OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guy Ropartz

Guy Ropartz (Guingamp, Bretanya, 15 de juny de 1864 - Lanloup, Bretanya, 22 de novembre de 1955) fou un compositor bretó.
Estudià al Conservatori de París tenint per mestres a Cesar Franck, Jules Massenet i Théodore Dubois. A més, cursà, els estudis literaris en el Col·legi de Sant Xavier de Vannes, en la Universitat catòlica d'Angers i en la Facultat de dret de Rennes, llicenciant-se en aquesta en dret. El 1906 el citat Conservatori li atorgà el premi Cressent. Fou director de l'Escola de Música de Nancy (sucursal del Conservatori Nacional) i membre de la Societat Nacional de Música, de la d'Autors dramàtic, etc. Des de 1919 fou director del Conservatori d'Estrasburg.

## Anàlisi tècnica

La música de Ropartz, resta impregnada d'un fort sabor bretó, país originari de l'autor, efectista, molt original i de brillant instrumentació, s'adapta millor al gènere simfònic que al dramàtic, el que explica la preferència de Ropartz pel primer.
Entre les seves més notables produccions cal citar:
* Le diable couturier (1888);
* Pêcheurs d'Islande (1893);
* Laments;
* Les Landes;
* Cinq pièces brèves;
* Carnaval;
* Dimanche breton;
* Première symphonie;
* Psaume 136;
* Fantaisie en ré majeur;
* Deuxième symphonie;
* La cloche des morts;
* Troisième symphonie;
* Pastoral et danses (1907), etc.;
* Quatuor;
* Adagio;
* Pièce en si mineur (a dos pianos);
* Ouverture, variations et finale, etc,.
* Sous bois;
* Le petit enfant;
* Prière;
* Si j'ai parlé;
* Berceuse;
* Quatre poèmes;
* La légende de Saint-Nicolas;
* Le temps de Saintes;
* Chant d'automne, etc.;
* Offertoire pascal;
* Fugue en mi;
* Sur un thème breton;
* Offertoire funèbre;
* Prière pour les trépassés, etc.;
* Kyrie, Ave verum;
* Subtuum;
* Tu es Petrus;
* Ego sum;
* Le Pays, drama líric;
* Quarte Simfonie;
* A Marie endormie;
* La chasse du Prince Arthur;
* Soir sur les chaumes, per a orquestra;
* Musiques du jardin,
* Croquis d'été, per a piano, i diverses melodies vocals.
També és autor d'algunes obres literàries:
* Adagiettes (1888);
* Modes miners (1889);
* Intermezzo (1890);
* Les nuances (1892), totes elles escrites en vers.
En prosa va escriure:
* Victor Massé (1886);
* Notations artístiques (1891);
* La Batte (1891), etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 404 (ISBN 84-239-4579-0)
* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 288-89 (ISBN 84-239-4552-9)
# Schizocypris brucei

Schizocypris brucei és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Afganistan, l'Iran i el Pakistan.

## Referències

* ↑ Regan C. T., 1914. Two new cyprinid fishes from Waziristan, collected by Major G. E. Bruce. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 13 (núm. 74). 261-263.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Regan, C. T., 1914. Two new cyprinid fishes from Waziristan, collected by Major G. E. Bruce. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 13 (núm. 74): 261-263.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
* ↑ Coad, B.W., 1981. Fishes of Afghanistan, an annotated check-list. Publ. Zool. Natl. Mus. Can. 14:23p.
* ↑ Mirza, M.R. i T. Omer, 1984. A key to the identification of the freshwater fishes of Baluchistan. Biologia 30(1):73-91.
* ↑ Mirza, M.R., 2002. Checklist of freshwater fishes of Pakistan. Department of Zoology, Government College University, Lahore, Pakistan.
* ↑ Mirza, M.R., 2003. Checklist of freshwater fishes of Pakistan. Pakistan J. Zool. Suppl. Ser. (3): 1-30.

## Bibliografia

* Coad, B. W. i N. Keyzer-de Ville, 2005: On the validity of the species in the snow-trout genus Schizocypris (Regan, 1914) (Cyprinidae: Actinopterygii). Zoology of the Middle East. Núm. 35: 35-42.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Polyipnus parini

Polyipnus parini és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Fa 6,1 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 35.

