OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blanche Donadio

Blanche Donadio (Bordeus, vers el 1841) fou una cantant francesa.
Fou alumna de Maurice Strakosch, i fou a Espanya on assolí els millors èxits, el va fer que hom la prengués per espanyola. Es distingí en les òperes de Rossini i Bellini i el 1891, restant encara en plenitud dels seu talent, es retirà del teatre per a ingressar en el convent del Sagrat Cor de Jesús, de Bolonya.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2.ª part, pàg. 1748. (ISBN 84-239-4581-2)
# Blanqueta (olivera)

La blanqueta o blanc roig de Llerona és una varietat d'olivera. El nom fa referència al color blanc del fruit en maduració. És també coneguda amb els noms de blanc roig, blanc vermell, blanquilla i del Catllar.

## Distribució

És una de les varietats més conreada al País Valencià. Se'n conreen unes 17.000 hectàrees principalment a les províncies d'Alacant, València i Múrcia. També és present, però amb poca superfície, a Catalunya (Vallès Occidental amb el 70% de la producció, Baix Camp i Tarragonès) on va ser introduïda als anys 50.

## Característiques agronòmiques

És un arbre poc vigorós el que implica que creix a poc a poc i fa ramificacions curtes. També és una varietat rústega, ja que resisteix a l'aridesa i relativament al fred comparada amb altres varietats d'olivera. Per comparació amb la popular arbequina (28,5 kg/arbre) té una productivat interessant de 30,79 kg°arbre. La capacitat d'arrelament per estaquillat semillenyós és bastant bona. La productivitat és alta i de caràcter constant com no és gaire afectada pel fenomen de la contranyada

## Collita

L'època de maduració dels fruits és mitjana-tardana, molt esglaonada, i la força al despreniment és relativament elevada, cosa que, juntament amb el baix pes de l'oliva, fa que sigui difícil de collir mecànicament amb el mètode de vibració dels troncs. Però és de bona classe i agrada molt i té una demanda bastant alta. El fruit es presenta en ramells i té un elevat rendiment.

## Característiques de l'oli produït

Fa un oli dolç i fruitat de molt baixa estabilitat per tant es torna ranci abans que l'oli d'altres varietats d'olivera. Té un contingut elevat d'àcid linoleic i polifenols totals.

## Referències

* ↑ Paz Company, Sergio. «Blanqueta» (pdf) (en castellà). Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climátic i Desenvolupament Rural.
* ↑ Ninot, Antònia; Howad, Werner; Romero, Agustí «Les varietats catalanes d'olivera». Quaderns Agraris, 46, 6-2019, pàg. 27. ISSN: 0213-0319.
* ↑ Sapiña, Fernando «L'arbre d'Atena: Reivindicació de l'olivera». Mètode, 03-07-2017.
* ↑ «Oli de Filaters». Oli de filaters. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Cascant i Jordà, Josep Vicent. El lèxic de l'olivera, l'oliva I l'oli Al Comtat: … a les Comarques Veïnes, Com Ara l'Alacantí, l'Alcoià, la Marina, el Vinalopó… (en castellà), 2021-04-05. ISBN 979-8-7331-8335-0.
* ↑ Ninot, Antònia; Howad, Werner; Romero, Agustí «Varietats locals d’olivera. Estudi a la Catalunya Central, Barcelona i el Penedès». Quaderns Agraris, 46, 6-2019, pàg. 27. ISSN: 0213-0319.
* ↑ Plana, Joan; Hermoso León, Juan Francisco; Tous i Martí; Romero, Agustí «Situació del material vegetal de l'olivera a Catalunya». Quaderns agrarisLdata= 1997, núm. 20, pàg. 17-32.

## Bibliografia

* Cabrera González, María Rosario. Estudi de l'Olivera, l'Oliva I l'Oli a les Comarques Alacantines. Institut de Cultura Joan Gil-Albert, 1986, p. 112. ISBN 978-84-505-3242-5.

