OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coelorinchus yurii

Coelorinchus yurii és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giorna M. E. 1809. Mémoire sur des poissons d'espèces nouvelles et de genres nouveaux. Plus: Suite et conclusion du mémoire (pp. 177-180). Mem. Acad. Imp. Sci. Lit. Beaux-arts., Turin v. 9 (pt 1). 1-19, 177-180.
* 1 2 BioLib (anglès)
* ↑ Iwamoto, T., D. Golani, A. Baranes & M. Goren. 2006. Two new grenadiers (Teleostei, Gadiformes, Macrouridae) from the Seychelles and Mascarene Ridge, Western Indian Ocean. Proc. Calif. Acad. Sci. v. 57 (núm. 13): 433-442.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Colegio Madrid

El Colegio Madrid és un centre educatiu de la Ciutat de Mèxic, fundat el 1941 pel govern de la Segona República a l'exili per als fills d'espanyols republicans exiliats a Mèxic després la Guerra Civil Espanyola, amb un model pedagògic que té relació amb el krausisme espanyol i la política educativa de la Segona República.
El col·legi va ser fundat el 21 de juny de 1941 gràcies als fons de la Junta d'Auxili als Republicans Espanyols (JARE), que en la seva representació a Mèxic estava formada per Indalecio Prieto, Josep Andreu i Abelló i Carles Esplà. La Junta va adquirir una parcel·la amb una edificació i zones verdes, a la zona sud del Districte Federal. Des del començament va permetre cobrir les necessitats educatives dels fills dels refugiats espanyols a Mèxic, famílies que es trobaven en una mala situació econòmica, proporcionant als alumnes gratuïtament manutenció, roba i transport.
Inicialment el Colegio Madrid només impartia educació primària –a més d'oferir jardí d'infància–, en nombre de 440 nens i nenes durant el primer curs. Els alumnes podien passar, un cop finalitzada aquesta etapa, al Instituto Luís Vives, també vinculat en els seus orígens a l'exili espanyol. El 1950 el col·legi va incorporar seccions d'educació secundària i batxillerat, i va aconseguir notorietat com a institució educativa a la Ciutat de Mèxic.
El professorat estava compost principalment per mestres republicans exiliats, entre els quals figuren Ramon Fontanet, Candelària Escolà, Narcís Costa, Joana Just, Pilar Vallès, Teresa Vilasetrú, Santiago Hernández Ruiz…
El Colegio Madrid va continuar funcionant com a institució educativa després de complir el seu objectiu inicial de proporcionar educació als fills de refugiats espanyols. A partir de 1944 un terç de la matrícula era ja d'alumnat mexicà. El 1973 es va crear l'Associació Civil Colegio Madrid que, dins dels seus objectius, es declarava compromesa amb l'obra cultural de l'exili espanyol al servei de la comunitat mexicana.

## Referències

* ↑ «Historia» (en castellà). Colegio Madrid. [Consulta: novembre 2019].
* 1 2 3 Cruz Orozco, José Ignacio «El Colegio Madrid de la ciudad de México. Un modelo de excelencia académica». Migraciones y exilios, núm. 2, 2001, pàg. 85-109.
* ↑ Martín Cases, Juliol; Carvajal Urquijo, Pere. El exilio espanyol (1936-1978). Barcelona: Planeta, 2002, p. 234. ISBN 84 - 08-04468-0.

## Bibliografia

* Moneder López, Enrique. Los colegios del exilio. Méjico. Fundación Españoles en el Mundo, 1989.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-09-04 a Wayback Machine. (castellà)
# Collectanea ad botanicam

Collectanea ad botanicam (abreujat Collectanea (Jacquin)) és un llibre il·lustrat amb descripcions botàniques que va ser editat pel metge, biòleg i botànic holandès Nikolaus Joseph von Jacquin i publicat en 5 volums en els anys 1787-1796. Va ser la continuació de Miscellanea Austriaca ad Botanicam.

## Publicacions

* Volum núm. 1-1786;
* Volum núm. 2-1788;
* Volum núm. 3-1789;
* Volum núm. 4-1790;
* Volum núm. 5-1796

## Referències

* ↑ a Tropicos
* ↑ Johann J. Römer. Collectanea ad omnem rem botanicam spectantia. Apud Henricum Gessnerum, 1809, p. 4–.
* ↑ Nikolaus Joseph Freiherr von Jacquin. Nicolai Joseph Jacquin Collectanea ad botanicam, chemiam, et historiam naturalem spectantia, cum figuris. ex officina Wappleriana, 1786, p. 7–.
* ↑ Nikolaus Joseph “von” Jacquin. Collectanea ad botanicam, chemiam, et historiam naturalem spectantia. Wappler, 1789.
* ↑ Nicolai Josephi Jacquin Collectanea ad botanicam, chemiam, et historiam naturalem spectantia, cum figuris. Vol. 1.[-4.], 1790.

## Enllaços externs

* a IPNI
# Collichthys niveatus

Collichthys niveatus és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Depredadors

A la Xina és depredat per Cynoglossus semilaevis.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic occidental: des del Mar Groc fins al mar de la Xina Oriental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1860. Catalogue of the Acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. Londres. Cat. Fishes v. 2. i-xxi + 1-548.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Starks, E. C., 1906. Notes on a collection of fishes from Port Arthur, Manchuria, obtained by James Francis Abbott. Proceedings of the United States National Museum v. 31 (núm. 1493): 515-526.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Shuozeng, D., 1993. Food habits and seasonal variation of stomach contents of tongue sole Cynoglossus semilaevis (Günther) in the Bohai Sea. Chin. J. Oceanol. Limnol. 11(1):89-96.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Yamada, U., S. Shirai, T. Irie, M. Tokimura, S. Deng, Y. Zheng, C. Li, Y.U. Kim i Y.S. Kim, 1995. Names and Illustrations of fishes from the East China Sea and the Yellow Sea. Overseas Fishery Cooperation Foundation, Tòquio (Japó).
* ↑ Zhang, B., Q.-S. Tang, X.-S. Jin i Y. Xue, 2005. Feeding competition of the major fish in the East China Sea and the Yellow Sea. Acta Zoologica Sinica 51(4):616-623.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Col·legi de Religioses del Cor de Maria

El Col·legi de Religioses del Cor de Maria és un monument del municipi de Valls (Alt Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església entre mitgeres que la integren en el conjunt del col·legi. Està feta de pedra i arrebossat amb encoixinats figurats, i té una sola nau amb tres capelles d'arc escarser a cada banda. El cor és als peus, i connecta a dreta i esquerra amb dues galeries d'arc de mig punt que s'obren a la nau central. La façana presenta porta d'entrada d'arc de mig punt amb doble brancal. L'arquivolta té decoració floral. A la part superior hi ha una rosassa gotitzant i la coberta de l'edifici és a dos vessants.

## Història

L'any 1878, va establir-se a Valls un col·legi de Religioses del Cor de Maria a les cases núm. 10 del carrer de l'Escrivania Vella i núm. 8 del carrer dels Jueus. Les dues cases aviat foren insuficients i, amb el producte de la seva venda i a base de donatius, va construir-se un nou edifici més ampli al lloc que avui ocupa, inaugurat l'agost de 1891. La nova església es començà el març de 1902, i va inaugurar-se el 27 de maig de 1903. Va ser projectada i dirigida per l'arquitecte Joaquim Codina.

## Referències

* 1 2 «Capella del Col·legi de Religioses del Cor de Maria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Fluorel·lestadita

La fluorel·lestadita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'el·lestadita. Rep el nom en al·lusió a la seva composició, sent l'anàleg amb fluor dominant de l'hidroxilel·lestadita. Antigament era coneguda també amb el nom d'el·lestadita-(F).

## Característiques

La fluorel·lestadita és un silicat de fórmula química Ca₅(SiO₄)$_{1,5}$(SO₄)$_{1,5}$F. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1987. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fluorel·lestadita pertany a «9.AH - Nesosilicats amb CO₃, SO₄, PO₄, etc.» juntament amb els següents minerals: iimoriïta-(Y), tundrita-(Ce), tundrita-(Nd), spurrita, ternesita, britholita-(Ce), britholita-(Y), el·lestadita-(Cl), fluorbritholita-(Ce), hidroxilel·lestadita, mattheddleïta, tritomita-(Ce), tritomita-(Y), fluorcalciobritholita i fluorbritholita-(Y).

## Formació i jaciments

És un mineral relativament rar trobat en skarns o en calcàries metamorfosades. També ha estat troba en les escombreres de la crema de carbó. Va ser descoberta a la mina de carbó núm. 44 de Kopeisk, a l'óblast de Txeliàbinsk, al Districte Federal dels Urals, Rússia.

## Referències

* ↑ «Fluorellestadite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 octubre 2017].
# Escut d'Estivella

L'escut d'Estivella és el símbol representatiu oficial d'Estivella, municipi del País Valencià, a la comarca del Camp de Morvedre. Té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric, partit. Al primer quarter, en camper d'atzur, un castell d'argent, maçonat de sable i aclarit d'atzur. Al segon quarter, en camper de gules, un mont floré d'or. Al timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou provat per Resolució de 9 d'abril de 1992, del conseller d'Administració Pública, i publicat en el DOGV núm. 1.783, de 15 de maig de 1992.
S'hi representa el castell de Beselga, fortificació medieval d'on va partir la repoblació del segle xvii, després de l'expulsió dels moriscos. Al costat hi figuren les armes parlants de Jeroni de Montsoriu, que va concedir la carta de població a Estivella el 1610.
A l'Arxiu Històric Nacional es conserven les empremtes de dos segells en tinta de 1876 de l'Alcaldia i de l'Ajuntament d'Estivella. Al segell de l'Alcaldia es representa un Àguila de Sant Joan i una Agnus Dei, símbols respectivament de Sant Joan Evangelista i Sant Joan Baptista, patrons titulars de la parròquia de la localitat.
* Segell de l'Alcaldia (AHN, 1876).
* Segell de l'Ajuntament (AHN, 1876).

## Referències

* 1 2 «Resolució de 9 d'abril de 1992, del conseller d'Administració Pública, per la qual s'aprova l'escut municipal de l'Ajuntament d'Estivella (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1.783, 15-05-1992, pàg. 4.500 [Consulta: 3 novembre 2015].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 121 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sellos de la Alcaldía y del Ayuntamiento Constitucional de Estivella (Valencia)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 14 desembre 2020].

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes del Camp de Morvedre.
# Albert Thierfelder

Albert Thierfelder (Mühlhausen, 30 d'abril de 1846 - ?) fou un compositor alemany. Estudià en el Conservatori i la Universitat de Leipzig, doctorant-se en aquesta amb una Memòria sobre el cant dels salms i dels himnes anteriors a sant Ambròs. El 1870 fou nomenat director de música a Elbing, després a Brandenburg i el 1888 succeí en Kretschmer com a director de música de la universitat de Rostock. També es va ocupar de la història de la música antiga, havent intentat donar una nova interpretació a la música instrumental grega.
Compongué les òperes:
* Die Junfrau vom königsee (1877);
* Der Trentajäger (1883);
* Almanzor (1884);
* Florentina (1896);
* Der Heiratsscherin (1898).
També va compondre les obres corals: Edelweis, Frau Holder (1902); Kaiser Max und seine Jünger (1903); dues simfonies, música de cambra, quartets per a veus d'homes i veus mixtes, peces per a piano o lieder, així com arranjaments de música antiga grega.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 61, pàg. 609 ISBN 84-239-4561-8

## Enllaços externs

* http://cpr.uni-rostock.de/metadata/cpr_person_00003530
# El Comercial Vinícola Español

El Comercial Vinícola Español va ser una publicació quinzenal sobre vinicultura editada a Igualada els anys 1911 i 1912.

## Descripció i continguts

Portava el subtítol Órgano por abonamento, especial para comerciantes en vinos y frutas establecidos en Alemania y Suiza, de caràcter puro comercial. Joan Llucià s'encarregava de la redacció i l'administració, al carrer de Costiol, núm. 9, i s'imprimia als tallers de la Viuda de M. Abadal. El número 1 es va publicar l'1 de gener de 1911 i l'últim, el 41, l'1 de setembre de 1912. Estava imprès a dues columnes, amb un format de 32 x 22 cm.
Era una revista especialitzada en viticultura. Hi havia articles sobre la producció de vins, sistemes d'anàlisi, legislació, preus de mercats i notícies curtes. S'hi van publicar alguns articles en francès i en la secció d'anuncis també n'hi havia en alemany, cosa força insòlita en una publicació igualadina. El director era G. Bertran.

## Referències

* ↑ El Comercial Vinícola Español, 6, 16-03-1911.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 220.

## Localització

* Biblioteca Central d'Igualada. Plaça de Cal Font. Igualada (col·lecció completa i relligada).

## Enllaços externs

* El Comercial Vinícola Español, a Trencadís. Fons locals digitalitzats.
# Acrossocheilus yunnanensis

Acrossocheilus yunnanensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Huang, H. (et. al.), 1987. The freshwater fishes of China in coloured illustrations. The freshwater fishes of China in coloured illustrations.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. 1904. On a collection of fishes made by Mr. John Graham at Yunnan Fu. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 13 (núm. 75): 190-194.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cortinari gros

El cortinari gros (Cortinarius praestans, en llatí cortinarius significa "que porta cortina" i praestans vol dir "remarcable, eminent, alt") és un bolet de color llampant i de mida grossa, que no passa desapercebut.

## Morfologia

És un bolet que, de jove, duu una cortina de fils fins, un entreteixit cotonós, que va des del marge del barret fins al peu. El marge del barret resta agafat al peu fins que el bolet no ha crescut prou i quan el barret s'obre i s'estén, la cortina s'esquinça: una part resta adherida al marge, mentre que la resta ho fa al peu, on es fa més visible quan maduren les espores, que són de color ferruginós, i que quan es desprenen de les làmines, queden atrapades entre els fils de la cortina.
Té un barret carnós, esfèric de jove, que pot arribar a fer més d'un pam, d'un bell color vinós violaci, viscós en temps humit, sostingut per un peu robust i alt, eixamplat a la part de sota, que pot aixecar vint o vint-i-cinc cm.
Les làmines són blanques al principi, però a mesura que maduren les espores prenen tonalitats brunes i de rovell.
La seua carn és blanca, d'olor suau de fruites.

## Hàbitat

És un bolet de tardor que viu, preferentment, a les fagedes, sobre terrenys calcaris.

## Comestibilitat

És l'únic cortinari comestible d'una certa qualitat, per bé que convé menjar-se'l jove.
No és aconsellable recol·lectar cortinaris, entre els quals a penes n'hi ha cap de comestible i sí, en canvi, bastants de metzinosos, fins i tot el cortinari de muntanya (Cortinarius orellanus), mortal.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon: Els bolets (on surten, com es coneixen, com es cuinen). Editorial Pòrtic, S.A., Barcelona, octubre del 1997. Col·lecció Els manuals de Pòrtic, núm. 1. ISBN 84-7306-965-X, planes 156-157.

## Bibliografia

* Phillips, Roger: Les Champignons, Éditions Solar, ISBN 2-263-00640-0.
* Marchand, André: Champignons du Nord et du Midi,, volums II / IX, Hachette, ISBN 84-399-5721-1.

## Enllaços externs

* Fotografies i informació addicional sobre el cortinari gros. (italià)
# Fundació ACA

La Fundació ACA (Àrea Creació Acústica) és un espai per a la creació sonora al poble de Búger, a l'illa de Mallorca. En 2008 va rebre un dels Premis 31 de Desembre de l'Obra Cultural Balear.
Ideada pel compositor Antoni Caimari i Alomar el 1978, el 1985 es constitueix Per a reforçar aquests propòsits el 1993 el Consell de Mallorca assumeix la Presidència d'honor per a potenciar la seva cultura i el seu patrimoni artístic, representada des d'un ampli Patronat en el que hi figuren artistes, intel·lectuals i diverses entitats representatives de l'àmbit cultural de Mallorca, així com aquelles institucions que s'han involucrat directament als seus projectes com són el Consell de Mallorca, la Conselleria d'Educació i Cultura del Govern Balear, l'Ajuntament de Búger, l'Ajuntament de Palma, l'Ajuntament de sa Pobla i el Conservatori Professional de Música i Dansa de les Illes Balears.

## Activitats
### Encontre Internacional de Compositors

El Festival de música contemporània que se celebra des del 1980 en diverses seus, és el referent i emblema de la Fundació.

### Parc de les Olors de les Balears

En 2020 es va posar en marxa a sa Vacal de Búger un projecte d'agricultura ecològica de plantes aromàtiques, medicinals i culinàries per donar a conèixer les propietats i els seus usos i fomentar la cooperació d'espais de cultiu.

## Referències

* ↑ «La OCB entregó anoche en Artà los Premis 31 de Desembre» (en castellà). Diario de Mallorca, 20-12-2008. [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ Jimenez, Nacho. «La junta directiva de la Fundació ACA trabaja «engañando a su presidente»» (en castellà). Ultima Hora, 23-06-2019. [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ «El Encontre Internacional de Compositors, de ACA, celebra una nueva edición». Diario de Mallorca, 09-11-2018. [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ «Búger acull el primer Parc de les Olors de les Balears». dBalears, 21-05-2020. Arxivat de l'original el 12 de juny 2020. [Consulta: 3 agost 2020].

## Enllaços externs

* Fundació ACA - Lloc web oficial
# Corydoras armatus

Corydoras armatus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras armatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Günther, A. 1868. Diagnoses of some new freshwater fishes from Surinam and Brazil, in the collection of the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 1 (núm. 6): 475-481.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.