com a cofundadora la Coordinadora d'Organitzacions No Governamentals per al Desenvolupament a Espanya (CONGDE), la presidència de la qual va assumir.

## Referències

* ↑ «Projectes ONG» (en català o castellà). Mans Unides, 2019. [Consulta: 7 maig 2019].
* ↑ (castellà) www.fpa.es - Premi de la Concòrdia 2010 Arxivat 2012-07-01 a Wayback Machine.
* ↑ Costa i Riera, Joan; Gómez i Segalà, Joan; Santajuliana i Polo, Xavier «ESglésia, nous i vells moviments socials i ongd» (pdf). Revista Catalana de Sociologia, 7, 1998, pàg. 91-116 [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ «Manos Unidas logra el Premio Príncipe de Asturias de la Concordia» (en castellà). El País, 15-09-2010. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 14 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Web de Mans Unides
# Clara (pel·lícula de 2008)

Clara (títol original en alemany: Geliebte Clara) és una pel·lícula franco-alemanya-hongaresa de 2008, dirigida per Helma Sanders-Brahms, la seva última pel·lícula abans de morir el 2014. Tracta sobre la vida de la pianista Clara Schumann i el seu matrimoni amb el compositor Robert Schumann. També hi ha la presència del seu amic, Johannes Brahms. La pel·lícula es va doblar al català.

## Argument

Després d'un concert en el qual interpreta el Concert per a piano de Schumann en la menor a Hamburg, la parella coneixen al jove compositor Johannes Brahms. Poc després Clara i Robert Schumann, amb els dos fills, s'instal·len a Düsseldorf, on Robert ha sigut nomenat director musical. Les exigències de la composició de la seva nova simfonia, la Simfonia renana, genera tensió entre ell i Clara. Brahms presenta un parell de les seves composicions al matrimoni Schumann i queden impressionats pel les seves habilitats com a compositor i pianista. Brahms conviu amb ells i els ajuda amb els nens. El treball amb la Simfonia renana de Schumann continua, però pateix crisis nervioses i cau en l'addicció al fàrmac làudan. Hi ha més tensió en la seva relació amb Clara que està esperant un altre nen. Poc després de l'èxit en l'estrena de la simfonia, Schumann coneix Richartz, un metge que li ofereix ajuda amb els seus problemes de salut.
Schumann veu el talentós Brahms com el seu successor, però Brahms marxa quan s'adona que està enamorat de Clara. A més, els Schumann tenen problemes financers. Schumann intenta suïcidar-se tirant-se al riu Rin; finalment, accepta l'oferiment del Dr. Richartz d'anar al seu sanatori d'Endenich, a Bonn. Brahms retorna per ajudar a Clara amb els nens i els dos viatgen fent concerts per recaptar diners mentre Schumann segueix tancat al sanatori. Clara i Brahms viatge a Bonn, on es diuen adeu. Després de la mort de Robert, Brahms i Clara s'adonen que la seva relació no funcionarà. Finalment, Brahms aconsegueix un altre èxit amb l'estrena del seu Concert per a piano núm. 1, amb Clara com a solista.

## Repartiment

* Martina Gedeck: Clara Schumann
* Pascal Greggory: Robert Schumann
* Malik Zidi: Johannes Brahms
* Aline Annessy: Elise Schumann
* Brigitte Annessy: Bertha
* Marine Annessy: Eugenie Schumann
* Sascha Caparros: Ludwig Schumann
* Clara Eichinger: Marie Schumann
* Béla Fesztbaum: Canvi
* Christine Oesterlein: Henriette
* Péter Takátsy: Wazielewski
* Walter Theil: Richartz

## Recepció crítica

A l'Encyclopedia of International Film apareix una crítica: «La pel·lícula pateix no només de l'ús de la càmera estàtica, sinó especialment en la interpretació de Robert Schumann».

## Referències

* ↑ «Geliebte Clara». imdb.com, 4 December 2008. [Consulta: 26 octubre 2017].
* ↑ «Clara». Ésadir.cat. [Consulta: 27 juny 2022].

## Enllaços externs

* Una imatge quieta de la pel·lícula - a una revisió del 2010 a The Guardian per Steven Isserlis
* Clara (2008) a "20minutos.es"
# Clara Sanjuan i Rialp

Clara Sanjuan i Rialp, coneguda també com a Sanjuan de Lengo (Barcelona, 21 d'octubre de 1859 - Barcelona, 17 de desembre de 1934) fou una violinista catalana.