## Enllaços externs

* «Plantació de 600 oliveres a l'entorn rural de la província d'Alacant».
# Bobby Hackett

Bobby Hackett (Providence (Rhode Island), 31 de gener de 1915 – Chatham (Massachusetts), 7 de juny de 1976) fou un músic de jazz estatunidenc, instrumentista de trompeta, corneta i guitarra.
Estudià música en l'escola, on aprengué a tocar el violí, la corneta i la guitarra. El 1929 debutà professionalment amb la guitarra, i completà la seva formació musical participant en diverses orquestres locals. Influenciat pel corneta Bix Beiderbecke, perfeccionà la tècnica interpretativa d'aquest instrument i formà el seu propi grup el 1936. El 1938 es traslladà a Nova York i enregistrà el seu primer disc amb la firma Okeh Records. Iniciant-se com a músic d'estudi, tocà en diverses sessions de gravació com artista invitat i participà com a solista en programes de ràdio (Young man with a horn) i TV (el show de Jackie Gleason), convertint-se en una figura popular. Al llarg de la seva trajectòria professional actuà a Nova York i Los Angeles amb músics com Joe Marsala i Artie Shaw, enregistrant amb aquest últim la música de la pel·lícula Second chorus (1940).
Durant la dècada de 1950 compaginà les actuacions en directe amb un quintet en clubs nocturns amb la direcció de l'orquestra del Henry Hudson Hotel, de Nova York, i també amb la gravació de discs. Com a solista formà part de prestigioses orquestres: Glenn Miller (1941-1942), Benny Goodman (1962-1963) i Ray McKinley (1964), i el 1965 acompanyà al cantant Tonny Bennet en els locals més concorreguts per músics de jazz de Nova York.
De la seva extensa discografia cal destacar: Embraceable you (1939); Somebody loves me (1944); What a difference a day made (1950); New Orleans (1955); You stepped out of a dream (1970).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1 (ISBN 84-239-4557-X)
# Bollmannia gomezi

Bollmannia gomezi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Panamà i Colòmbia.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Bollman 1890. Descriptions of new species of fishes collected at the Galapagos Islands and along the coast of the United States of Colombia, 1887-'88. A: Scientific results of explorations by the U. S. Fish Commission steamer Albatross. Proceedings of the United States National Museum v. 12 (núm. 770): 149-183.
* ↑ «Bollmannia gomezi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bedenbaugh, R. L., 1988. A review of the Pacific members of the gobiid fish genus Bollmannia Jordan., Old Dominion University:1-56.
* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Ginsburg, I., 1939. Twenty-one new American gobies., J. Wash. Acad.Sci., 29(2):51-63.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bollmannia macropoma

Bollmannia macropoma és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Golf de Califòrnia.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Bollman 1890. Descriptions of new species of fishes collected at the Galapagos Islands and along the coast of the United States of Colombia, 1887-'88. A: Scientific results of explorations by the U. S. Fish Commission steamer Albatross. Proceedings of the United States National Museum v. 12 (núm. 770): 149-183.
* ↑ «Bollmannia macropoma». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bedenbaugh, R. L., 1988. A review of the Pacific members of the gobiid fish genus Bollmannia Jordan., Old Dominion University:1-56.
* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Ginsburg, I., 1939. Twenty-one new American gobies., J. Wash. Acad.Sci., 29(2):51-63.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bollmannia pawneea

Bollmannia pawneea és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba des del Golf de Califòrnia fins a Panamà.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Bollman 1890. Descriptions of new species of fishes collected at the Galapagos Islands and along the coast of the United States of Colombia, 1887-'88. A: Scientific results of explorations by the U. S. Fish Commission steamer Albatross. Proceedings of the United States National Museum v. 12 (núm. 770): 149-183.
* ↑ «Bollmannia pawneea». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bedenbaugh, R. L., 1988. A review of the Pacific members of the gobiid fish genus Bollmannia Jordan., Old Dominion University:1-56.
* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Ginsburg, I., 1939. Twenty-one new American gobies., J. Wash. Acad.Sci., 29(2):51-63.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bonaventura Borràs i de Bofarull

Bonaventura Borràs i de Bofarull (Reus, 1783 - Montevideo, ?) va ser un monjo de Poblet, després secularitzat i convertit en comerciant, germà de Josep Borràs i de Bofarull i de Francesc de Paula Borràs.
Eduard Toda, en uns articles a la Revista del Centre de Lectura, en parla. Als quinze anys, per imposició familiar ingressà al monestir de Poblet i després dels estudis de teologia i filosofia a Cervera, professà el 1798 i s'integrà a la comunitat. Nomenat Lector, participà en les discussions entre els monjos sobre qui hauria de ser el nou pare Abat i es decantà pel Pare mestre fra Antoni Mas, partidari de les renovacions a la comunitat, l'any 1800. La invasió napoleònica va provocar la marxa dels monjos del Monestir, i Bonaventura Borràs se n'anà a Amèrica del Sud, on va intervindre en el moviment d'independència de la Província de Buenos Aires, on va participar, sembla, a la Revolució de Maig. No se'n saben més notícies fins al 1828, quan arriba a Barcelona portador d'una missió de les Províncies Unides del Riu de la Plata per al govern espanyol. Les autoritats no van creure en les seves credencials i donaren ordre de detenir el frare reusenc. Assabentat d'això, va marxar a Reus a casa del seu germà Francesc, però no sentint-se segur, va fer cap al Monestir de Poblet. Es presentà a l'abat, que en aquell moment era Josep Queralt, però aquest no volgué escoltar-lo. Anà a Tarragona a veure el bisbe, que comprovà que no estava encara secularitzat, tot i que ho havia demanat. El bisbe amonestà l'abat i el comminà a que rebés el frare. Al negar-s'hi per segon cop tornà a marxar a Amèrica del Sud i s'instal·la a Montevideo. El 1841 era a l'Uruguai, havia penjat els hàbits i s'havia casat i instal·lat com a comerciant. Al cap de deu anys perdé la fortuna a causa de la Guerra Gran, quedà vidu i regentà una rectoria en un poble dels voltants de Montevideo, on va morir en data indeterminada.

## Referències

* ↑ Toda, Eduard «Més notícies del pare Bonaventura Borràs». Revista del Centre de Lectura, Any VI, núm. 128, 15-V-1925, pàg. 109-112.
# Bonifaci III de Toscana

Bonifaci III de Toscana també anomenat Bonifaci de Canossa (era fill del comte Tedald i de Wil·la de Bolonya), nascut vers 985 i assassinat en un bosc entre Cremona i Màntua el 6 de maig de 1052) fou marquès de Màntua des del 1004, de Canossa (1015) i duc de la Toscana el 1027. També fou duc de Spoleto i senyor de Ferrara, Reggio, Canossa, Mòdena, Massa, Parma, Plasència i de part dels Estats pontificis i d'Umbria. Es va casar amb Riquida de Bèrgam, filla del comte palatí Giselbert. Fou declarat pel seu pare com únic hereu amb exclusió dels seus germans.
En una lluita que s'embrancà entre Arduí d'Ivrea i Enric II del Sacre Imperi Romanogermànic amb motiu del regne d'Itàlia (1014) es va declarar pel segon. El 1016 va combatre el marquès de Torí al costat de l'emperador. El 1020 va sufocar una revolta del seu germà Conrad. El 1027 va rebre el ducat de Toscana de l'emperador per haver sostingut la candidatura de Conrad II Hohensataufen; el domini de la Toscana li va donar el control de les rutes entre els Alps o el sud d'Itàlia.
El 1032 apareix combatent contra Eudes II de Blois, comte de Troyes i de Meaux. El 1037 es va casar en segones noces amb Beatriu, filla de Frederic II de Lorena, duc de l'Alta Lorena i comte de Bar, neboda de l'emperadriu Gisela (esposa de Conrad II). D'aquest matrimoni van néixer:
* Baatriu († 1053)
* Bonifaci IV de Toscana († 1055), marquès de Toscana
* Matilde dita Matilde de Canossa († 1115), marquesa de Toscana, casada amb el duc Godofreu III de Baixa Lotaríngia conegut com a Godofreu el Barbut; en segones noces es va casar amb Welf IV, duc de Baviera.
Aquest matrimoni el va fer molt influent a l'imperi el que no va deixar de provocar gelosies i maniobres d'altres magnats. Va ampliar les seves possessions a vegades a costa de l'Església. El 1049 va participar en el sínode de Pavia. A la seva mort i després d'un breu govern de Bonifaci IV que tenia uns 12 anys i va morir encara menor, va recollir l'herència dels seus dominis la seva filla, Matilde (Matilde de Canossa).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pags. 14-15 (ISBN 84-239-4509-X)
# Botho Sigwart comte d'Eulenburg

Sigwart Botho Philipp August d'Eulenburg, comte d'Eulenburg (Múnic, Alemanya, 10 de gener de 1884 — Jasło, Polònia, 2 de juny de 1915) fou un aristòcrata i compositor alemany.
Fill del comte d'Eulenburg, cultivà amb fortuna la composició adquirint ràpida notorietat en els centres artístics del seu país com a autor de lieder i d'obres de cambra. Entre les seves produccions destaquen dues Sonates per a piano; una altra per a violí, i una simfonia per a orgue i orquestra. El 1909 s'estrenà a Stuttgart la seva òpera Die Lieder des Euripides.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 120 (ISBN 84 239-4556-1)
# Bothrocara elongatum

Bothrocara elongatum és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 51,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 1271 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: el Golf de Panamà.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bean, T. H., 1890. New fishes collected off the coast of Alaska and the adjacent region southward. A: Scientific results of explorations by the U. S. Fish Commission steamer Albatross. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 795): 37-45.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Garman, S., 1899. The Fishes. A: Reports on an exploration off the west coasts of Mexico, Central and South America, and off the Galapagos Islands ... by the U. S. Fish Commission steamer "Albatross," during 1891... Núm. XXVI. Memoirs of the Museum of Comparative Zoology v. 24: Text: 1-431, Atlas: Pls. 1-85 + A-M.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Anderson, M. E., D. E. Stevenson i G. Shinohara, 2009: Systematic review of the genus Bothrocara (Bean, 1890) (Teleostei: Zoarcidae). Ichthyological Research v. 56: 172-194.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bothrocara tanakai

Bothrocara tanakai és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 64,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 300-900 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bean, T. H., 1890. New fishes collected off the coast of Alaska and the adjacent region southward. A: Scientific results of explorations by the U. S. Fish Commission steamer Albatross. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 795): 37-45.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Hubbs, C. L., 1925. Record of fishes obtained by David Starr Jordan in Japan, 1922. Memoirs of the Carnegie Museum v. 10 (núm. 2): 93-346, Pls. 5-12.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Jordan, D.S. i C.L. Hubbs, 1925. Record of fishes obtained by David Starr Jordan in Japan, 1922. Mem. Carnegie Mus. 10(2):93-346.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Stevenson, D.E. i M.E. Anderson, 2005. Bothrocara nyx; a new species of eelpout (Perciformes: Zoarcidae) from the Bering Sea. Zootaxa 1094:53-64.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Anderson, M. E., D. E. Stevenson i G. Shinohara, 2009: Systematic review of the genus Bothrocara (Bean, 1890) (Teleostei: Zoarcidae). Ichthyological Research v. 56: 172-194.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB