OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hypostomus subcarinatus

Hypostomus subcarinatus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 31 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius costaners de l'est del Brasil, incloent-hi el riu São Francisco.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Castelnau, F. L. 1855. Poissons. A: Animaux nouveaux or rares recueillis pendant l'expédition dans les parties centrales de l'Amérique du Sud, de Rio de Janeiro a Lima, et de Lima au Para; exécutée par ordre du gouvernement Français pendant les années 1843 a 1847... Part 7, Zoology. Exped. Amer. Sud. v. 2: i-xii + 1-112, Pls. 1-50.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Radulinus taylori

Radulinus taylori és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 7,6 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 33-35.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 5-50 m de fondària (normalment, entre 5 i 18).

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-oriental: des del sud-est d'Alaska fins al nord de Washington.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gilbert, C. H., 1890. A preliminary report on the fishes collected by the steamer Albatross on the Pacific coast of North America during the year 1889, with descriptions of twelve new genera and ninety-two new species. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 797): 49-126.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Mecklenburg, C.W., T.A. Mecklenburg i L.K. Thorsteinson, 2002. Fishes of Alaska. American Fisheries Society, Bethesda, Maryland. xxxvii +1037 p.
* ↑ Clemens, W.A. i G.V. Wilby, 1946. Fishes of the Pacific coast of Canada. Fish. Res. Board Can. Bull. 68: 368 p.
* ↑ Clemens, W.A. i G.V. Wilby, 1961. Fishes of the Pacific coast of Canada. 2a edició. Fish. Res. Bd. Canada Bull. (68):443 p.
* ↑ Coad, B.W., 1995. Encyclopedia of Canadian fishes. Canadian Museum of Nature and Canadian Sportfishing Productions Inc. Singapur.
* ↑ Hart, J.L., 1973. Pacific fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 180:740 p.
* ↑ Lamb, A. i P. Edgell, 1986. Coastal fishes of the Pacific northwest. Harbour Publishing Co. Ltd., B.C., el Canadà. 224 p.
* ↑ McAllister, D.E., 1990. A list of the fishes of Canada. Syllogeus Núm. 64. Nat. Mus. Nat. Sci., Ottawa, Canadà. 310 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
# Casa nadiua de Pau Casals

La casa nadiua de Pau Casals és un edifici del Vendrell, catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història

Hi nasqué el gran violoncel·lista Pau Casals (1876-1973), que es formà amb el seu pare, organista del Vendrell, i a Barcelona, Madrid i París.
El 1895, en plena crisi de la fil·loxera, hi feu un concert «en benefici dels desvalguts». Dos mesos més tard de la Setmana Tràgica (1909), amb el seu germà Enric i amb Guillermina Suggia, fidel amiga del mestre en els inicis de la seva consagració internacional, feren un concert benèfic al Casino Circ del Vendrell. Participà amb un concert de l'Orquestra Pau Casals en la segona Exposició d'Art del Penedès, celebrada el 1927. La vila del Vendrell representa anualment des de 1964 els Pastorets Musicals del Vendrell en commemoració del mestre.

## Descripció

Consta de planta baixa i tres pisos. Els baixos són ocupats per una botiga i per una porta que a la part superior és decorada amb ferro forjat i presenta la data de 1855. El primer i segon pis presenten un balcó i una finestra quadrangular. L'últim pis és ocupat per les golfes. A la façana principal hi ha una placa commemorativa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa nadiua de Pau Casals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Vegeu també

* Museu Pau Casals

## Enllaços externs

* «Casa nadiua de Pau Casals». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Louis Chancourtois

Louis Chancourtois (París, 6 de maig de 1785 - 1855) fou un compositor francès.
Ingressà en el conservatori l'any IX de la República, en el que va obtenir els primers premis de piano i harmonia. Se li deuen les òperes: La ceinture magique ou le faux astrologue, estrenada en el teatre Feydeau (1818); Charles XII et Pierre le Grand (en tres actes), representada en el mateix teatre el 1819; Le mariage difficile (1823), i La duchesse d'Alençon, en un acte, que fracassà en l'Opéra-Comique (1824).

## Referències

* ↑ http://musicsack.com/PersonFMTDetail.cfm?PersonPK=100143774
* ↑ Tom núm. 16 de l'Enciclopèdia Espasa
# Fortspinnung

Fortspinnung és un terme alemany concebut l'any 1915 per referir-se a un procés específic de desenvolupament d’un motiu musical. En aquest procés, el motiu es desenvolupa en una estructura musical sencera mitjançant seqüències, canvis intervàl·lics o repeticions senzilles. Com a principi exposa una capçalera temàtica (alemany: Themenkopf) i a partir d’aquí s'obre a una estructura (majoritàriament) contrapuntística, mentre que la reentrada del mateix Themenkopf (sovint transposada) es desvia del fet que no hi ha una fórmula de tancament real en el Fortspinnungsthema. Així, el Forspinnungsprinzip contraresta el principi del Període alemany, comú a la sonata de Wiener Klassik, que és mètricament finit (encara que no tanqui, com a tal): Tot el que hi ha en el període apunta a un punt mètricament definit, on el seu "final" és d’esperar. Falta aquesta estructura apuntant, és a dir, detinguda amb cura al Fortspinnung.
També és possible utilitzar el terme forma fortspinnung, que representa una estructura amb tres parts:
* Vordersatz: L’antecedent o exposició del motiu.
* Fortspinnung: El fortspinnung propi on es desenvolupa el motiu.
* Epíleg: la secció d'epíleg o cadència.
En la música barroca, les melodies i les seves lletres eren en prosa. En lloc de les línies emparellades, consistien en frases o paràgrafs retòrics que són formats per un gest d'obertura, una amplificació (sovint amb seqüència) i un tancament (amb una cadència); en alemany Vordersatz - Fortspinnung - Epilog. Per exemple:

## Exemples

L’ús d’aquest procés de desenvolupament i estructura musical s'enfoca principalment en el període barroc. A continuació, es mostra un exemple de fortspinnung a la primera secció de la invenció de Johann Sebastian Bach núm. 4 en re menor (BWV 775):
Tot i que es tracta d’una tècnica barroca, també es pot trobar aquest procés en partitures d'altres compositors de diferents èpoques, com Johannes Brahms en l’època romàntica:

## Referències

* ↑ Fischer, Wilhelm «Zur Entwicklungsgeschichte des Wiener klassischen Stils». Studien zur Musikwissenschaft, 3, 1915, pàg. 24–84. ISSN: 0930-9578.
* ↑ Kelly, Thomas Forest. Early Music: A Very Short Introduction (en anglès). Oxford University Press, 2011. ISBN 978-0-19-973076-6.
* ↑ «Disclaimer - IMSLP/Petrucci Music Library: Free Public Domain Sheet Music». imslp.org.
# Hypostomus tenuis

Hypostomus tenuis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Surinam.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Radulinus vinculus

Radulinus vinculus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 6,4 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: des de les costes centrals de Califòrnia fins a Diablo Cove (sud de Califòrnia, els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gilbert, C. H., 1890. A preliminary report on the fishes collected by the steamer Albatross on the Pacific coast of North America during the year 1889, with descriptions of twelve new genera and ninety-two new species. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 797): 49-126.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bolin, R. L., 1950. Remarks on cottid fishes occasioned by the capture of two species new to California. Copeia 1950 (núm. 3): 195-202.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.

## Bibliografia

* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Louis Charles Lazare Costard de Mézeray

Louis Charles Lazare Costard de Mézeray (Braunschweig, 25 de novembre, 1810 – Asnières prop de París, abril de 1887) fou un baríton, director d'orquestra i compositor francès del romanticisme.
Demostrà una gran precocitat, i ja als quinze anys feu representar a Estrasburg la seva opereta Le Sicilien, ou l'Amour peintre. A París, estudià amb Reicha, després fou director d'orquestra en el teatre de Lieja i dels concerts del Conservatori d'aquella ciutat. El 1830 ocupà el càrrec de director d'orquestra del Teatre Reial de La Haia i en altres teatres de diverses ciutats de Bèlgica i de França, en algun dels quals també cantà parts de baríton.
El 1843 passà en qualitat de primer director a l'orquestra del Gran Teatre de Bordeus, i en aquesta ciutat fundà la Société Ste. Cécile. A més de la producció citada, se li deu l'òpera heroica Guillaume de Nassau, que s'estrenà en La Haia el 1832.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 34, pàg. 1404 (ISBN 84 239-4534-0)
# Pere Oriol i Fulcarà

Pere Oriol i Fulcarà (Llançà, 24 de setembre de 1858 - 2 d'agost de 1914) fou un escriptor altempordanès.

## Obra
### Prosa

* La solución única y verdadera del Problema Social (1903)
* La Justicia Divina
* La Caritat y la Verge del Port de Llansà

### Teatre

* Lo Japet y la Mundeta de Castell-fullit (1904)
* El Perico y la Lola (1906)
* La Bordeta

## Referències

* ↑ «La Biblioteca Calders ingressa tres volums de Pere Oriol». Empordà, 09-05-2013. [Consulta: 12 novembre 2014].

## Bibliografia

* Josep Maria Salvatella i Suñer, L'obra literària de Pere Oriol Revista La Farella, Any: 2003, núm. 16, pàg. 34.
* Llançà recupera llibres centenaris de Pere Oriol, Setmanari Hora Nova, núm. 2196, pàg. 26.
# Hypostomus uruguayensis

Hypostomus uruguayensis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 34,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Uruguai.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Zaniboni Filho, E., S. Meurer, O.A. Shibatta i A.P. de Oliverira Nuñer 2004. Catálogo ilustrado de peixes do alto Rio Uruguai. Florianópolis, Brasil: Editora da UFSC : Tractebel Energia. 128 p. : col. ill., col. maps.

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rae (Estònia)

Rae és un vilatge de la parròquia de Rae, comtat de Harju, al nord d'Estònia. Es troba just al sud-est de la capital, Tallinn, i el 2010 tenia 602 habitants.
El casal de Rae, aleshores Johannishof, es va esmentar per primera vegada l'any 1390. Des del segle XVI va pertànyer a la caritat de Sant Joan i, més tard, va passar a ser propietat de l'ajuntament (en estonià: raad) de Tallinn. L'edifici principal, de pedra historicista i de planta única, es va construir a la dècada de 1850.
Rae està delimitada per la carretera Tallinn-Tartu (E263) al sud-oest i per la carretera de circumval·lació de Tallinn (núm. 11) al sud-est. La meitat nord-est del territori del poble, darrere del canal Vaskjala-Ülemiste, està ocupada pel pantà de Rae.

## Població

| Any | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 1996 | 2003 | 2008 | 2009 |
| Població | 160 | 172 | 134 | 103 | 113 | 168 | 438 | 555 |
* Canal Vaskjala–Ülemiste.

## Referències

* ↑ «Rahvastik» (en estonian). Rae vald. Arxivat de l'original el 20 July 2011. [Consulta: 25 maig 2011].
* ↑ «Rae mõis» (en estonian). Estonian Manors Portal. [Consulta: 2 juny 2011].
* ↑ Rae vallavalitsuse kodulehekülg Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Casal de Rae
# Natale Monferrato

Natale Monferrato (Venècia, 5 de maig de 1610 - 13 d'abril de 1685) fou un compositor italià, i fou investit sacerdot el 23 de setembre de 1634.
El 1639 entrà com a xantre a l'església de Sant Marc de Venècia, on va tenir com a mestre a Alessandro Grandi i el 23 de setembre de 1634 fou revestit amb els hàbits sacerdotals i, el 1647 va ser nomenat mestre de capella de la parròquia de Sant Crisòstom, i a més tingué, una tipografia.
Deixà les composicions següents:
* Salmi concertante a 5, 6, e 8 voci (Venècia, 1647);
* Motetti à 4 voci (Venècia, 1655, 1659, 1671);
* Motetti concerti a 5 e 6 voci (Venècia, 1660);
* Motetti a voci sola (Venècia, 1666);
* Motetti concertati a 2 e 3 voc (Venècia, 1669);
* Salmi concertati a 3, 4, 5, 6, 7 e 8 voci (Venècia, 1669);
* Sacri concerti (Venècia, 1675)
* Salmi concertati a 2 voci (Venècia, 1676);
* Salmi a voci sola (Venècia, 1677);
* Missae (Venècia, 1677);
* Antifona a voci sola (Venècia, 1678).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 659 (ISBN 84 239-4536-7)
# Louis Paravey

Louis Paravey (Le Havre, 14 de març de 1850 - 1915) fou un cantant d'òpera francès.
Dotat d'una excel·lent veu de baix, actuà en els teatres d'Anvers, Bordeus, París i Brussel·les, i el 1882 fou nomenat director del teatre de l'òpera del Caire. De 1888 a 1891 dirigí l'Opera Còmica de París, a partir d'aquí es perd tota informació vers Paravey.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 41, pàg. 1406. (ISBN 84-239-4541-3)
# Fotografia Unal

Fotografia Unal (1864 - 1983). Galeria fotogràfica.
Els Unal establiren galeria fotogràfica en diferents moments a Girona, Figueres, Barcelona i Molins de Rei. El fundador d'aquesta dinastia va ser Amis Unal Alá (Barcelona 1843, Girona 1913) que s'establí a Figueres el 1864 com a operador de la sucursal de la “Fotografía Española de Barcelona”. Arribà a Girona el 1866 i compartí galeria amb Tomàs Marca fins al 1870, en un establiment situat a l'interior de l'illa de cases formada pels carrers Nord (per on s'entrava), Anselm Clavé, Gran Via i plaça de Sant Agustí. El 1877 va fixar el seu estudi a Girona, al terrat del núm. 8 del carrer Abeuradors. Més endavant, i ja ajudat pels seus nebots Octavi i Emili Unal i Ricoma, es traslladà al núm. 7 de la plaça Constitució (actual plaça del Vi). El 1920, Emili s'independitzà i s'establí al número 12 del carrer Ciutadans amb el nom de “Fotografia Ideal”, fins que cinc anys més tard, el 1925, es traslladà i obrí galeria a Molins de Rei, on tingué continuïtat en els successors fins als anys 80.
A Octavi Unal l'ajudaren els seus fills Octavi, que restà a Girona i continuà el negoci fins al 1983, i Isidre Unal i Anchelergues que continuà l'activitat a la galeria de Figueres fins a la seva mort el 1943. Després de la mort d'Isidre l'establiment figuerenc passà a mans del fotògraf Melitó Casas (Meli).

## Bibliografia

* Joan BOADAS i RASET; Lluís-Esteve CASELLAS i SERRA; Teresa GARCIA ... [et al.], Girona: guia de fons en imatge, (Guies urbanes; 9). Girona: Ajuntament de Girona. Centre de Recerca i Difusió de la Imatge (CRDI), 1999, p. 28-30.
* Dolors GRAU i FERRANDO, Un diccionari de fotògrafs. Una eina per a la datació de les imatges. Treball del Màster d'Arxivística 1994-1995, Girona, p. 113-115.
* Emili MASSANAS, “Els “retratistes”, cronistes fotogràfics d'una època” a Revista de Girona, núm. 131 (novembre-desembre 1988). p. 16-17.
* Papers d'Informació Municipal, núm. 24 (gener 1984). Ajuntament de Girona.
* Unal: 120 anys de fotografia, Ajuntament de Girona, Col·lecció Girona en imatges 5, 1986.
* Jep MARTÍ; David IGLÉSIAS. Fotografia Unal. Girona: Ajuntament de Girona; Rigau Editors. 2015 (Girona Fotògrafs; 12).

## Enllaços externs

* El treball fotogràfic de la firma Fotografia Unal es pot consultar en línia al web del Centre de Recerca i Difusió de la Imatge (CRDI) de l'Ajuntament de Girona.