## Biografia

Va néixer al carrer Obradors de Barcelona, filla d'Antoni Sanjuan i Sabi (1826-1908), natural de Viella, i d'Amàlia Rialp i Ramírez, natural de Montalban (França).
El seu avi matern fou Narcís Rialp, que era professor de violí al Liceu de Besançon (França) i fou el que li ensenyà els primers passos musicals i després el violí, en el que va fer ràpids progressos. El cèlebre violinista belga Charles Carré, en ocasió de trobar-se a Barcelona, descobrí, segons frase seva, <un verdader tresor, un talent extraordinari i de primer ordre> en la jove Clara, la qual passà després a ser deixebla seva. Acompanyada Clara de la seva mare i junt amb la família Carré va estar a França, Alemanya i Anglaterra, perfeccionant-se en els seus estudis. El 1872 fou presentada pel mateix Carré davant el públic dels concerts clàssics matinals de Baden, i aconseguí brillants èxits. Llavors tenis només dotze anys. Es repetiren els seus èxits en els Concerts Strauss de Frankfurt, Niça, Canes, Menton, Royal Albert Hall de Londres, etc. En una de les excursions conegué al malagueny Miguel de Lengo Castañeda (1836-1903), amb el que va contraure matrimoni el novembre de 1875, i des de llavors deixà la vida artística per la més descansada i tranquil·la de la llar, limitant-se a donar concerts en la intimitat.

## Referències

* 1 2 Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1859, llibre 5è, foli 22, número de registre 85.
* ↑ «Esquela de defunció de Clara Sanjuan». La Vanguardia, 18-12-1934, pàg. 4.
* ↑ «Esquela de defunció d'Antoni Sanjuan i Sabi». La Vanguardia, 24-03-1908, pàg. 1.
* ↑ Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1903, número de registre 6074.
* ↑ «Crónica local». La Imprenta, 05-11-1875, pàg. 6753 (1a del dia).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 53, pàg. 1158, ISBN 84-239-4553-7
# Otopeni

Otopeni (pronunciat en romanès: [otoˈpenʲ]) és una ciutat del comtat d'Ilfov, Muntènia, Romania, a uns 15 km al nord de Bucarest per la carretera DN1 a Ploiești. Segons un cens del 2011 tenia 13.861 habitants, dels quals el 99,0% són de romanès ètnic. Un poble, Odăile, és administrat per la ciutat.
L'aeroport internacional Henri Coandă es troba dins d'Otopeni. La seu de la companyia aèria TAROM es troba dins de la terminal de sortides internacionals de l'aeroport. A més, la seu central de Țiriac Air és a Otopeni.

## Història

Els assentaments humans més antics descoberts a la regió són molt antics. Amb motiu de les excavacions realitzades el 1966 per ampliar el proper aeroport internacional Henri Coandă, l'arqueòloga Margaret Constantiniu del Museu d'Història de Bucarest va identificar fragments de ceràmica antiga i altres objectes que pertanyien a importants assentaments humans existents des del primer període de l'edat del ferro. En una superposició es va descobrir un altre assentament datat al segle x.
Mihnea Turcitul - voivoda de Valàquia, a través d'una carta del 14 de febrer de 1587, va donar la meitat del monestir de la Santíssima Trinitat al poble d'Islazul i la meitat al poble de Hodopeni (avui Otopeni) molins i gitanos.
El 20 de maig de 1620, Maria, gran monestir de Băneasa, de la Santíssima Trinitat, va ser retornada (més tard Radu Vodă) a la meitat del poble de Hodopeni, donat pel mestre Villa, que manava escoltar romanes. L'historiador Constantin Giurescu va argumentar que el nom de Hodopeni prové de Hodopa o Hodoba.
A finals del segle xix, la ciutat d'Otopeni formava part del comtat de Dâmbovița, província d'Ilfov, formada per dos pobles, el Baix Otopeni i l'Altopopeni Superior, amb 851 habitants en total. La comuna tenia una escola amb 29 estudiants i dues esglésies (una a cada poble). Les cambres del poble formaven llavors part de la ciutat de Bucoveni, amb 125 habitants.
Otopeni es va transformar en una ciutat com a part del pla de sistematització de Nicolae Ceaușescu. Va substituir les cases adossades per edificis d'apartaments de quatre plantes.

## Govern Local

L'alcalde d'Otopeni és Constantin Silviu Gheorghe, del Partit Nacional Liberal. El Consell Local d'Otopeni té 17 regidors, tot i que abans de les eleccions locals de 2008 només en tenia 15.

