OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pluviometria

La pluviometria és el mesurament, per mitjà del pluviòmetre o el pluviògraf, de la pluja caiguda.
La pluja es mesura generalment en mil·límetres, de vegades s'expressa com litres d'aigua per metre quadrat: un mil·límetre en un pluviòmetre correspon a l'alçada d'un mil·límetre d'aigua. L'avantatge d'aquesta unitat és que és independent de la superfície (per exemple un mil·límetre d'aigua per una superfície d'un metre quadrat equival a un litre d'aigua)

## Rècords de pluviometria

Mitjanes anuals de llocs del món on les precipitacions anuals són superiors a 6.000 mm:
* Lloró sobre la costa del Pacífic de Colòmbia, departament de Choco, té el rècord absolut amb una mitjana de 13.300 mm.
* El Mont Waialeale a Hawaii. Pluviometria mitjana d'11.680 mm (mesurada sobre 32 anys d'observacions) el rècord en un any va tenir lloc el 1982 amb 17.340 mm.
* Cherrapunji a l'Índia, Meghalaya amb 11.470 mm.
* Mawsynram, a la mateixa regió Índia, amb una mitjana d'11.873 mm (sobre 38 anys d'observacions). Tanmateix, les pluges a Cherrapunji i Mawsynram es concentren a l'època del monsó, mentre que a Waialeale es distribueixen al llarg de tot l'any.
* Debundscha, sobre la façana costanera del volcà Camerun, al mateix Camerun, i sobre 38 anys d'observacions té una mitjana de 9.906 mm.
* l'illa de Bioko, al sud, rep segurament una quantitat de pluja similar a Debundscha.
* Les Illes Diego de Almagro i Guarello (dins l'arxipèlag de Madre de Dios), totes dues situades a la façana oceànica de la Patagònia xilena reben quantitats anuals de l'ordre de 8.000 mm.
* Una zona de diversos quilòmetres de llarg situada entre 1.300 i 1.800 m d'altitud sobre la façana oriental del volcà de l'illa Reunió rep més de 12.000 mm anuals, amb una zona interior possiblement amb més de 15.0000 mm.
Altres rècords :
* La ciutat de Holt, als Estats Units, té el record de 305 litres caiguts en 42 minuts (22 de juny de 1947)
* El rècord absolut de pluviometria en un any el té Cherrapunji amb 26.461 litres caiguts entre l'1 d'agost de 1860 i el 31 de juliol de 1861.

## Referències

* ↑ Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine. PDF

## Enllaços externs

* Definicions i explicacions sobre com mesurar la pluja Arxivat 2008-08-27 a Wayback Machine.Pluviometria de Vence, Valbonne, Mougins, Mouans-Sartoux, St-Cézaire-sur-Siagne, i Carros-Village (Departament dels Alps-Marítims) i comparació amb les dades de 1951 a 1970, extretes del llibre "La météo de la France" de J.Kessler i A.Chambraud.
* UNESCO - Butlletí Informatiu del Portal de l'Aigua, núm. 100
* Revue des Sciences de l'Eau - Illa de Réunion Arxivat 2011-07-12 a Wayback Machine.
# Schismatogobius vanuatuensis

Schismatogobius vanuatuensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 3,99 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i bentopelàgic que viu entre 0-3 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Oceania: Vanuatu.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ de Beaufort L. F., 1912. On some new Gobiidae from Ceram and Waigen. Zool. Anz. v. 39 (núm. 3). 136-143.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Keith, P., G. Marquet & R. E. Watson. 2004. Schismatogobius vanuatuensis, a new species of freshwater goby from Vanuatu, South Pacific. Cybium v. 28 (núm. 3): 237-241.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Jenkins, A. i D. Boseto, 2005. Schismatogobius vitiensis, a new freshwater goby (Teleostei: Gobiidae) from the Fiji Islands. Ichthyol. Explor. Freshwat. 16(1):75-82.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Johann Theodor Mosewius

Johann Theodor Mosewius també Johann Theodor Mosevius (Königsberg, 25 de setembre de 1788 - Schaffhausen, Suïssa, 15 de setembre de 1858) fou un cantant d'òpera, director del cor i director musical prussià de la Universitat de Breslau. Compongué: Zur Aufführung des Oratoriums «Pulus» (1836), J. S. Bach in seinen Kirchenkantaten (1845), Die Breslautsche Singakademic (1850), i J. S. Bach Matthauspassion (1852).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 36, pàg. 1293-94, ISBN 84 239-4536-7
# Quartet de corda núm. 1 (Rosenberg)

El Quartet de corda núm. 1, op. 9, va ser compost per Hilding Rosenberg el 1920. Es va estrenar el 6 de març de 1923 en una versió revisada, pel Quartet Kjellstrom a la Societat de Música de Cambra d'Estocolm. El va dedicar a Wilhelm Stenhammar, del qual en va ser alumne breument. L'obra va ser revisada el 1955.

## Moviments

Amb una durada d'uns 22 minuts, consta de quatre moviments:
* Allegro energico
* Andante molto
* Allegro vivace
* Andante espressivo - Presto

## Música

En el seu primer quartet de corda, Rosenberg beu de la influència de Schönberg i, alhora, integra aspectes de la música tradicional sueca, però ho fa amb un enfocament que es distancia tant del romanticisme com de les característiques de Bartók o Kodály.

## Referències

* ↑ «Rosenberg, Hilding». Quartetweb. [Consulta: 26 novembre 2024].
* 1 2 Wallner, Bo. «Rosenberg: String Quartets Nos. 1, 6 and 12». Caprice. [Consulta: 26 novembre 2024].
# Mitotichthys tuckeri

Mitotichthys tuckeri és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,9 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical que viu entre 9-18 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia: Nova Gal·les del Sud i Tasmània.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1948. Studies in ichthyology. Núm. 13. Rec. Aust. Mus. v. 22 (núm. 1). 70-94.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Scott, E. O. G., 1942. Syngnathus tuckeri sp. nov.: a new Tasmanian pipefish. Records of the Queen Victoria Museum. v. 1: 17-20, Pl. 5.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Guillem de Vilanova

Guillem de Vilanova fill de Ramón fou canonge de València i de Barcelona. Elevat el 1304 a la mitra de Mallorca, donà possessió de la corona d'aquell regne, a la mort de Jaume II de Mallorca, a l'infant Alfons III i Pere IV d'Aragó, el 1306 fou enviat com ambaixador a Roma per a prestar homenatge al pontífex Climent V pels regnes de Còrsega i Sardenya. El 1316, sent el comanador major de Montalbán, de l'Orde de Santiago, Jaume II li confià la delicada missió d'assolir del papa Joan XXII la creació de l'Orde de Montesa i demanar l'absolució de la censura dictada contra els reis d'Aragó i de Castella per retenir els béns de l'extingit orde dels templaris, aconseguint la creació d'aquest orde militar i que aquests béns fossin aplicats a l'Orde de Montesa.
El 1318 fou comissionat per Jaume II per anar a Marsella a rebre Maria de Xipre, filla del rei de Xipre (Hug III de Lusignan), i acompanyar-la a Barcelona per a casar-se amb aquest monarca, llavors vidu de Blanca de Nàpols. El 1331 li fou confiat el comandament del poderós exèrcit que prengué Múrcia contra el rei de Granada, Abu-l-Hàssan Alí. Jaume II el nomenà el seu marmessor en el seu testament; morí el 1348.

## Vegeu també

* Vilanova (genealogia)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 68, pàg. 1221 ISBN 84-239-4568-5
# Schistura cristata

Schistura cristata és una espècie de peix de la família Balitoridae i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Turkmenistan i l'Afganistan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Nalbant, T.T. i P.G. Bianco 1998. The loaches of Iran and adjacent regions with description of six new species (Cobitoidea). Ital. J. Zool. 65:109-125.

## Bibliografia

* Banarescu, P. i T. T. Nalbant 1995: A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 35: 429-495.
* Berg, L. S. 1898. On the fish-fauna of Asiatic Russia. I. Fishes of the Trans-Caspian region collected by P. A. Varentzov. Dnevn. Zool. Otdel. Obsh. Zool. Mus. v. 2 (núm. 7): 14-20.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jayaram, K. C. 1981: The freshwater fishes of India, el Pakistan, Bangladesh, Burma and Sri Lanka--a handbook: i-xxii + 1-475, Pls. 1-13. Zoological Survey of India.
* Kottelat, M. «Zoogeography of the fishes from Indochinese Inland waters with an annotated check-list» (PDF) (en anglès). Bulletin Zoölogisch Museum, Universiteit van Amsterdam, 12, 1, 1989, pàg. 1-55.
* Kottelat, M. 1990: Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Vietnam: 1-262. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic, Alemanya.
* Kottelat, M. 2000. Diagnoses of a new genus and 64 new species of fishes from Laos (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Bagridae, Syngnathidae, Chaudhuriidae and Tetraodontidae). J. South Asian Nat. Hist. v. 5 (núm. 1): 37-82.
* Menon, A. G. K. 1987: The fauna of India and the adjacent countries. Pisces. Vol. IV.: i-x + 1-259, Pls. 1-16. Teleostei - Cobitoidea. Part 1. Homalopteridae. Zoological Survey of India.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# John Bacchus Dykes

John Bacchus Dykes (Kingston upon Hull, 10 de març de 1823 - Ticehurst, 22 de gener de 1876) fou un clergue, compositor i escriptor d'himnes.
Se'l nomenà canonge i cantor de la catedral de Durham. Contribuí a la fundació de l'Associació musical de la universitat de Cambridge. Junt amb d'altres músics recollí Himnes antics i moderns, entre les quals hi figuren algunes d'en Dykes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18. (ISBN 84-239-4518-9)
# Quartet de corda núm. 1 (Szymanowski)

El Quartet de corda núm. 1 en do major, op. 37, és una composició per a quartet de corda de Karol Szymanowski. Va ser el primer dels dos compostos per Szymanowski. L'obra és de 1917 durant el seu període mitjà. Destaca pel tercer moviment "politonal", que conté quatre tonalitats en les seves quatre parts escrites: el primer violí amb 3 sostinguts, el segon violí amb 6 sostinguts, la viola amb 3 bemolls i el violoncel sense bemolls ni sostinguts.
Dedicada al musicòleg francès Henry Prunières, l'obra va guanyar el primer premi al concurs de música de cambra del Ministeri de Confessions Religioses i Il·lustració Pública polonès. La seva primera actuació pública va ser a Varsòvia el 7 de març de 1924 interpretada pel Quartet de la Filharmònica de Varsòvia. Szymanowski tenia previst incloure un quart moviment, un final fugal, però la idea finalment es va descartar. Una actuació sol durar entre 17 i 18 minuts.

## Enregistraments

Els quartets de corda que han enregistrat la peça inclouen:
* Quartet de corda de Varsòvia. Da Camera Magna (coedició amb Pavane) (1982) (OCLC 900321717)
* Quartet de corda Wilanow. (1982) [Veriton (1979); Edició Polskie Nagrania (1994)]
* Quartet de Varsovia. (1982 Vinyl, Pavane Records – ADW 7118) Olympia (1989)
* Quartet Carmina. (Denon CD, 1992)
* Quartet de corda Goldner . Naxos (2000)
* Quartet de corda Meccore . Polskie Nagrania/Warner Music Poland (2015)

## Referències

* ↑ Thomas p. 5
* ↑ Stowell p. 305
* 1 2 Iwanicka-Nijakowska, Anna (September 2007).(30 April 2014). String Quartet No. 1 in C major Op. 37 - Karol Szymanowski. Adam Mickiewicz Institute (culture.pl). Retrieved 12 March 2015.
* ↑ Będkowski, Stanisław and Hrabia, Stanisław (2001). Witold Lutosławski: A Bio-bibliography, p. 83. Greenwood Publishing Group
* ↑ Szumanowski, Karol. «Karol Szymanowski - The Wilanów Quartet* – Two String Quartets». Discogs.
* ↑ «Carmina Quartett | String Quartet» (en anglès britànic). [Consulta: 22 febrer 2024].
* ↑ «Szymanowski/Webern Works for String Quartet» (en anglès). Gramophone. [Consulta: 22 febrer 2024].
* ↑ Szymanowski, Karol. «Szymanowski* / Webern* / Carmina Quartet – String Quartets (No.1 In C Major, Op.37 / No.2, Op.56) / Langsamer Satz». discogs.

## Bibliografia

* Stowell, Robin (2003). The Cambridge Companion to the String Quartet. Cambridge University Press
* Thomas, Adrian (2005). Música polonesa des de Szymanowski. Cambridge University Press.
# Mnihla

Mnihla (àrab: المنيهلة, al-Mnīhla) és una ciutat de Tunísia, a la governació d'Ariana, situada uns 5 km a l'oest de la ciutat d'Ariana i a una distància similar de Tunis, de la que forma una de les ciutats de la rodalia. La població és al tomb del 25.000 habitants. És capçalera d'una delegació amb 35.500 habitants al cens del 2004.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 12 57 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en cinc sectors o imades:
* El Mnihla (12 57 51)
* Errafaha (12 57 52)
* En-Nasr (12 57 53)
* El-Bassatine (12 57 54)
* 15 octobre (12 57 55)
Fins al 2016 formà una circumscripció o dàïra (codi geogràfic 12 16 12) de la municipalitat o baladiyya d'Ettadhamen Mnihla (12 16), però el 26 de maig d'aquell any se n'independitzà pel Decret governamental 2016-600 de 26 de maig de 2016, relatiu a la creació de noves municipalitats a les governacions d'Ariana, Ben Arous, Sidi Bouzid, Gabès, Médenine, Gafsa i Kébili, tot prenent el codi geogràfic 12 17. La municipalitat s'estén pels cinc sectors o imades de la delegació o mutamadiyya.

## Enllaços externs

* Mnihla - Lloc web oficial

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 38-40. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 133. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «تاريخ الإحداث [Història dels esdeveniments]» (en àrab). بلدية المنيهلة [Municipalitat de Mnihla]. [Consulta: 8 octubre 2023].
* 1 2 «أمر حكومي عدد 600 لسنة 2016 مؤرخ في 26 ماي 2016 [Decret governamental núm. 2016-600 del 26 de maig de 2016]». الرائد الرسمي للجمهورية التونسية [Diari Oficial de la República Tunisiana], any 159 núm. 43, 27-05-2016, p. 1961-1963. ISSN: 9061 0330 9061.
* ↑ «Sites web des municipalités» (en francès). Portail des Collectivités Locales. Ministère de l'Intérieur. [Consulta: 9 octubre 2023].
# Josep Masdéu i Puigdemasa

Josep Masdéu i Puigdemasa (Barcelona, 25 de setembre de 1852 - 29 de novembre de 1930) va ser un mestre d'obres català.

## Biografia

Va néixer al carrer de Petritxol de Barcelona, fill de Pere Masdeú i Masdéu, de Batet, i de Josefa Puigdemasa i Casanova, de Tuixent.
Va obtenir el títol d'arquitecte l'any 1872. A Barcelona fou autor d'edificis com el mirador de les Cotxeres de Can Girona (1901), Casa Joan Llimona a l'avinguda del Tibidabo, 73 (1906), la Casa Anita Rodés (1908), la Villa Consol (1911), la Casa de César Doncel (1912), la Casa Ramis (1912), Casa Josep Sabadell (1918), Can Sala (1919) i la Casa Julià (1920).
A Cardedeu fou autor de Can Llibre (1912), edifici renovat d'una construcció de l'any 1644, al carrrer del Doctor Ferran, 1.
A Igualada fou autor de la casa Josep Albereda, situada a la Rambla General Vives, 39. És un edifici entre mitgeres de planta baixa més tres pisos, edificada entre 1908 i 1910. La façana imita un encoixinat, amb trencaaigües rematats amb mènsules esculpides. El pis principal té balcó corregut, i hi ha una capelleta entre els dos portals. A Igualada també projectà el gener de 1912 un edifici al Passeig Verdaguer 100, desaparegut l'any 1976, promogut per Josep Vidal i Carulla.
A Terrassa fou autor de la reforma de la Casa Mercè Pous (1915).
A Sant Vicenç dels Horts se li atribueix el Casal Turó (1922) i Can Comamala (1922).
Va morir el 29 de novembre de 1930 a l'edat de 79 anys. La casa mortuòria s'instal·là al carrer Canuda, 13, 3r 1a, i les seves despulles anaren a l'església parroquial de Santa Anna, i d'allí al Cementiri Nou.
* Casa Josep Albereda (Igualada, 1910)
* Casa Pous Cunill (Terrassa, 1915)
* Can Sala (Barcelona, 1919)
* Casal Turó (Sant Vicenç dels Horts, 1922)
* Can Comamala (Sant Vicenç dels Horts, 1922)

## Referències

* 1 2 «Josep Masdéu i Puigdemasa». El poder de la palabra.
* ↑ «Naixements 1852, núm. 3206». AMCB, 25-09-1852.
* ↑ «Casa Josep Albereda». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ Llacuna i Ortínez, 1983.
* ↑ «Casa Mercè Pous». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Casal Turó». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ La Vanguardia, 30-11-1930, p. 29.

## BIbliografia

* Llacuna i Ortínez, Pau «El modernisme a Igualada». Miscellanea Aqualatensia, 3, 1983, pàg. 247-288.
# Plèiades (mitologia)

Segons la mitologia grega, les Plèiades (Πληίαδες, segons Pierre Grimal. Πέλειαι, Πέλειδες, segons José M. Pabón S. de Urbina; en singular, Πληϊάς o Πλειάς, Plèiada o Plèiade) foren nimfes, filles d'Atlas i de Plèione.
Eren set, conegudes com a Alcíone, Astèrope, Celeno, Electra, Maia, Mèrope i Taígete. Segons un fragment d'un poema de Cal·límac les Plèiades eren filles d'una reina de les amazones i van instituir les festes nocturnes i els cors de danses. Els noms de les Plèiades, segons aquesta tradició, eren Còcimo, Glaùcia, Protis, Partènia, Maia, Estonìquia, Làmpado. També Calipso i Dione són considerades a vegades Plèiades.
Totes les Plèiades es van casar amb déus, excepte Mèrope, que es casà amb Sísif, cosa que la feia avergonyir, i per això, l'estel li era consagrat brillava menys. De vegades es deia que els dos fundadors de la ciutat que després va ser Trezè, Hiperet i Antas, eren fills de Posidó i Alcíone. I Nicteu, era considerat de vegades un fill de Posidó i Celeno.
Segons la llegenda, les Plèiades, acompanyades de Plèione, eren a Beòcia quan es van trobar amb el temible caçador Orió, que les va desitjar. Durant cinc anys les va perseguir, però les Plèiades van ser transformades en colomes. Van volar tan amunt que van arribar al cel i allà van quedar fixades com un grup d'estels de la constel·lació del Taure per Zeus, que se'n havia apiadat.
Segons altres, el motiu de la transformació en estels fou el dolor que sentiren quan Zeus va castigar el seu pare Atlas a suportar el cel sobre les seves espatlles. També es deia que les Plèiades i les seves cinc germanes, les Híades, van ser transformades en estels després de la mort de Hiant, germà seu, quan el va mossegar una serp.
Electra, de qui descendien els reis troians, a causa del dolor que li causà la caiguda de Troia va abandonar les seves germanes i es va convertir en cometa.

## Vegeu també

* Plèiades (astronomia)
* Karatgurk

## Referències

* ↑ Alberich, Joan [et al.].. Diccionari llatí-català de noms propis. Columna, p. 146. «Plēiădes, um: f, pl: Plèiades. (...) Plēias, Plēiădis: f: Plèiada.»
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1373. ISBN 9788441224223.
* ↑ Pabón S. de Urbina, José M. Diccionari Manual Grec clàssic-català. Capellades: Vox, 2011, p. 465-466. ISBN 978-84-7153-909-0.
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana, 1997, p. 178 (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461.
* ↑ «Plèiades». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Troezen (Τροιζήν)». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood (en anglès). Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 443. ISBN 9788496061972.
# Schistura deignani

Schistura deignani és una espècie de peix de la família Balitoridae i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Tailàndia.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Banarescu, P. i T. T. Nalbant 1995: A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 35: 429-495.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jayaram, K. C. 1981: The freshwater fishes of India, el Pakistan, Bangladesh, Burma and Sri Lanka--a handbook: i-xxii + 1-475, Pls. 1-13. Zoological Survey of India.
* Kottelat, M. «Zoogeography of the fishes from Indochinese Inland waters with an annotated check-list» (PDF) (en anglès). Bulletin Zoölogisch Museum, Universiteit van Amsterdam, 12, 1, 1989, pàg. 1-55.
* Kottelat, M. 1990: Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Vietnam: 1-262. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic, Alemanya.
* Kottelat, M. 2000. Diagnoses of a new genus and 64 new species of fishes from Laos (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Bagridae, Syngnathidae, Chaudhuriidae and Tetraodontidae). J. South Asian Nat. Hist. v. 5 (núm. 1): 37-82.
* Menon, A. G. K. 1987: The fauna of India and the adjacent countries. Pisces. Vol. IV.: i-x + 1-259, Pls. 1-16. Teleostei - Cobitoidea. Part 1. Homalopteridae. Zoological Survey of India.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Smith, H. M. 1945. The fresh-water fishes of Siam, or Thailand. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 188: i-xi + 1-622, Pls. 1-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.