OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lev Koniús

Lev Koniús (Moscou, 26 d'abril de 1871 - Cincinnati, 18 de gener de 1944), nom complet amb patronímic Lev Eduàrdovitx Koniús, rus: Лев Эдуардович Конюс, conegut a l'Europa occidental i als Estats Units com a Léon Conus, fou un pianista, professor de música i compositor francès i rus.

## Biografia

Lev Koniús era fill del pianista i professor Eduard Koniús (1827-1902) i germà dels també compositors Gueorgui Koniús i Iuli Koniús. Lev va estudiar composició amb els seus germans al Conservatori de Moscou, juntament amb Serguei Rakhmàninov, a la classe d'Anton Arenski, i després piano a la classe de Pàvel Pabst. Es va graduar al Conservatori el 1892. Va mantenir una relació d'amistat, fins al final de la seva vida, amb Rakhmàninov. També va ser amic proper de Nikolai Médtner i d'Aleksandr Scriabin: d'aquest últim va publicar un arranjament de la seva Tercera Simfonia (1905)per a piano a quatre mans i un altre del Poema de l’èxtasi (1908).
Entre el 1912 i el 1920 va ensenyar piano al Conservatori de Moscou. Entre els seus estudiants hi havia la seva segona esposa, Olga Koniús (nascuda Kovalévskaia; padrina de Medtner).
El 1920, aprofitant la ciutadania francesa heretada dels seus avantpassats, va deixar Rússia i es va establir a França, on es va convertir en un dels fundadors del conservatori rus a París. Allà tingué, entre els seus estudiants, la pianista Nina Milkina. A més, per invitació d'Isidor Philipp, va ensenyar a l'Escola Normal de Música de París.
El 1935, amb l'ajut de Rakhmàninov, es va traslladar als Estats Units i fins al final dels seus dies va viure i ensenyar al College of Music de Cincinnati (després de la seva mort, el seu lloc el va ocupar la seva dona, que també era pianista). El matrimoni Koniús va escriure el llibre de text "Fonaments de la tècnica del piano", en anglès Fundamentals of Piano Technique, que posteriorment es va reeditar diverses vegades.

## Referències

* ↑ OCLC 899867479
* ↑ OCLC 498194154

## Enllaços externs

* (rus) Biografia
* (rus) Воспоминания о Рахманинове (Records de Rakhmàninov)
# Estació de Roda de Mar

Mapa sinòptic línia R13 :
Roda de Mar és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Roda de Berà, a la comarca del Tarragonès. L'estació es troba a la línia Barcelona-Vilanova-Valls i hi tenen parada trens de la línia R13 dels serveis regionals de Rodalies de Catalunya, operat per Renfe Operadora. La població disposa d'una segona estació, tot i que aquesta és la que dona servei al nucli urbà.
Aquesta estació de la línia de Vilanova i Valls es va posar en funcionament l'any 1883 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia dels Ferrocarrils de Valls a Vilanova i Barcelona (VVB) entre Calafell i Valls, un any més tard que l'obertura de la línia entre Vilanova i la Geltrú i Calafell.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 7.000 passatgers.
Serveis regionals de Rodalies de Catalunya :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| La Plana - Picamoixons Lleida Pirineus | Roda de Berà Salomó¹ | | Sant Vicenç de Calders | Sant Vicenç de Calders Barcelona-Estació de França |

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R2». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2010. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Neserkauhor

Neserkauhor va ser un príncep egipci de la V Dinastia. Era del faraó Djedkare Isesi. Neserkauhor va ser enterrat a Abusir, en una zona coneguda avui com "el cementiri familiar de Djedkare".

## Títols

Els títols coneguts de Neserkauhor són els següentsː
* Venerat amb el Gran Déu
* Príncep hereditari
* El més gran de cinc al temple de Thoth
* Qui està al corrent del secrets de la paraula del déu
* Sacerdot principal lector
* Fill del Rei
* Fill del rei del seu cos molt estimat
* Únic company (i) escriva del bon llibre

## Biografia

Neserkauhor va viure durant el segle XXV aC. Es debat si tenia alguna professió real o si els seus títols eren purament honoraris i simplement va passar la seva vida a la cort reial. De fet, els prínceps de sang reial no ocupaven càrrecs públics a principis de la V dinastia, no obstant això, se sap que van actuar com a supervisors de la construcció de la piràmide del rei durant posterior la VI dinastia. Per tant, és possible que Neserkauhor, que va viure entre aquests dos períodes, actués com a supervisor d'alguns dels projectes del seu pare. No sabem qui era la seva mare.
Neserkauhor va ser enterrat a Abusir, en un cementiri construït durant la segona meitat del regnat de Djedkare. La seva tomba sembla datar d'una època una mica posterior a la de la seva germana Kekheretnebti i la del noble Idu. Quan es va excavar la mastaba de Neserkauhor als anys 1980, s'hi van trobar un gran nombre d'estàtues de fusta.