## Fills il·lustres

* Lucian Croitoru
* Mihai Dobrescu

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: Plantilla:Citat web
* ↑ "Participation Announcement To The Tender Procedure For Public Procurement – Information Technology Services."
* ↑ "Terms and Conditions Arxivat 2012-01-15 a Wayback Machine." (Direct English link) Țiriac Air.
* ↑ Darrick Danta, "Ceaușescu's Bucharest", Geographical Review 83, no. 2 (1993)

## Enllaços externs

* Otopeni (en romanès)
# Clemència de Bigorra

Clemència de Bigorra (? - ca. 1063) va ser una noble aquitana, comtessa consort d'Urgell.
Filla del comte de Bigorra Bernat II i Clemència.
Vers el 1055 va casar-se amb el comte d'Urgell Ermengol III. D'aquest matrimoni en nasqueren:
* la infanta Isabel d'Urgell (?-v1071), casada vers el 1065 amb Sanç I d'Aragó i Pamplona i el 1071 amb Guillem I de Cerdanya
* Berenguer
* Guillem
* Ramon
El mateix any de casament, ella i el seu marit van donar a l'església de Solsona el castell de la ciutat, que van recuperar el 1057 del bisbe d'Urgell a canvi de la meitat del lloc de Santalecina. El 1063 és el darrer any en què està documentada.

## Referències

* 1 2 Sabaté Curull, Flocel. «Armengol III» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 24 agost 2021].
* ↑ Fluvià i Escorsa, Armand de «Los condes y el condado de Urgel». Hidalguía, núm. 102, 1970, pàg. 676-677.
* ↑ Villanueva, Jaime. Viage literario a las iglesias de España (en castellà). vol. 10. València: Imprenta de Oliveres, 1821, p. 189.
* ↑ Ortiz de la Vega, Manuel. Los héroes y las grandezas de la tierra (en castellà). vol. 7. Madrid i Barcelona: Librería de D. José Cuesta i Imprenta de Cervantes, 1856, p. 125.
# Cleòpatra (filla d'Idas)

Segons la mitologia grega, Cleòpatra (en grec antic Κλεοπάτρα) va ser filla d'Idas, heroi messeni, i de Marpessa.
Casada amb Melèagre, es va penjar pel dolor que li produí la mort del seu marit, a qui la seva mare Altea va fer morir en venjança per la mort d'uns germans d'ella.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 52. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 110. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Clici (fill d'Urà)

Segons la mitologia grega, Clici (en grec antic: Κλυτίος) va ser un gegant, fill d'Urà i de Gea.
El va matar Hefest, o segons altres, Hècate a cops de torxa durant la gigantomàquia.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 229. ISBN 9788496061972.
* ↑ Pseudo-Apol·lodor. Biblioteca, I, 6, 2

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 53. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Clovis Hugues

Clovis Hugues (Ménerbes, Valclusa, 3 de novembre de 1851 - París, 12 de juny de 1907) fou un poeta i polític francès. La seva muller Jeanne es dedicà amb força èxit a l'escultura, i se li deu un bust del seu marit i una estàtua titulada L'abandó (1888). El 1884, aquesta va matar a trets en els passadissos del Palau de Justícia el director d'una agència d'informació que la perseguia amb les seves difamacions. L'any següent fou absolta.
Feu els seus primers estudis al seminari de Sainte-Garde, però no sentint-se amb vocació per la carrera eclesiàstica, des dels divuit anys es dedicà al periodisme actiu a Marsella, i fou redactor del diari radical Le Peuple. El 1871 fou condemnat a tres anys de presó i a 6.000 francs de costes per un article publicat a La Fraternité. Complida la seva condemna, el 1875 entrà en la redacció de La Jeune République però el 1877 hagué de fugir a Nàpols per haver mort en un duel un redactor del diari bonapartista L'Aigle. L'any següent retornà a França i fou absolt pels tribunals.
El 1881 fou elegit diputat pel departament de les Boques del Roine i figurà en l'extrema esquerra, distingint-se per la violència de les seves intervencions, fins al punt d'esser exclòs temporalment de la Cambra de Representants. Reelegit el 1885, fou un dels més entusiastes partidaris del general Georges Boulanger. El 1893 fou reelegit, aquest cop pel departament del Sena, com a diputat socialista.
Polític fogós i apassionat, aconseguí gran popularitat, però escassa influència. El 1906 es retirà a la vida privada. Poeta i novel·lista de talent, les seves obres ofereixen les mateixes qualitats i defectes que la seva oratòria. Les més conegudes són:
* La femme dans son état plus interessant: (Marsella, 1870)
* Les intransigeants: (1875)
* La petite Muse: (Marsella, 1877)
* Poèmes de Prison,
* Les soirs de bataille: (París, 1882)
* Les jours de combat: (París, 1883)
* Les evocations: (París, 1886)
* L'araiguée des jardins: musicada pel compositor Gabriel Parés
* Poésies choisies: (París, 1886)
* Madame Phaeton: novel·la (París, 1888)
* Le sommeil de Danton:, drama que només assoli una sola representació (París, 1889)
* París vivant,
* Le journal: (París, 1890)
* Le grève des mineurs: (París, 1891)
* Les Marionettes: (París, 1891)
* Monsieur le gendarme: novel·la (París, 1891)
* La chanson de Jeanne d'Arc: (París, 1897)
* Les classiques primaires: (París, 1900)
* Les roses du laurier: (París, 1904)
* Poésies socialistes: (París, 1916).
El 1889 l'Acadèmia Francesa premià una col·lecció de les seves peces amb 2.000 francs.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28 primera part. pàg. 620 ISBN 84-239-4528-6
# Clupeichthys

