OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hyphessobrycon fernandezi

Hyphessobrycon fernandezi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Yaracuy.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fernández-Yépez, A. 1972. Análisis ictiológico del complejo hidrográfico (04) "Río Yaracuy". Dirección de Obras Hidraulicas, Ministerio de Obras Públicas, República de Venezuela. Anal. Ictio. R. Yaracuy.: 1-25, Pls. 1-41.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Taphorn, D., R. Royero, A. Machado-Allison i F. Mago Leccia 1997. Lista actualizada de los peces de agua dulce de Venezuela. p.55-100. A E. La Marca (ed.) Catálogo zoológico de Venezuela. vol. 1. Vertebrados actuales y fósiles de Venezuela. Museo de Ciencia y Tecnologia de Mérida, Veneçuela.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Ferran Puig-Mauri i Gisbert

Ferran Puig i Mauri, marquès consort de Santa Ana (Barcelona, 16 de gener de 1871 - Madrid, 20 d'abril de 1921) fou un aristòcrata, advocat i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Fill natural de Concepció Maurí i Vidal natural de Vilafranca del Penedès que després es casà amb Ferran Puig i Gibert i li va donar el cognom.
El 1897 fou elegit regidor de l'Ajuntament de Madrid i nomenat Primer Tinent d'Alcalde. El 1899 fou un dels fundadors de la Sociedad Omníbus de Madrid i el 1904 presidí l'Azucarera del Jalón, creada per Josep Sunyol i Casanovas per a enfrontar-se al monopoli de la Sociedad General Azucarera Española. Fou diputat del Partit Conservador pel districte de Puigcerdà a les eleccions generals espanyoles de 1896, 1898, 1899, 1901, 1903 i 1905. El 1914 fou nomenat senador vitalici per la província de Jaén, però va perdre la condició per no poder demostrar que tenia casa a la província. Va presidir la Inspecció General de l'Ensenyament.
Es va casar amb Florentina de Santa Ana y Vergara, 2a marquesa de Santa Ana, passant a ser marquès consort de Santa Ana. Florentina de Santa Ana era filla de Manuel María de Santa Ana y Rodríguez, fundador del conegut diari La correspondencia de España. Ferran i Florentina van tenir cinc fills: Florentina, Lluís (3r marquès de Santa Ana), Ferran (1899-1973, 4t marquès de Santa Ana), Maria i Esperança.
Ferran Puig-Mauri i Gisbert va morir el 20 d'abril de 1921 a Madrid, després d'una llarga malaltia.

## Referències

* ↑ «Registre del naixement de Ferran Puig-Mauri i Gisbert» (en castellà). FamilySearch, 16-01-1871. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «Hemeroteca - La Vanguardia - Home». [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ Revista Hidalguía, núm. 120 any 1973, p. 665
* ↑ Inventari de la simbologia franquista als Països Catalans informa de Ferran Puig i Mauri, nascut el 1872 i mort el 1921
* 1 2 Aproximación a los senadores por Jaén, 1834-2000
* ↑ «Naixements.1871.Registre 242». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 16-01-1871. [Consulta: 11 abril 2020].
* ↑ «Fernando Puig y Mauri. Marques de Santa Ana». Real Academia de la Historia. [Consulta: 11 abril 2020].
* 1 2 «Abril 1921». El año político 1921, 1922, pàg. 141.
* ↑ Una diosa homeless
* ↑ Esperança va casar amb el militar Emilio Pérez del Hierro, qui va ser afusellat a Paracuellos del Jarama, sent aleshores comandant, al poc de començar la guerra civil.
* ↑ «Muerte del marqués de Santa Ana». ABC, 21-04-1921, pàg. 16.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat Arxivat 2010-08-29 a Wayback Machine.
# Neotoma albigula

Neotoma albigula és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds de fins a 2.500 msnm a Mèxic i els Estats Units. Els seus hàbitats naturals són les zones àrides, particularment els vessants rocosos, els matollars secs, les planes de cactus, els boscos de pins i ginebres i les zones desèrtiques. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, albigula, significa ‘gola blanca’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T.; Vázquez, E.; Arroyo-Cabrales, J. Neotoma albigula. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 juliol 2016.
* ↑ Entrada «Neotoma» d'Animalia (en anglès).
# Edward Luttwak

Edward Nicolae Luttwak (Arad, 4 de novembre de 1942) és un economista i especialista en estratègia americà. Va néixer en una família jueva benestant el 4 de novembre del 1942 a la ciutat d'Arad a Romania. Va créixer a Itàlia i Anglaterra. Després de l'escola elemental a Palerm i l'IES Quitin Grammar a Londres, va rebre una formació bàsica a l'exèrcit britànic. El 1994 es va graduar en economia analítica a la London School of Economics.
Va treballar per als exèrcits britànics, francesos i israelians. El 1972 es va traslladar als Estats Units i seguir un postgrau a la Universitat Johns Hopkins, on va obtenir el doctorat el 1975. Va ensenyar a les Universitats Johns Hopkins i Georgetown, on continua com a conseller al Center for Strategic and International Studies.
El seu primer llibre Coup d'Etat: A Practical Handbook (Cop d'estat: una guia pràctica), que va escriure el 1968 amb només 26 anys, ha quedat com un clàssic. És una mena de paròdia d'un manual militar, mig irònic, mig seriós. Analitza una sèrie de cops històrics i desenvolupa al llibre la teoria que qualsevol grapat de persones pot reeixir un cop d'estat si domina unes lliçons elementals de política moderna. La vulnerabilitat d'una democràcia madura augmenta en períodes d'estrès econòmic de llarga durada. És conegut per crear el concepte de turbocapitalisme.

## Referències

* ↑ Colomina, Carme «Els EUA es mouen contra Baixar al-Assad: per què ara?». Ara, 29-08-2013.
* ↑ Samuels, David «Q&A Edward Luttwak». Tablet, 06-11-2011.
* 1 2 Meaney, Thomas (en anglès) The Guardian, 09-12-2015 [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ «World: How to Seize a Country» (en anglès). Time, 20-06-1969. Arxivat de l'original el 2017-07-02. ISSN: 0040-781X [Consulta: 16 agost 2018].
* ↑ «What is the Coup d'Etat?» (en anglès). Harvard University Press, 08-07-2013.
* ↑ Luttwak, Edward. Turbo-Capitalism: Winners and Losers in the Global Economy, 1999. ISBN 0-06-019330-1.
* ↑ Coromina, Xavier «La benzina del turbocapital». El Punt Avui, 25-04-2014.

## Bibliografia

* Luttwak, Edward. Coup d'Etat: A Practical Handbook. 2a edició revisada 2016. Cambridge (Massachusetts): Harvard University Press, 1968, p. 264. ISBN 978-0674737266.
* Luttwak, Edward N. «De l'euro al 'marc del Nord'». La Vanguardia, 27-07-2015.
* Luttwak, Edward. Turbo-Capitalism: Winners and Losers in the Global Economy, 1999. ISBN 0-06-019330-1.
# Hyphessobrycon hildae

Hyphessobrycon hildae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,9 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Autana.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fernández-Yépez, A. 1950. Algunos peces del Rio Autana. Novedades cientificas. Serie zoológica [Museo de Historia Natural La Salle]. Núm. 2: 1-18, Pls. 1-3.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Alexandru Săvulescu

Alexandru Săvulescu (Roman, 8 de gener de 1898 - 11 de desembre de 1961) fou un entrenador de futbol romanès.
Destacà com a seleccionador nacional de Romania, durant els anys 1930, essent un dels seleccionadors de l'equip a la Copa del Món de l'any 1934.

## Referències

* ↑ 1938 FIFA World Cup France Arxivat 2011-07-27 a Wayback Machine. a fifa.com
# Estrofi

Estrofi (en grec antic: Στρόφιος 'el que és hàbil') va ser un rei de la Fòcida, fill de Crisos i d'Antifàcia, filla de Nàubol.
Era rei a la ciutat de Crisa. Es va casar amb Anaxíbia, i per tant, era cunyat d'Agamèmnon. Va ser el pare de Pílades.
Electra li confià el seu germà Orestes després de la mort d'Agamèmnon, al que va educar com un fill, i amb qui Pílades va fer una amistat llegendària.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 181. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, pàg. 86. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
* Grant, Michael i Hazel, John: "Lexikon der antiken Mythen und Gestalten". ISBN 3-423-32508-9.
# Lluís Quer i Boule

Lluís Quer i Boule (Reus, 28 de desembre de 1883 - Madrid, 26 d'agost de 1968) va ser un escriptor i diplomàtic català, fill de Lluís Quer Cugat i net de Josep Boule i de Jaume Quer.
Va viure de petit a la Casa Quer al camí de l'Aleixar, una casa setcentista avui desapareguda. Estudià Dret a la Universitat de Barcelona i ingressà a la carrera diplomàtica el 1911, amb l'ajuda i el patrocini del cardenal Benlloch, llavors bisbe d'Urgell, que li va ser padrí de fonts i era un dels personatges més influents d'aquell temps. Va ser agregat diplomàtic a l'ambaixada d'Espanya a la Santa Seu, i en 1914 a la legació de Berna, on hi tornà el 1929 com a encarregat de negocis. Treballà a la Societat de Nacions en la defensa dels presos i ferits de la Primera Guerra Mundial. El 1925, després d'una curta estada a Sofia, va prendre part de nou a les sessions de la Societat de Nacions. Ministre plenipotenciari i cònsol general a Costa Rica el 1931, ambaixador extraordinari de la República Espanyola en la presa de possessió del president Cárdenas a Mèxic el 1934 i primer secretari de l'ambaixada d'Espanya a Berlín el 1936. El 1940 va ser depurat i separat del servei actiu. Va aconseguir un càrrec burocràtic al Ministeri d'Afers Exteriors i anà a viure a Madrid, on va fundar dues associacions, una sota el nom del cardenal Benlloch destinada a patrocinar estudis sobre el llevant espanyol i l'altra amb el de Marià Fortuny, per difondre l'art d'aquest pintor reusenc. D'aquesta època data la seva gran amistat amb Marià Benlliure, que li va fer un bust. Lluís Quer i Boule estava en possessió de diferents condecoracions, entre d'altres, la Gran Creu del Mèrit Civil, la d'Isabel la Catòlica i la de Carles III, i altres atorgades per la Santa Seu, Itàlia, Hongria, Anglaterra, Portugal, Bèlgica, Romania, Sèrbia, França i Grècia.
Publicà diversos llibres sobre la seva experiència diplomàtica, per exemple Apuntes hispano-suizos i Suiza y el progreso social (Madrid 1931), informes diplomàtic-comercials també sobre Suissa, dels anys 1920, 1930 i 1932 i uns fullets d'exaltació hispànica El gran Adelantado Vázquez de Coronado, fundador de Costa Rica (San Sebastián 1934) i El cardenal Benlloch, embajador en Hispanoamérica (San Sebastián 1930). Col·laborà també a diverses publicacions reusenques, com ara La Nova Cathalunya i Lo Somatent.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari biogràfic de reusencs de Josep Olesti, s'ha d'escriure Lluís Quer Boule, i aquesta era la forma que usava l'interessat.

## Referències

* 1 2 3 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 543-544.
* 1 2 Navàs, Arnau «Sobre cal Quer i els Quer». Revista del Centro de Lectura, 4a. època, núm. 256, 3-1974, pàg. 15.
# Ferran Romeu i Ribot

Ferran Romeu i Ribot (Barcelona, 6 de desembre de 1862- 1943) fou un arquitecte modernista i urbanista català.
Fill de Jaume Romeu i Dimas, canvista de professió, i Francesca Ribot i Saball naturals de Barcelona. Es titulà el 8 de novembre de 1887 i el 1896, amb l'escultor Pere Carbonell i Huguet, realitzà el monument funerari neogòtic de Cristòfor Colom a Santo Domingo. El 1899 entra com a professor auxiliar de l'Escola d'Arquitectura de Barcelona.
Va ser el responsable de l'últim tram de les obres d'obertura de la Via Laietana entre el carrer Sant Pere Més Baix i la Plaça d'Urquinaona, que van acabar el 1913.
Dins el modernisme construí, entre altres edificis, la casa Conrad Roure (carrer d'Aribau, 155) de Barcelona el 1902, amb visibles influències estructurals del Castel Béranger d'Hector Guimard, i la casa Armet (Avinguda de Gràcia) a Sant Cugat del Vallès el 1898.
Fou coautor el 1917 del Pla General d'Urbanització de Barcelona, conegut com a pla Romeu-Porcel.

## Referències

* ↑ Arxiu Municipal Contemporani. Naixements. 1862. Registres. Llibre 4 (Núms 4787 Al 5885).Registre núm. 5482.
* ↑ «esquela de Don Fernando Romeu y Ribot». LaVanguardia, 01-04-2020, pàg. 13.
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 185. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ «Llista de Arquitectos Españoles» (en castellà). Anuario Arquitectos de Cataluña, 1900, pàg. 312 [Consulta: 8 setembre 2013].
# Neotoma leucodon

Neotoma leucodon és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu als Estats Units i Mèxic. Els seus hàbitats naturals són els matollars, les zones rocoses, els cactussars i els boscos de pins i ginebres. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, leucodon, significa ‘dent blanca’ en llatí.

## Referències

* ↑ Timm, R.; Álvarez-Castañeda, S. T.; Lacher, T. Neotoma leucodon. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 12 juliol 2016.
* ↑ Entrada «Neotoma» d'Animalia (en anglès).
# Hyphessobrycon inconstans

Hyphessobrycon inconstans és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical entre 22 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Pará (Brasil).

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. & Ogle, F. 1907. An annotated list of characin fishes in the United States National Museum and the Museum of Indiana University, with descriptions of new species. Proceedings of the United States National Museum v. 33 (núm. 1556): 1-36.
* ↑ «Hyphessobrycon inconstans». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Baensch, H.A. i R. Riehl 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Riehl, R. i H.A. Baensch 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10th edition. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Quartet de corda núm. 2 (Weinberg)

El Quartet de corda núm. 2, op. 3 i op. 145, va ser compost per Mieczysław Weinberg entre el 25 de novembre de 1939 i el 13 de març de 1940, i revisat el 1987. Va ser dedicat a la mare i la germana del compositor.

## Moviments

* I.Allegro
* II Andante
* III Allegretto
* IV Presto

## Origen i context

El segon quartet de corda de Weinberg, creat durant la seva estada a Minsk després de l'atac nazi a Polònia, revela la seva habilitat compositiva als vint anys. Amb l'ajuda de Vladislav Zolotariov, Weinberg va fer la transició de pianista a compositor. Aquesta obra, dedicada a la seva mare i germana, mostra una combinació sorprenent d'alegria inicial i una atmosfera seriosa i introspectiva, les quals moririen en un camp de concentració.
Weinberg combina textures lleugeres i un ambient relaxat amb la densitat i el dramatisme del quartet anterior, especialment en el vibrant Presto final. L'obra va ser minuciosament revisada el 1986, influint en la seva Simfonia de cambra núm. 1. Tant el Quartet de corda núm. 2 com la Simfonia de cambra comparteixen l'opus 145. Aquesta revisió potser també va marcar el Quartet de corda núm. 17.

## Referències

* ↑ Elphick, Daniel. «The String Quartets of Mieczysław Weinberg: A Critical Study» (en anglès). University of Manchester. [Consulta: 24 abril 2020].
* ↑ Arloff, Steve. «Ressenya del disc» (en anglès). Musicweb. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ Viana, Juan Manuel «La isla del tesoro camerístico: los cuartetos de Weinberg». Scherzo, 357, 12-2019.
# Museu del Treball

El Museu del Treball o Museum der Arbeit és un museu de la ciutat d'Hamburg a Alemanya. La col·lecció permanent del museu mostra l'evolució del treball dins la indústria manufacturera des de l'inici de la revolució industrial cap a avui. A més s'organitzen exposicions que il·lustren com la industrialització va portar canvis societals, culturals i econòmics. El museu és una etapa principal a la Ruta europea de la cultura industrial (ERIH European Route of Industrial Heritage).
El museu es dispers a tres llocs: el Museu del Treball (seu principal), el Museu del Port (Havenmuseum) i el Museu de la Speicherstadt (Speicherstadtmuseum).

## Museu del Treball

La seu principal es troba al barri de Barmbek-Nord a una antiga fàbrica de cautxú de la New-York Hamburger Gummi-Waaren Compagnie al marge de l'Osterbek.
No només s'exposen antigues màquines industrials, però també s'organitzen regularment demonstracions animades durants les quals els visitants poden, per exemple, utilitzar antigues impremtes. Com que les visites són més interessants quan les màquines funcionen o quan les operacions de manutenció es demostren, s'aconsella de consultar el programa al web abans de visitar el museu o les seves dependències.
* Edifici principal
* La roda de la fresadora TRUDE, utilitzada per l'excavació del túnel de l'autopista sota l'Elba
* Grua a la plaça Bert-Kaempfert-Platz al marge de l'Osterbek

## Museu del Port - Hafenmuseum

El museu explica la història del desenvolupament dels oficis al port d'Hamburg des del segle xix cap a avui. S'hi fan demostracions de transbordament de mercaderies amb grues, barcasses i altre equipament original de l'època abans l'arribada dels contenidors. Es troba al barri de Kleiner Grasbrook.

## Speicherstadtmuseum

Vers la fi del segle xix, la ciutat d'Hamburg va construir un port nou a l'est de la ciutat amb canals, dàrsenes i magatzems. Per la construcció de la Speicherstadt o ciutat de l'emmagatzematge un barri densament poblat va ser expropiat i enderrocat. Les noves instal·lacions van inaugurar-se el 1888. Un segle més tard, la zona va ser abandonada com que el calat i l'amplada de les dàrsenes no era suficient per als portacontenidors sempre més grans. El museu explica el desenvolupament del port i dels oficis de la manutenció durant un segle (1888-1988) dins un magatzem original. S'hi veu com un barri viu i obrer va desaparèixer per fer espai al port i com, un segle més tard, els urbanistes van transformar el port abandonat en zona d'habitatge moderna per a gent adinerada, l'actual barri del Hafencity entre l'Elba i la ciutat vella.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2006-02-02 a Wayback Machine.
* Museu del Port - Hafenmuseum
* Speicherstadtmuseum