## Referències

* 1 2 Dodson i Hilton, 2004.
* 1 2 3 4 Callender i Verner, 2002, p. 55.
* ↑ Verner, 1980, p. 243-268.
* ↑ Bárta, 2008, p. 14.

## Bibliografia

* Bárta, Miroslav. Odkrývání starého Egypta (en txec), 2008. ISBN 978-80-87041-37-6.
* Callender, Vivienne G.; Verner, Miroslav. Abusir VI: Djedkare’s Family Cemetery (en anglès). Set Out, 2002. ISBN 978-8086277226.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Verner, Miroslav «Archaeological Remarks on the 4th and 5th Dynasty Chronology» (en anglès). Archiv orientalni, 69, núm. 3, 2001, pàg. 363-418. ISSN: 0044-8699.
# Hypentelium roanokense

Hypentelium roanokense és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: conca del riu Roanoke a Virgínia i Carolina del Nord (Estats Units).

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1818. Description of three new genera of fluviatile fish, Pomoxis, Sarchirus and Exoglossum. J. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 1 (pt 2). 417-422.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Raney, E. C. & Lachner, E. R., 1947. Hypentelium roanokense, a new catostomid fish from the Roanoke River in Virginia. American Museum Novitates Núm. 1333: 1-15.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Hugg, D.O., 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. i Steven Hugg, 1278 Turkey Point Road, Edgewater (Maryland), Estats Units.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Buth, D. G., 1980: Evolutionary genetics and systematic relationships in the catostomid genus Hypentelium. Copeia 1980 (núm. 2): 280-290.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Estació de Tordera

Mapa sinòptic Línia RG1 :
Mapa sinòptic línia R1 :
Tordera és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Tordera a la comarca del Maresme. L'estació es troba a la línia Barcelona-Mataró-Maçanet per on circulen trens de la línia R1 de Rodalies de Catalunya operat per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Mataró va entrar en servei el 1859 quan es va obrir la segona ampliació del ferrocarril de Barcelona a Mataró, la primera línia de ferrocarril de la península Ibèrica, des d'Arenys de Mar a Tordera. La iniciativa de la construcció del ferrocarril havia estat de Miquel Biada i Bunyol per dur a terme les múltiples relacions comercials que s'establien entre Mataró i Barcelona.
Des d'Arenys de Mar a Maçanet-Massanes la línia és en via única. Tant l'Autoritat del Transport Metropolità al Pla Director d'Infraestructures 2009-2018, com per part del Ministeri de Foment d'Espanya al Pla Rodalies de Barcelona 2008-2015, es preveu la duplicació de vies entre Arenys de Mar i Blanes, no preveient-se la duplicació entre Blanes, Tordera i Maçanet.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 191.000 passatgers.
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Girona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Blanes | Maçanet-Massanes | Figueres Portbou |
| Rodalia de Barcelona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Blanes | Maçanet-Massanes | Maçanet-Massanes |

## Línia

* Línia 276 (Barcelona - Tordera - Maçanet-Massanes)

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R1». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 24 de març 2010. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «L'ATM enllesteix l'avanç del Pla Director d'Infraestructures 2009 – 2018 de la regió metropolitana de Barcelona» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «El Plan de Cercanías incluye el desdoblamiento de la línea de Vic y de la del Maresme». La Vanguardia. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Hans Mohwinkel

Hans Mohwinkel, pseudònim de Henry Mohwinkel (Hamburg, 16 de maig de 1862 - 27 d'abril de 1922) fou un cantant alemany de la tessitura de baríton.
Va ser fill del propietari d'una fàbrica. Abandonà la carrera de les armes per a dedicar-se de ple a la música. Primer va treballar als teatres de Cassel, Ratisbona i Hannover, i posteriorment es contractà a Königsberg (avui Kaliningrad), Riga, Breslau (avui Wroclaw), Colònia i Mannheim. En l'última d'aquestes ciutats aconseguí fama com un dels millors intèrprets de Wagner i com a tal, fou cridat diverses vegades a Londres, per a cantar el repertori wagnerià.
De 1902 a 1907 va treballar a l'Òpera d'Hamburg. De 1907 a 1917 va treballar com a cantant i director al Teatre de la Cort de Schwerin i més tard a Hamburg com a professor de cant. Al final de la seva carrera es dedicà, amb exclusivitat, a gires pel país i l'estranger.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 1349 ISBN 84 239-4535-9
# Michel Parès

Michel Parès, Michel André Jean (Ribesaltes, 2 d'agost del 1887 - París, 3 de novembre del 1966) va ser un polític d'origen rossellonès i diputat francès.

## Biografia

Emigrà a l'Algèria francesa, a Orà, on exercí d'advocat (el 1930 se'l considerava un "prominent advocat i polític"). Combaté a la primera guerra mundial i el 1918 fou citat a l'ordre del dia de la 161a divisió d'infanteria (dues vegades) i al del 163è regiment d'infanteria (una). El 1931 era conseller municipal (regidor) d'Orà, quan la mort del parlamentari de la circumscripció, Jules Molle, propicià unes eleccions parcials el 22 de març. Parès les guanyà per 10.393 vots de 19.024 votants, sembla que recorrent a l'antisemitisme, causa que havia defensat públicament. Estigué vinculat a les Jeunesses Patriotes i a la Cambra segué als bancs de la Federació republicana. Va ser reelegit el 8 de maig del 1932 i romangué a l'escó fins a la fi d'aquesta segona legislatura, el 31 de maig del 1936. En els cinc anys transcorreguts al parlament va ser membre de les comissions d'Algèria i de les colònies, de la marina militar, de les begudes, de les comissions de legislació civil i criminal i de les obres públiques. Participà especialment en els debats concernents a Algèria i en defensa dels viticultors, un dels sectors econòmics importants de la colònia. No es tornà a presentar a la reelecció.
El 1928 era tinent de l'exèrcit francès amb destinació al Centre de mobilització de Tiradors núm. 2, i el 1951 tenia el rang honorífic de capità d'infanteria. El 1952, i encara en morir el 1966, era advocat al tribunal d'apel·lació de París. Fou distingit amb el grau d'oficial de la legió d'Honor i la Creu de Guerra 1914-1918.

## Referències

* 1 2 «Expedient de Michel Parès per a la Legió d'Honor» (en francès). [Consulta: 1r gener 2015].
* ↑ «Fitxa de Michel Parès, al web de l'Assemblea Nacional francesa» (en francès). [Consulta: 1r gener 2015].
* 1 2 Kalman, Samuel. French Colonial Fascism: The Extreme Right in Algeria 1919-1939. Nova York: Palgrave Macmillan, 2013, p. 24, 31, 48, 192, 195. ISBN 9781137307088.
* ↑ «"Etre juif à Oran", conferència de Geneviève Dermenjian, al web judaicalgeria.com» (en francès). Arxivat de l'original el 2015-02-02. [Consulta: 1r gener 2015].
* ↑ «Toulouse. La Réunion des Jeunesses Patriotes». L'Express du Midi, 16-12-1932, pàg. 4. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2015 [Consulta: 2 febrer 2015].
# Hyphessobrycon frankei

Hyphessobrycon frankei és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Ucayali.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zarske, A. & Géry, J. 1997. Hyphessobrycon frankei sp. n. Beschreibung eines neuen Salmlers aus dem Einzugsgebiet des Río Ucayali in Peru (Teleostei: Characidae: Tetragonopterinae). Datz v. 50 (núm. 5): 308-312.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Licàon (fill d'Antènor)

Licàon, D'acord amb la mitologia grega, fou un príncep frigi, fill d'Antènor.
Ulisses el salvà el dia de la destrucció de Troia en reconeixement de l'hospitalitat del seu pare.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 137.
# Estació de Viladecans

Mapa sinòptic línia R2 :
Viladecans és una estació de ferrocarril propietat d'ADIF situada a la població de Viladecans a la comarca del Baix Llobregat. L'estació es troba a la línia Barcelona-Vilanova-Valls per on circulen trens de les línies R2 i R2 Sud de Rodalies de Catalunya operat per Renfe Operadora.
Aquesta estació es va construir a la dècada de 1990 i es va inaugurar el 12 d'octubre de 1991, tot i que aquest tram de la línia de Vilanova va entrar en servei l'any 1881 quan es va obrir el tram entre les Hortes de Sant Beltran al costat de les Drassanes de Barcelona i Vilanova i la Geltrú. Posteriorment l'any 1887 amb la unificació de la línia amb la línia de Vilafranca, els trens van deixar de passar per la carretera del Morrot, per passar per l'actual traçat per Bellvitge. Al segle xx es van fer obres a la línia per duplicar les vies.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 563.000 passatgers.
Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Sant Vicenç de Calders Vilanova i la Geltrú Castelldefels | Gavà | | El Prat de Llobregat | Estació de França Granollers Centre |

## Referències

* ↑ «Projectes de ciutat: Pla del transport». Ajuntament de Viladecans. Arxivat de l'original el 21 d’agost 2007. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ Ruiz, Carlos «Todos juntos para conseguir el 'Metro del Delta'». Revista de Viladecans, 3-2016, pàg. 3. Arxivat de l'original el 2016-03-11 [Consulta: 11 març 2016]. Arxivat 2016-03-11 a Wayback Machine.
* ↑ «Conegueu la línia R2». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2010. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Hans Richter

Hans Richter (Raab -avui dia Gyor, Hongria - 4 d'abril de 1843 — Bayreuth, 5 de desembre de 1916) va ser un director d'orquestra austrohongarès.

## Biografia

Va fer els seus estudis al Conservatori de Viena, on va mostrar un interès particular per la trompa. Va començar la seua carrera de director d'orquestra en diversos teatres d'òpera de l'Imperi Austrohongarès. En els anys 1860 va iniciar la relació amb Richard Wagner i va dirigir l'estrena de la integral de L'anell del nibelung l'any 1876 al Festival de Bayreuth.
L'any següent va acompanyar Wagner en una sèrie de concerts a Londres, lloc al qual tornaria sovint, esdevenint així una figura familiar de la vida musical anglesa. Hi va dirigir l'Orquestra Hallé entre 1899 i 1911, i on va tenir entre els seus membres músics tant reconeguts com el violoncel·lista anglès Leo Smith i l'Orquestra Simfònica de Londres, de recent creació, entre 1904 i 1911. Sense preocupar-se de les disputes que enfrontaven a l'època els partidaris de Brahms i els de Wagner, va dirigir les obres d'ambdós — sobretot a Viena, on va residir la major part de la seua vida. També va dirigir les obres de Franco da Venezia, Bruckner i de Dvorák. Va dirigir de tant en tant a Bayreuth on tenia com ajudant el director Carl Armbruster. En aquesta ciutat a més donà lliçons de composició, tenint entre altres alumnes l'hongarès Tivadar Nachéz. Posteriorment va esdevenir un fervent admirador d'Edward Elgar i també va interpretar les obres de Piotr Ilitx Txaikovski. Arran dels seus problemes de vista va haver d'abandonar la direcció d'orquestra l'any 1911.
La concepció de la direcció orquestral de Richter era més aviat monumental que no dinàmica o animada: posava més l'accent en l'estructura global de l'obra que en moments particulars de bellesa o passió. Segons alguns crítics, no aportava més del que podia fer un metrònom, però d'altres — principalment Eugène Goossens — van remarcar-ne la increïble vitalitat rítmica de la seua batuta.
El seu nebot Richter fou un pianista i compositor molt reconegut.

## Principals estrenes

* Simfonia núm. 2 de Brahms (1877)
* Simfonia núm. 4 de Bruckner (1881)
* Simfonia núm. 3 de Brahms (1883)
* Simfonia núm. 8 de Bruckner (1892)
* Variacions Enigma d'Elgar (1899)
* Simfonia núm. 1 d'Elgar (1908)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1056 (ISBN 84 239-4556-1)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1508(ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Edita SARPE Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 56 (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ * Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 909. (ISBN 84-7291-226-4)
| Precedit per: Wilhelm Jahn | Director principal, Orquestra Filharmònica de Viena 1883–1898 | Succeït per: Gustav Mahler |
| Precedit per: Frederic Cowen | Director principal, Orquestra Hallé, Manchester 1899–1911 | Succeït per: Michael Balling |
| Precedit per: - | Director principal, Orquestra Simfònica de Londres 1904–1911 | Succeït per: Edward Elgar |