Clupeichthys és un gènere de peixos pertanyent a la família dels clupeids.

## Taxonomia

* Clupeichthys aesarnensis (Wongratana, 1983)
* Clupeichthys bleekeri (Hardenberg, 1936)
* Clupeichthys goniognathus (Bleeker, 1855)
* Clupeichthys perakensis (Herre, 1936)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Wongratana, T., 1983. Diagnoses of 24 new species and proposal of a new name for a species of Indo-Pacific clupeoid fishes. Japanese Journal of Ichthyology v. 29 (núm. 4): 385-407.
* ↑ Hardenberg, J. D. F., 1936. On a collection of fishes from the estuary and the lower and middle course of the River Kapuas (W. Borneo). Treubia Buitenzorg v. 15 (pt 3): 225-254.
* ↑ Bleeker, P., 1855. Nalezingen op de vischfauna van Sumatra. Visschen van Lahat en Sibogha. Natuurkundig Tijdschrift voor Nederlandsch Indië v. 9: 257-280.
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1936. Eleven new fishes from the Malay Peninsula. Bulletin of the Raffles Museum Núm. 12: 5-16, Pls. 1-11.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Clupisoma

Clupisoma és un gènere de peixos pertanyent a la família dels esquilbèids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia.

## Taxonomia

* Clupisoma bastari (Datta & Karmakar, 1980)
* Clupisoma garua (Hamilton, 1822)
* Clupisoma longianalis (Huang, 1981)
* Clupisoma montana (Hora, 1937)
* Clupisoma naziri (Mirza & Awan, 1973)
* Clupisoma nujiangense (Chen, Ferraris & Yang, 2005)
* Clupisoma prateri (Hora, 1937)
* Clupisoma roosae (Ferraris, 2004)
* Clupisoma sinensis (Huang, 1981)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Datta, A. K. & Karmakar, A. K., 1980. Clupisoma bastari sp. nov. (Pisces: Schilbeidae) from Bastar, Madhya Pradesh, India. Bulletin of the Zoological Survey of India v. 2 (núm. 2-3): 193-196.
* ↑ Francis Buchanan-Hamilton, 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* 1 2 Huang, S.-Y., 1981. On two new species of the catfish genus Platytropius Hora from Yunnan, China. Acta Zootaxonomica Sinica v. 6 (núm. 4): 437-440.
* 1 2 Hora, S. L., 1937. The game fishes of India. Part III. Journal of the Bombay Natural History Society v. 39 (pt 4): 659-678, Pl. 1.
* ↑ Mirza, M. R. & Awan, M. I., 1973. Two new catfishes (Pisces, Siluriformes) from Pakistan. Biologia (Lahore) v. 19 (núms. 1-2): 145-159.
* ↑ Chen, X.-Y., Ferraris, C.J.Jr. & Yang, J.-X., 2005. A New Species of Catfish of the Genus Clupisoma (Siluriformes: Schilbidae) from the Salween River, Yunnan, China. Copeia, 2005, 3: 566–570.
* ↑ Ferraris, C. J., Jr., 2004. A new species of the Asian schilbid catfish genus Clupisoma from Myanmar, with a redescription of Clupisoma prateri Hora (Osteichthyes: Siluriformes: Schilbidae). Zootaxa Núm. 437: 1-10.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)