OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Folguera

Casa Folguera és un edifici situat al carrer de l'Esperança, núm. 5 del municipi de Blanes (Selva). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. També és coneguda com a Can Macip.

## Descripció

És un edifici de tres plantes i golfes entre mitgeres. La planta baixa consta de cotxera i entrada amb vestíbul, i està emmarcada per esgrafiats de motius rectangulars, decorats geomètricament i vegetalment de roig i blanc.
La divisió amb el primer pis es marca amb un seguit de motllures i petites mènsules. Sobre la porta d'entrada hi ha un relleu figurat on apareix un mestre d'obres i un paleta. El primer pis ja no té esgrafiats i les obertures són dues arcades de mig punt amb una columna jònica que les divideix. El segon pis només té una obertura, també de mig punt, amb un balcó i l'esgrafiat i pintat d'un rellotge de sol. La cornisa sobresurt mig metre i està formada per mènsules i cassetons. A les golfes existeix una terrassa coronada de dos vasos decoratius classicistes.

## Història

És un edifici reformat l'any 1941-1943 per l'arquitecte Francesc Folguera. Preveient que diverses feines que tenia encarregades a Blanes l'ocuparien durant un període llarg de temps, Folguera va comprar una casa al carrer de l'Esperança i hi va construir un habitatge que li pogués servir a la vegada d'estudi. L'arquitecte hi va viure i treballar fins al 1956, quan la va vendre a la família Macip, els actuals propietaris, i es va traslladar a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Folguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].

## Enllaços externs

* «Casa Folguera». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Erik Tuxen

Erik Tuxen (Mannheim, 4 de juliol de 1902 - Copenhaguen, 28 d'agost de 1957) va ser un director d'orquestra, compositor i arranjador danès, que va treballar la major part de la seva vida a Dinamarca. Des de 1936 fins a la seva mort per càncer el 28 d'agost de 1957, va ser director de l'⁣Orquestra Simfònica Nacional Danesa de la Ràdio Danesa.
Juntament amb Thomas Jensen i Launy Grøndahl, Tuxen va ser pioner en les actuacions i enregistraments de la música de Carl Nielsen. Tuxen també va ser un prolífic arranjador bandes sonores, responsable de la direcció musical de moltes pel·lícules daneses dels anys 30 i 40. També va ser director de banda de jazz.
Va estrenar la Quarta Simfonia de Holmboe. Va fer l'estrena britànica de la Cinquena Simfonia de Nielsen al Festival Internacional d'Edimburg de 1950, on va crear sensació. Més tard aquell any va estrenar l'obra en disc.

## Referències

* ↑ Michael Fjeldsøe. Kulturradikalismens Musik. Museum Tusculanum Press, 1 octubre 2013, p. 472–. ISBN 978-87-635-3894-7.
* ↑ Ketting, Knud. «Holmboe: The Complete Symphonies». BIS. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ David Fanning. Nielsen: Symphony No. 5. Cambridge University Press, 5 juny 1997, p. 91–. ISBN 978-0-521-44632-7.
* ↑ Anne-Marie Reynolds. Carl Nielsen's Voice: His Songs in Context. Museum Tusculanum Press, 2010, p. 31–. ISBN 978-87-635-2598-5.
# Ulm

Ulm és una ciutat situada al Land de Baden-Württemberg, Alemanya. La seva població està al voltant dels 120 000 habitants i és considerada la més petita de les grans ciutats alemanyes.

## Geografia

Ulm és a l'entrada del riu Blau i el riu Iller, dins del Danubi. La major part de la ciutat és al costat esquerre del riu. A l'altre costat del riu hi ha la seva ciutat bessona, Neu-Ulm (nova Ulm), que amb els seus 50.000 habitants està situada al land de Baviera.
La ciutat està dividida en 18 districtes: Ulm-Mitte, Böfingen, Donaustetten, Donautal, Eggingen, Einsingen, Ermingen, Eselsberg, Gögglingen, Grimmelfingen, Jungingen, lolop Lehr, Mähringen, Oststadt, Söflingen (mit Harthausen), Unterweiler, Weststadt i Wiblingen marfhuh

## Clima

Ulm té un clima continental relativament fred (comparat amb la de ciutats properes) amb una temperatura mitjana anual de 7,9 °C essent la mitjana del mes de gener de −1,7 °C i la de juliol de 17,4 °C.