## Hàbitat

És un peix marí, d'aigües fondes i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: el Japó i Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Borodulina, O. D., 1979. Composition of the species complex Polyipnus spinosus Günther (Sternoptychidae, Osteichtyes) with descriptions of three new species. Voprosy Ikhtiologii v. 19 (núm. 2): 198-208.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Harold, A. S., 1994. A taxonomic revision of the sternoptychid genus Polyipnus (Teleostei: Stomiiformes) with an analysis of phylogenetic relationships. Bull. Mar. Sci. 54(2):428-534.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* Catalogue of Life Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine. (anglès)
* AQUATAB
# Josep Sucarrats i Miró

Josep Sucarrats i Miró (Abrera, 28 de febrer de 1975) és un periodista català especialitzat en gastronomia.

## Biografia

Josep Sucarrats nasqué a Abrera en una família pagesa molt arrelada al poble, Cal Garrigosa. És el segon de tres germans. Els estudis primaris els feu a l'Escola Cooperativa El Puig, i els secundaris a l'IES El Cairat, d'Esparreguera. El 1997 es llicencià en comunicació audiovisual a la Universitat Pompeu Fabra (UPF) de Barcelona.
Des del 2006 al 2021, dirigeix la revista gastronòmica Cuina, que és líder en el seu sector a Catalunya, i també col·labora o ha col·laborat en diversos altres mitjans, com les revistes Sàpiens, Descobrir Catalunya i Time Out Barcelona, el diari Ara, el Regió 7, Catalunya Ràdio, COM Ràdio, TV3, BTV, el blog gastronomistas.com Arxivat 2015-12-10 a Wayback Machine., les publicacions d'Unió de Pagesos, etc. Ha estat professor a la Universitat de Vic.
Ha escrit en col·laboració un parell de guies de viatges dedicades a les repúbliques bàltiques (2005) i a Budapest (2008), el llibre Oli. Un luxe del rebost d'Olesa de Montserrat (2009), del que en fou coordinador, i sobretot els llibres Històries de la Barcelona gormanda (2014, amb Sergi Martín) i Teoria i pràctica del vermut (2015, amb Miquel Àngel Vaquer i Sergi Martín), amb el que ha contribuït a la recuperació del vermut com la beguda dels aperitius a Catalunya que ha estat sempre.
Des del 2005 i fins al 2016, Josep Sucarrats també ha estat secretari de la 1001 associació catalana de tintinaires (abans anomenada TintinCat).
El 2020 publicà Mercats, un món per descobrir, un llibre infantil per explicar com són els mercats d'arreu del món, il·lustrat per Miranda Sofroniou, i que la Biblioteca Pública de Nova York ha inclòs a la llista dels millors llibres infantils en castellà de 2020.
A finals del 2020 creà la revista Arrels. El món que torna, pensada per recuperar i fomentar els productes, els oficis, les formes de vida tradicionals, i que dirigeix.

## Referències

* 1 2 3 «Josep Sucarrats». La guia del Montserratí, núm. 10, 01-04-2015. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2015. [Consulta: 9 desembre 2015].
* ↑ «Històries de la Barcelona gormanda». ara.cat, 22-03-2015. [Consulta: 8 desembre 2015].
* ↑ «Teoria i pràctica del Vermut». Ara llibres, 30-03-2015. Arxivat de l'original el 10 de desembre 2015. [Consulta: 8 desembre 2015].
* ↑ «1001 associació catalana de tintinaires». 1001 associació catalana de tintinaires, 2005. [Consulta: 14 desembre 2015].
* ↑ «1001 associació catalana de tintinaires». 1001 associació catalana de tintinaires, 2016. [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ «Mercats, un món per descobrir». Editorial Flamboyant, 01-09-2020. [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ «Los mejores libros del 2020 para edades 0–12». New York Public Library, 24-11-2020. [Consulta: 30 novembre 2020].
* ↑ «Arrels. El món que torna». Món Arrels, 30-05-2021. [Consulta: 30 maig 2021].
# Gymnelus diporus

Gymnelus diporus és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 10,7 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 88-94.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu entre 123-200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Komandorskii i el sud-est de Kamtxatka.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1834. (Om Gymnelus). P. 4. A: H. C. Örsted. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1831-1832. 1-40.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chernova, N. V., 2000. Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiol. v. 40 (núm. 1): 5-16.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chernova, N. V., 2000: Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiologii v. 40 (núm. 1): 5-16. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 1):1-12).

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1982: Revision of the fish genera Gymnelus Reinhardt and Gymnelopsis Soldatov (Zoarcidae), with two new species and comparative osteology of Gymnelus viridis. National Museum of Canada Publications in Zoology Núm. 17: i-iv + 1-76.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Chernova, N. V., 1999: Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Arctic. Voprosy Ikhtiologii v. 39 (núm. 3): 306-315. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 5):343-352).
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Molí d'Agustí Sala

El molí d'Agustí Sala era una indústria dedicada a la molta de pal de campetx (matèria utilitzada comunament en la indústria tèxtil com a tint per a flassades i teixits en general) i drogues. Segons un article publicat a finals del segle xviii, aquesta tècnica va ser una innovació holandesa que permetia extreure'n més quantitat de tint que la maceració.
Abans del 1846 (any de la legalització de la màquina de vapor), un tal Agustí Sala es va instal·lar als baixos del núm. 56 (antic 80) del carrer de Sant Pau, un edifici propietat de Ramon de Vilar i de Llança (vegeu casa Ramon de Vilar).
A començaments del 1863, i segurament motivat per la urbanització del veí «hort d'en Morlà» (vegeu cases Bach i Morlà), Sala es va traslladar a la casa-fàbrica Escuder de la plaça de Sant Pere. Tanmateix, uns mesos després, va demanar permís per a instal·lar una caldera de vapor en els solars A i C de l'illa 6 de l'Eixample «frente á la calle de la Cera», del que no hi ha notícies més enllà de la dècada del 1880, quan era cita com a «Solá (Agustín), molino de palos tintóreos y drogas, Parlamento, 46.»,

## Referències

* ↑ «Método seguido por los Olandeses para reducir á polvo los palos de tinte». Semanario de agricultura y artes, vol. 1, 1797, pàg. 172-175.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 146.
* ↑ Diario de Barcelona (edición mañana), 24-1-1863, p. 797.
* ↑ Diario de Barcelona, núm. 160 (edición mañana), 9-6-1863, p. 5178.
* ↑ Tatjer, 2008, p. 292-293.
* ↑ Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración, 1881, p. 679.
* ↑ Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración, 1881, p. 655.
* ↑ Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administracion, 1888, p. 779.
* ↑ Muñoz Cerisola, Nicolás. Indicador Comercial de España, 1891, p. 181.

## Bibliografia

* Artigues i Vidal, Jaume; Mas i Palahí, Francesc. El model de casa fàbrica als inicis de la industrialització. Registre de fàbriques de Ciutat Vella de Barcelona 1738-1807/1808-1856, 2019, p. 577-578. ISBN 9788491562160.
* Tatjer Mir, Mercè «La indústria a l’Eixample de Barcelona: el sector de Sant Antoni, 1860-1874». Barcelona Quaderns d’Història [en línia], 14, 2008, pàg. 281-302.
# Laura Rus

Laura Rus és una davantera de futbol internacional per Romania des del 2007. Actualment juga a la WK-League sud-coreana amb el Icheon Daekyo.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols |
| 04/05 - 06/07 | Pandurii Targu Jiu |
| 07/08 - 10/11 | Sporting Huelva |
| 10/11 - 12/13 | Apollon Limassol | 3 Lligues, 3 Copes |
| 13/14 | Fortuna Hjørring | 1 Lliga |
| 2014 | Suwon FMC |
| 2015 - act. | Icheon Daekyo |

## Referències

* ↑ Express de Banat
# Schizodon dissimilis

Schizodon dissimilis és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Poti a Piauí (Brasil).

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Schizodon dissimilis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Vari, R. P. i S. J. Raredon 1991: The genus Schizodon (Teleostei: Ostariophysi: Anostomidae) in Venezuela, a reappraisal. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 104 (núm. 1): 12-22.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Jordi Vilajoana i Rovira

Jordi Vilajoana i Rovira (Barcelona, 17 de setembre de 1949) és un economista i polític català, conseller de la Generalitat de Catalunya, diputat i senador a les Corts Espanyoles.

## Biografia

Es llicencià en ciències econòmiques per la Universitat de Barcelona i obtingué la diplomatura en màrqueting de nous productes per ESADE i el títol d'Advanced Management per la Universitat Harvard. El 1975 fou un dels fundadors d'Esquerra Democràtica de Catalunya (EDC), i el 1978 passà a CDC.
Ha treballat activament en el món de la publicitat, i ha estat conseller de La Seda de Barcelona S.A, però ho abandonà el 1995 per ocupar la direcció general de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió (CCRTV). Alhora, s'encarregà de cogestió de la Federació d'Organismes de Ràdio i Televisió Autonòmics (FORTA) i amb la presidència del complex multimediàtic català Media Park. Just després de les eleccions al Parlament de Catalunya de 1999 fou nomenat conseller de Cultura de la Generalitat de Catalunya, càrrec que ocupà fins al 2003. Va ser secretari de Difusió i Atenció Ciutadana al Departament de la Presidència.
Ha estat membre de la Permanent de la Fundació Universitat Oberta de Catalunya, del consell d'administració del Teatre Nacional de Catalunya, del Consell Social de la Llengua Catalana, del Patronat del Gran Teatre del Liceu, del Patronat de la FUNITEC, Enginyeria La Salle, i de la Fundació de l'Orfeó Català-Palau de la Música Catalana. A les eleccions generals espanyoles de 2004 fou elegit diputat al Congrés per CiU. Fou vicepresident segon del Congrés dels Diputats durant tota la legislatura. Després fou senador des de 2008 fins a 2013 per designació autonòmica i portaveu de CiU en aquesta cambra. Renuncià a l'escó quan fou nomenat Secretari General de la Presidència de la Generalitat de Catalunya en 2013. Des de 2016 a 2017 va ser secretari d'Atenció Ciutadana i Difusió al Departament de la Presidència. El gener de 2017 va ser nomenat president de l'Agència Catalana de Notícies.

## Referències

* ↑ Un publicista para dirigir la cultura, EL País, 3 de desembre de 1999
* ↑ El País.es. «Jordi Vilajoana, portavoz de CiU en el Senado», 21-03-2010.
* ↑ Decret 1/2013, de 3 de gener, pel qual es nomena el senyor Jordi Vilajoana i Rovira secretari general de la Presidència. (DOGC núm. 6286)
* ↑ «Jordi Vilajoana, nou president de l'ACN». Ara.cat.

## Enllaços externs

* Fitxa de Jordi Vilajoana al Congrés dels Diputats
* Fitxa del Senat
# Bandera de Boyacá

La bandera del departament de Boyacá fou creada per l'ordenança número 47 de 1967 i decrets 218 i 495 de 1968 de la governació de Boyacá de Colòmbia.
La bandera està dividida en sis faixes horitzontals: la primera i l'última (1/6 cadascuna) són verdes, la segona i penúltima (1/6 cadascuna) són blanques; i la franja central (2/6) és vermella. El verd simbolitza fe, amistat, devoció, respecte, esperança, i al mateix temps la fertilitat dels camps; el blanc és per l'aferrament a la terra, la dedicació, la intel·ligència i la decisió; el vermell representa la sang vessada per la llibertat a Boyacá.
# Polyipnus surugaensis

Polyipnus surugaensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Fa 3,7 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 32.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: la badia de Suruga (el Japó).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Aizawa, M., 1990. A new species of Polyipnus (Stomiiformes, Sternoptychidae) from Suruga Bay, Japan. Japanese Journal of Ichthyology v. 37 (núm. 2): 95-97.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Harold, A. S., 1994. A taxonomic revision of the sternoptychid genus Polyipnus (Teleostei: Stomiiformes) with an analysis of phylogenetic relationships. Bull. Mar. Sci. 54(2):428-534.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnelus retrodorsalis

Gymnelus retrodorsalis és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes. Va ser descrit el 1913 per lictiòleg francès Édouard le Danois.
Els mascles poden assolir 14 cm de longitud total i 4,6 g de pes. És un peix marí, bentònic, de clima temperat i demersal que viu entre 8-481 m de fondària. Es troba des de l'oceà Àrtic fins a l'Atlàntic nord-oriental: Nunavut, Groenlàndia, Jan Mayen i des de Spitsbergen fins al Mar de Làptev.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Le Danois, Édouard «Note sur un nouveau poisson de la famille des Lycodidae: le Gymnelis retrodorsalis nov. sp.» (en francès). Bulletin de la Société Zoologique de France, v. 38, 1913, pàg. 258-259.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 McAllister, Don E.; Anderson, M. Eric; Hunter, J. G. «Deep-water eelpouts, Zoarcidae, from Arctic Canada and Alaska» (en anglès). Canadian Journal of Fisheries and Aquatic Sciences, 38, 7, 01-07-1981, pàg. 821–839. DOI: 10.1139/f81-110. ISSN: 0706-652X.
* ↑ Andriàixev, A.P., 1986. Zoarcidae. p. 1130-1150. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Volum 3. UNESCO, París.

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1982: Revision of the fish genera Gymnelus Reinhardt and Gymnelopsis Soldatov (Zoarcidae), with two new species and comparative osteology of Gymnelus viridis. National Museum of Canada Publications in Zoology Núm. 17: i-iv + 1-76.
* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Chernova, N. V., 2000: Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiologii v. 40 (núm. 1): 5-16. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 1):1-12).
* Eschmeyer, William; Fricke, Ron; van der Laan. «retrodorsalis, Gymnelis» (en anglès). Eschmeyer's Catalog of Fishes. California Academy of Sciences, 07-12-2020.