## Història

El més antic assentament de l'àrea d'Ulm correspon a l'època del neolític, al voltant de l'any 5.000 AC. La mateixa Ulm fou mencionada per primer cop l'any 854 i declarada ciutat per Frederic Barba-roja l'any 1164.
L'any 1803 deixà de ser ciutat imperial lliure i fou absorbida per Baviera. Durant la campanya de Napoleó l'any 1805, les tropes austríaques comandades pel general austrohongarès Mack, foren vençudes per les franceses a la batalla d'Ulm. El 1810 Ulm fou incorporada al Regne de Württemberg.
El 14 de maig de l'any 1879 hi va néixer el científic més conegut i important del segle xx, el físic Albert Einstein.
El desembre de l'any 1944 la ciutat fou destruïda pels bombardejos aliats en el transcurs de la Segona Guerra Mundial. Durant la post-guerra la ciutat fou reconstruïda amb un estil modern, però mantenint els edificis històrics.
Durant la dècada de 1980, Neu-Ulm allotjà una base militar nord-americana.

## Punts d'interès

* Sens dubte la seva principal referència és l'Església major d'Ulm, amb la torre d'església més alta del món (161,53 m)
* El barri dels pescadors amb la Schiefes Haus del segle xvi (actualment un hotel) i l'Alte Münz (un edifici medieval ampliat amb estil renaixentista).
* Les restes de la ciutat que van sobreviure al bombardeig.
* L'ajuntament, construït l'any 1370
* Hochschule für Gestaltung, també coneguda com l'Escola Ulm.

## Fills il·lustres

* Wilhelm Speidel (1826 - 1899), compositor i pianista.
* Ludwig Speidel (1830 - 1906), escriptor i periodista.
* Albert Einstein (1879 - 1955), físic.
* Eugen Haile (1873-1933), compositor musical.

## Referències

* ↑ Maude, F.N.. The Ulm campaign (en anglès). Рипол Классик, 1805, p. 223. ISBN 1177066947.

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Ulm
# Oreneta porpra

L'oreneta porpra (Progne subis) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Habita zones obertes, sovint a prop de l'aigua, i ciutats, criant al sud del Canadà, gran part dels Estats Units i del nord de Mèxic. Passa l'hivern al sud del Brasil i zones limítrofes del Paraguai, el Perú i nord de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta porpra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 01/02/2013 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 611. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Purple Martin. Progne subis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Casa Francesc Bartrina

La casa Francesc Bartrina era un edifici situat al carrer d'en Gombau, 9 de Barcelona, actualment desaparegut.

## Història

El 1829, el comerciant Francesc Bartrina i Cogul (†1868) va demanar permís per a enderrocar les cases núm. 4 i 5 (antic) del carrer d'en Gombau i reconstruir-les amb planta baixa, tres pisos i golfes, segons el projecte del mestre de cases Pere Rovira.
Bartrina era magatzemista de vins i tenia altres dos magatzems, un al carrer de l'Arc de Sant Agustí cantonada amb Sant Pau, i l'altre al carrer de la Palla, però finalment es va quedar només amb el del carrer d'en Gombau.
El 1985 es va aprovar el PERI del Sector Oriental del centre històric de Barcelona (Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera), i el 1995, l'Estudi de Detall de l'àrea central (obertura de l'avinguda Cambó), per la qual cosa, l'empresa mixta Promoció de Ciutat Vella SA (PROCIVESA) en va iniciar els tràmits d'expropiació. Finalment, l'edifici va ser enderrocat cap al 1999.

## Vegeu també

* Casa Oleguer Garrigosa
* Can Papell

## Referències

* ↑ Diario de Barcelona (edición mañana), 18-11-1868, p. 10717.
* ↑ «Francesc Bartrina. Comerciant. Gombau, 4 i 5. Enderrocar i reedificar de 3 pisos amb balcons». C.XIV Obreria C-103. AHCB, 21-07-1829.
* ↑ Alexandre, Octavi. Catàleg de la Destrucció del Patrimoni Arquitectònic Històrico-Artístic del Centre Històric de Barcelona. Veïns en Defensa de la Barcelona Vella i Estudiants pel Patrimoni, 2000, p. 55.
* ↑ Guía de forasteros en Barcelona, 2ª parte, 1842, p. 65.
* ↑ Guía general de Barcelona, 1849, p. 249.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1857, p. 124, 301.
* ↑ Guía de forasteros en Barcelona, 2ª parte, 1842, p. 18.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 130, 198.
* ↑ «PERI del Sector Oriental del centre històric de Barcelona». Ajuntament de Barcelona, 18-04-1985.
* ↑ «ED de l'àrea central del PERI del Sector Oriental del centre històric de Barcelona, obertura de l'avinguda Cambó». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Anunci d'expropiació forçosa». La Vanguardia, 01-06-1995, pàg. 73.
* ↑ «Anunci d'expropiació forçosa». La Vanguardia, 11-03-1996, pàg. 46.
* ↑ «Expedient d'enderroc de l'edifici ubicat al carrer Gombau, 9». Servei d'Arqueologia de Barcelona, 1999.
* ↑ Font i Basté, 2015, p. A23.

## Bibliografia

* Bigas Vidal, Montserrat. La proposta d'Enric Miralles per a la renovació de l'entorn de Santa Caterina. Cas d'estudi de les intervencions en centres històrics. Universitat de Barcelona. Departament d'Expressió Gràfica Arquitectònica I (tesi doctoral), 2015.
# Ermanno Picchi

Ermanno Picchi (Impruneta, 7 de juny de 1811 - Florència, 18 d'abril de 1856) fou un compositor italià del Romanticisme.
La seva família l'havia destinat a la carrera d'advocat, que cursà en la Universitat de Pisa, però l'única afició del jove Picchi era la música; estudià, doncs, contrapunt amb el florentí Ignazio Colson i llavors deixà la jurisprudència per a dedicar-se per sencer al seu art favorit i singularment a la composició. El 1850 fou nomenat secretari de la classe musical de l'Acadèmia de Belles Arts de Florència i el 1852 succeí a Pacini en la direcció de les escoles de música annexes a aquella Acadèmia. Com a compositor no volà a gran altura, ja que tot i tenir molta facilitat en la concepció, preferí, no obstant, compondre molt a compondre poc i bé.
Entre les seves obres hi figuren les òperes:
* Marco Visconti, Don Crescendo, òpera bufa composició en la qual també hi va intervenir Fiori, i que tingué molt èxit a Florència i altres ciutats d'Itàlia;
* Il domino bianco,
* l'oratori Ezzechia;
* diverses fantasies per a piano sobre motius d'òpera, etc.
Fundà la Gazzetta Musicale di Firenze i L'Armonia, continuació d'aquella, i publicà notables articles de crítica musical. Traduí a l'italià L'étoile du nord de Meyerbeer el qual l'elogià per aquesta feina.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 530 (ISBN 84-239-4544-8)
# Nicu Stoian

Nicu Stoian (Râmnicu Sărat, 17 de febrer de 1957) és un jugador de voleibol romanès, ja retirat, que va competir entre les dècades de 1970 i 1990.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol. El 1981 guanyà una medalla d'or a les Universíades. Es va retirar el 1994, després de jugar quatre anys a Bèlgica.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Nicu Stoian». [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ «Nicu Stoian - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 24 agost 2023].
# Carl Gottlieb Richter

Carl Gottlieb Richter (Berlín, 1728 - 1809) fou un compositor alemany.
Els seus pares el destinaven a la medicina, que abandonà ben aviat per dedicar-se a la música, i per espai de molts anys fou organista de la catedral de Königsberg.
Carl Gottlieb Richte va ser alumne de Carl Philipp Emanuel Bach i Christoph Schaffrath. Va ser mestre de Johann Friedrich Reichardt
Deixà nombroses obres instrumentals, especialment concerts per a clave.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 457 (ISBN 84-239-4551-0)
# Pantelimon (Ilfov)

Pantelimon (pronunciació en romanès: [panteliˈmon]) és una ciutat del comtat d'Ilfov, Muntènia (Romania). La ciutat — vorejada per la capital romanesa, Bucarest, a l'oest — té una superfície de 134,83 km². El nom deriva del grec sant Panteleimon.

## Govern Local

L’Ajuntament de Pantelimon té 17 regidors. Actualment, el consistori té la següent composició del partit, sense que cap partit tingui la majoria absoluta.

## Demografia

La població de la ciutat, segons el cens del 2011, era de 23.309 persones, un augment respecte a les 16.019 persones del cens del 2002. El 2011, el 93,2% de la població era d'ètnia romanesa, el 5,9% de gitanos i el 0,9% d'altres.
Pantelimon està connectat amb Bucarest per petites empreses de transport que operen minibusos des de la ciutat a diverses ubicacions a l'est de Bucarest, on els passatgers poden canviar a RATB o al metro de Bucarest. L'estació de metro Pantelimon, el punt de partida est de la línia M1 del metro de Bucarest, es troba a l'extrem est de Bucarest, a prop de la ciutat de Pantelimon.

## Economia

Hi ha una fàbrica de cervesa a Pantelimon, propietat de la United Romanian Breweries — productora de les marques de cervesa Carlsberg i Tuborg.

## Fills il·lustres

* Nicolae Steinhardt

## Referències

* 1 2 Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Arxivat de l'original el 2016-01-18.
* ↑ Romanian 2002 Census
# Oreneta ventrebruna

L'oreneta ventrebruna (Orochelidon murina) és una espècie d'ocell de la família dels hirundínids (Hirundinidae). Es troba a Bolívia, Colòmbia, Equador, Perú i Veneçuela. El seu hàbitat natural principal són els herbassars i matollars tropicals i subtropicals d'altura, tot i que també se la troba en boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà, terres llaurades i àrees urbanes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Oreneta ventrebruna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Swallows» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 612. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Brown-bellied Swallow. Orochelidon murina» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Dascyllus

Dascyllus és un gènere de peixos de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Dascyllus albisella (Gill, 1862)
* Dascyllus aruanus (Linnaeus, 1758)
* Dascyllus auropinnis (Randall i Randall, 2001)
* Dascyllus carneus (Fischer, 1885)
* Dascyllus flavicaudus (Randall i Allen, 1977)
* Dascyllus marginatus (Rüppell, 1829)
* Dascyllus melanurus (Bleeker, 1854)
* Dascyllus reticulatus (Richardson, 1846)
* Dascyllus strasburgi (Klausewitz, 1960)
* Dascyllus trimaculatus (Rüppell, 1829)

## Referències

* ↑ Gill, T. N. 1862. Catalogue of the fishes of Lower California in the Smithsonian Institution, collected by Mr. J. Xantus. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 14 (nos. 3-4): 140-151.
* ↑ Linnaeus, C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1: i-ii + 1-824.
* ↑ Randall, J. E. & H. A. Randall 2001. Dascyllus auripinnis, a new pomacentrid fish from atolls of the central Pacific Ocean. Zool. Studies v. 40 (núm. 1): 61-67.
* ↑ Richardson, J. 1846. Report on the ichthyology of the seas of China and Japan. Rep. Brit. Assoc. Adv. Sci. 15th meeting [1845]: 187-320.
* ↑ Rüppell, W. P. E. S. 1828-1830. Atlas zu der Reise im nördlichen Africa. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. Fische Rothen Meeres 1828-30: 1-141 + 3 pp., col. Pls. 1-35.
# Casa Fullà

La Casa Fullà és un edifici situat al carrer Gènova 27, cantonada amb Brussel·les dins del barri del Guinardó a Barcelona. És obra dels arquitectes Lluís Clotet i Òscar Tusquets i fou construïda entre els anys 1967 i 1971. L'edifici es troba en una zona de fort desnivell, i això es tradueix en una arquitectura irregular, complexa i en diferents desnivells on els apartaments s'han adaptat a aquesta complexitat amb una varietat de formes i tipologies (símplex, dúplex i tríplex...). La façana principal és de maó vist, destaca la façana del xamfrà, rectilínia, sense balcons i amb finestres petites, mentre que les plantes superiors i les façanes laterals són irregulars i desborden per sobre el carrer en forma de terrasses i balconades. És un dels edificis moderns més destacables del Guinardó.
El nom de la casa prové de Ferran Fullà, propietari del terreny, que va ser empresonat a Lleida per manifestacions contra el règim franquista. Allà va conèixer a Òscar Tusquets, que hi feia el servei militar, i li encarregà la construcció de l'edifici, que juntament amb Lluís Clotet, va ser la seva primera obra.
En aquest edifici hi han viscut arquitectes, psicòlegs, músics, crítics d'art, escriptors, directors de cinema, artistes,,, entre d'altres: Marta Pessarrodona (poeta i escriptora), Víctor Jou (fundador de la sala Zeleste), Josep M. Rovira (catedràtic de l'Escola d'Arquitectura de Barcelona), Pau Maragall (escriptor i teòric de la contracultura, conegut com a Pau Malvido), Francesc Bellmunt (director de cinema), Josep M. Vallès (dibuixant), Joan Brossa (poeta) i la seva parella Pepa Llopis, Foncho (jugador del F.C. Barcelona), Jordi Clua (músic), Joan Manuel Serrat (cantautor), Walid i la seva germana Hassina (príncep afgà).
El 2021 l'Ajuntament de Barcelona va col·locar a la façana una placa en homenatge a Joan Brossa i la seva companya Pepa Llopis, dins del programa Memòria Democràtica.

## Referències

* ↑ Patricia de Muga; Laura Garcia Hintze. Barcelona : arquitectura moderna 1929-1979 = modern architecture. Polı́grafa. ISBN 978-84-3431-126-8.
* ↑ Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó
* 1 2 Sanz, Carles «La casa Fullà, un edifici experimental al Guinardó». El Pou, núm. 12, 12-2022, pàg. 70-73.
* ↑ «Joan Brossa i Pepa Llopis». Ajuntament de Barcelona, 14-06-2021.

## Bibliografia

* Bou i Roura, Lluís. Ajuntament de Barcelona. Itineraris Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona, 2002. Dipòsit legal B.22.877-2002. ISBN 84-7609-991-6.
* Briongos, Ana María; Clotet, Lluís; Faura, Ramon; Rovira, Josep Maria; Tusquets, Óscar. La Casa Fullà. Tot estava per fer i tot era possible. Tenov, 2023. ISBN 978-84-124162-8-2.
# Paleoarqueà

El Paleoarqueà (del grec paleo, 'antic', i arkhé, ‘origen’ o ‘principi’) és una era geològica compresa dins l'Arqueà i que equival a l'època compresa entre 3.600 i 3.200 Ma. Els fòssils d'estructures cel·lulars més antics que es coneixen daten d'aquesta era. Les dades suggereixen que aquestes cèl·lules tenien un metabolisme anaeròbic basat en el sofre.

## Formacions geològiques

* Formació de Strelley Pool

## Referències

* ↑ Wacey et al., 2011, p. 698.
* ↑ Sugitani, 2014, p. 1.

## Bibliografia

* Sugitani, K. «Strelley Pool Formation» (en anglès). Encyclopedia of Astrobiology, 2014, pàg. 1-7.
* Wacey, D.; Kilburn, M.; Saunders, M.; Cliff, J.; Brasier, M. D. «Microfossils of sulphur-metabolizing cells in 3.4-billion-year-old rocks of Western Australia» (en anglès). Nature Geoscience, 4, 2011, pàg. 698-702. DOI: 10.1038/ngeo1238.
# Carl Gustav Flügel

Carl Gustav Flügel (Nienburg an der Saale, 2 de juliol de 1812 – Stettin, 15 d'agost de 1900) fou un compositor alemany. Era el pare del també compositor Ernst Flügel (1844-1912).
Fou autor de dues grans sonates per a piano, i d'una composició titulada Phalaeuen, la qual conté dos scherzi, una elegia i un allegro appassionnato molt notables. També deixà diversos lieder, models de sentiment.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 188 (ISBN 84-239-4524-3)
# Staphylinochrous longipennis

Staphylinochrous longipennis és una espècie de lepidòpter zigenoïdeu de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.
Es pot trobar a l'Àfrica.

## Referències

* ↑ «Funet - Staphylinochrous». [Consulta: 2 març 2025].
# Dasyatis izuensis

Dasyatis izuensis és una espècie de peix de la família dels dasiàtids i de l'ordre dels myliobatiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir 41,8 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu fins als 10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic nord-occidental: Península d'Izu (costa pacífica del Japó).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri. (italià)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Nishida, K. & Nakaya, K., 1988. Dasyatis izuensis, a new stingray from the Izu Peninsula, Japan. Japanese Journal of Ichthyology v. 35 (núm. 3): 227-235.(anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315. (anglès)
* ↑ Nishida, K. i K. Nakaya, 1990. Taxonomy of the genus Dasyatis (Elasmobranchia, Dasyatidae) from the North Pacific. NOAA Tech. Rept. NMFS 90:327-346. (anglès)

## Bibliografia

* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966. (anglès)
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units. (anglès)
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan. (llatí)(xinès)

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Casa Jacint Bosch

La Casa Jacint Bosch és un edifici del centre de Terrassa, situat al carrer del Teatre núm. 4, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos. La façana està ordenada simètricament respecte a un eix central marcat per la tribuna del pis principal, que sobresurt del pla de la façana en un cos rectangular sostingut per columnes de capitells florals i amb una barana al damunt, aprofitada com a balcó del segon pis. Presenta una marcada verticalitat de les obertures, en sentit ascendent, que s'emfatitza pel coronament amb gablets corresponent a cada línia de finestres.
Tot el tractament de la façana respon a un criteri clàssic d'ordenació dels elements, amb la incorporació d'altres de provinents del repertori modernista: brancals amb columnes, guardapols i timpans ceràmics, cornisa i capitells.

## Història

L'edifici fou bastit per l'arquitecte Josep Ros segons el projecte del 1912. Des de 1988 és la seu dels Minyons de Terrassa.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Jacint Bosch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 abril 2013].
* ↑ «El local, casa nostra». Minyons de Terrassa. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2014. [Consulta: 25 juny 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa