OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Haworthia retusa var. nigra

Haworthia retusa var. nigra, és una varietat de Haworthia retusa del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia retusa var. nigra, descrita anteriorment com a varietat de mutica, és una mena de transició entre retusa i mutica. Generalment, la seva roseta de 6 a 8 cm de diàmetre, no fa fillols. Les fulles són de color verd clar a verd molt fosc. Originalment es va descriure a partir de Kransriviermond a partir d'un clon molt fosc; per això del nom. Tanmateix, la resta de la població en altres localitats és verda "normal".

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Oriental, concretament es troba al voltant de Heidelberg, al sud fins a Kransriviermond, a l'oest fins a la meitat del Swellendam i a l'est, fins a Spitskop. Està molt més estès del que es pensava. La forma més intensa es troba a la granja Morning Star, on alguns clons són suaus i altres, les seves fulles són rugoses; pot ser degut a la població de mirabilis propera (300 m). Prop d'Spitskop, a l'oest de Riversdal apareixen algunes formes intermèdies amb retusa, igual que a la població de Pienaarsrivier. Al nord-oest de Heidelberg, a Klipdrift, hi ha una població amb signes de turgida. I. Breuer utilitza el nom H. chromutica per a aquesta espècie.

## Taxonomia

Haworthia retusa var. nigra va ser descrita per (M.B.Bayer) M.B.Bayer i publicat a Haworthia Update 7(4): 36, a l'any 2012.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
retusa: epítet llatí que significa "contundent o amb un vèrtex arrodonit".
var. nigra: epítet llatí que significa "negre".

## Referències

* 1 2 3 Jilemicky, Jakub. «Haworthia retusa var. nigra» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 16 juliol 2021].
* ↑ «Haworthia retusa var. nigra» (en anglès). World Checklist of Selected Plants Families. (WCSP). Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-16. [Consulta: 16 juliol 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès). [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Imatges de Haworthia retusa var. nigra
# Haworthiopsis scabra var. lateganiae

Haworthiopsis scabra var. lateganiae, coneguda abans com Haworthia scabra var. lateganiae, és una varietat de Haworthiopsis nigra i està dins del gènere Haworthiopsis.

## Descripció

Haworthiopsis scabra var. lateganiae és una suculenta on la seva roseta fa una grandària entre 4 a 6 cm de diàmetre. Les fulles de color verd clar més gran. S'assembla a la varietat starkiana, les diferències són més llargues, les fulles més esveltes i el color és més verdós.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat es distribueix a la província sud-africana Cap Occidental, concretament a l'oest de De Rust, al voltant de Klein Kruis i Groot Kruis. Creix molt a prop de Haworthiopsis scabra i Haworthia arachnoidea var. setata. A la natura forma grups.

## Taxonomia

Haworthiopsis scabra var. lateganiae va ser descrita per (Poelln.) G.D.Rowley i publicat a Alsterworthia Int., Special Issue 10: 5, a l'any 2013.

### Etimologia

Haworthiopsis: La terminació -opsis deriva del grec ὀψις (opsis), que significa "aparença", "semblant" per la qual cosa, Haworthiopsis significa "com a Haworthia", i que honora al botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
scabra: epítet llatí que significa "aspre, escabrosa".
var. lateganiae: epítet en honor de la senyora Lategan.

### Sinonímia

* Haworthia lateganiae Poelln., Desert Pl. Life 9: 103 (1937). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia starkiana var. lateganiae (Poelln.) M.B.Bayer, Haworthia Handb.: 128 (1976).
* Haworthia scabra var. lateganiae (Poelln.) M.B.Bayer, Haworthia Revisited: 195 (1999).

## Referències

* 1 2 3 4 Jilemicky, Jakub. «Haworthia scabra var. lateganiae» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 30 setembre 2021].
* ↑ «Haworthiopsis scabra var. lateganiae». Reial Jardí Botànic de Kew. Arxivat de l'original el 2021-09-30. [Consulta: 30 setembre 2021].
* ↑ «-opsis». [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets» (en anglès), 2019. [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Sinonímia de Haworthiopsis scabra var. lateganiae». Reial Jardí Botànic de Kew. [Consulta: 30 setembre 2021].
# Ladislav Vácha

Ladislav Vácha (Brno, Imperi Austrohongarès 1899 - Zlín, Txecoslovàquia 1943) fou un gimnasta artístic txecoslovac, guanyador de cinc medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 21 de març de 1899 a la ciutat de Brno, capital de la regió de Moràvia, que en aquells moments estava situada a l'Imperi Austrohongarès i que avui dia forma part de la República Txeca.
Va morir el 28 de juny de 1943 a la ciutat de Zlín, que en aquells moments formava part de Txecoslovàquia i que avui dia forma part de la República Txeca.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica), on finalitzà quart en la competició masculina per equips, guanyant així un diploma olímpic.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França) aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova d'anelles i d'escalada de corda, a més de finalitzar sisè en el concurs individual, les barres paral·leles i salt sobre cavall lateral, i desè en la prova de salt sobre cavall com a resultats més destacats.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos), la seva última participació olímpica, aconseguí guanyar tres medalles: la medalla d'or en la prova de barres paral·leles i la medalla de plata en les proves per equips i anelles. Així mateix finalitzà novè en la prova individual, dotzè en la prova de barra fixa, divuitè en la prova de salt sobre cavall i quaranta-cinquè en la prova de cavall amb arcs.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat sis medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, entre elles una medalla d'or.
Va morir durant la Segona Guerra Mundial, poc després de ser interrogat per la Gestapo per les seves activitats de resistència.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Ladislav Vácha». [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Olympedia – Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Ladislav Vácha» (en txec). [Consulta: 21 octubre 2024].
# Tina Kandelaki

Tina Kandelaki (en rus: Тина Канделаки; en georgià: თინათინ კანდელაკი; Tbilisi, 10 de novembre 1975) és una periodista, presentadora de televisió i productora russogeorgiana. També és co-propietària de la companyia Apostol.
Es va fer conèixer internacionalment quan va afegir el seu testimoniatge a les acusacions d'assetjament sexual que afecten la cantant estatunidenca Katy Perry el 17 d'agost del 2019.

## Referències

* ↑ «Second Katy Perry sexual misconduct accuser comes forward» (en anglès). News.com.au, 17-08-2019. Arxivat de l'original el 18 d’agost 2019 [Consulta: 18 agost 2019].
# Zeitpyramide

Zeitpyramide és una obra d'art públic de Manfred Laber en construcció a la ciutat alemanya de Wemding. La piràmide es va iniciar el 1993, el 1.200è aniversari de la fundació de Wemding, trigarà 1.168 anys a completar-se i s'espera que s'acabi l'any 3183. A data de 2023, s'han col·locat els quatre primers dels 120 blocs previstos.
El finançament inicial del projecte es va aconseguir a través de donacions d'empreses locals que, per exemple, van subministrar de manera gratuïta els materials per a la base de formigó. El projecte és administrat per una fundació amb seu a Wemding.

## Descripció

La ciutat de Wemding es remunta a l'any 793 i va celebrar el seu 1.200è aniversari el 1993. Zeitpyramide («piràmide del temps») va ser concebuda per l'artista local Manfred Laber (1932–2018) el juny del 1993 per a donar a les persones una idea del que aquest temps realment suposa. El pla consisteix a col·locar 120 blocs, un cada deu anys, fet que comporta 1.190 anys en total. El material dels blocs utilitzats no és fix i es pot modificar en generacions futures depenent de la disponibilitat.
La piràmide es compondrà de quatre nivells de 8, 6, 4 i 2 blocs de costat, successivament. Cada bloc té una mida de 1,2 m d'amplada, 1,2 m de fons i 1,8 m d'alçada. L'espai entre bloc i bloc és de 0,6 m en les dues direccions, per la qual cosa la piràmide finalitzada tindria unes dimensions de 13,8 m de costat i 7,2 m d'alçada.
La piràmide estarà acabada per a l'any 3183, en el seu estat actual, està en una plataforma de formigó en una lloma a l'extrem nord de Wemding. El primer bloc es va col·locar a l'octubre de 1993. El quart i més recent bloc, de 6,5 tones, es va col·locar a les 15.06 el 9 de setembre de 2023.

## Referències

* ↑ Álvarez, Jorge. «La Pirámide del Tiempo, el monumento que no se terminará hasta el año 3183» (en espanyol europeu), 11-02-2025. [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ «... die Stadt der Zeitpyramide...». wemding.de. Arxivat de l'original el 19 de julio de 2011. [Consulta: 18 agost 2019].
* 1 2 «Sitio oficial de Zeitpyramide». https://wp.cafeschlecht.de. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Der Wemdinger wurde 86 Jahre alt. Eine Stiftung will sein Langzeitprojekt fortführen». https://www.augsburger-allgemeine.de. Arxivat de l'original el 19 de agosto de 2019. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Denkmal oder Utopie?» (en alemany), 30-06-2013. [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ Fisher, Richard «Until 3183 A.D., This Public Sculpture Is a Work in Progress» (en anglès). The New York Times, 14-09-2023. ISSN: 0362-4331.
# Rho d'Aquari

Rho d'Aquari (ρ Aquarii) és una estrella de la Constel·lació d'Aquari.
Ro d'Aquari és una gegant blanca-blava del tipus B de la magnitud aparent és 5,35. Està aproximadament a 740 anys llum de la Terra.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational Velocities of B Stars» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 7-2002, pàg. 359–365. DOI: 10.1086/340590.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.

## Enllaços externs

* SIMBAD, Ro Aqr(anglès)
* Aladin previewer, imatge(anglès)
# Ctenogobius chengtuensis

Ctenogobius chengtuensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13). 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hwang, H.C., P.C. Yueh i S.F. Yu, 1982. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 1 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, la Xina. 173 p.
* ↑ Zhu, S.-Q., 1995. Synopsis of freshwater fishes of China. Jiangsu Science and Technology Publishing House i-v + 1-549.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C. R. i E. A. Lachner, 1966. The status of Ctenogobius Gill (Pisces: Gobiidae). Copeia 1966 (núm. 4): 867-869.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Escut de Santa Maria de Besora

L'escut oficial de Santa Maria de Besora té el següent blasonament:
    Escut caironat partit: 1r. de gules, un mont d'or movent de la punta somat d'un castell d'argent tancat de sable; 2n. de sable, 3 pals d'argent. Per timbre una corona de marquès.

## Història

Va ser aprovat el 29 de gener de 1987 i publicat al DOGC el 6 de març del mateix any amb el número 812.
S'hi representa el castell de la localitat dalt d'un turó i les armes dels Besora (barons i, des de 1698, marquesos): tres pals d'argent sobre camper de sable. La corona recorda que el castell fou el centre del marquesat de Besora.

## Vegeu també

* Escuts i banderes d'Osona
* Marquesat de Besora

## Referències

* 1 2 «DECRET 42/1987, de 29 de gener, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Santa Maria de Besora per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 812. Generalitat de Catalunya, 06-03-1987. [Consulta: 23 juny].
# Åkermanita

L'åkermanita és un mineral de la classe dels silicats, del grup de la mel·lilita. Va ser nomenada així en honor d'Anders Akerman, un metal·lúrgic suec.

## Característiques

Forma una sèrie de solució sòlida amb la gehlenita, substituint gradualment el magnesi per alumini. Es pot presentar en forma de cristalls prismàtics curts o tabulars fins, que poden semblar aixafats, o en cubs modificats octaèdricament. També pot aparèixer en forma granular massiva.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'åkermanita pertany a «09.BB - Estructures de sorosilicats, grups Si₂O₇, sense anions no tetraèdrics; cations en coordinació tetraèdrica [4] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: cebollita, gehlenita, gugiaïta, hardystonita, jeffreyita, okayamalita, alumoåkermanita, barylita, clinobarylita i andremeyerita.

## Formació i jaciments

Es forma com a producte del contacte metamòrfic entre roques limolites silícies i dolomies, així com en roques de fàcies de la sanidina. També pot formar-se a partir de magmes alcalins enriquits en calci. Sol trobar-se associada a una sèrie de minerals rars, entre els més comuns estan la forsterita, la grossulària o el diòpsid.

## Referències

* ↑ Åkermanita Mindat
* ↑ American Mineralogist 92 (2007), 1685
# Escut de Benifato

L'escut de Benifato és el símbol representatiu oficial de Benifato, municipi de la comarca de la Marina Baixa, al País Valencià. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. Truncat. Al primer quarter, en camp d'atzur, una balança d'argent. Al segon quarter, en camp de gules, tres cards d'or ben ordenats. Per timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 2 de juliol de 2003, publicada al DOGV núm. 4.558, de 4 d'agost de 2003.
Les balances són l'atribut de sant Miquel, patró del poble. A sota, les armes parlants dels Cardona, marquesos de Guadalest i antics senyors de Benifato.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Marina Baixa.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* ↑ «Resolució de 2 de juliol de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Benifato (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.558, 04-08-2003, pàg. 20.805.
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 225 [Consulta: 12 setembre 2015].
# Escut de Besalú

L'escut oficial de Besalú és un dels símbols d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:
    Escut caironat partit: 1r. de gules, una creu patriarcal d'or; 2n. d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona de comte.

## Disseny

La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És un escut partit en dues particions. A la primera partició, de color vermell (gules), hi ha una creu patriarcal de color groc (or). A la segona partició, de color groc (or), hi ha quatre pals vermells (de gules).
L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona nobiliària, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar els escuts dels municipis que històricament han estat cap o centre d'un principat, ducat, marquesat, comtat, vescomtat o baronia. En aquest cas, es tracta d'una corona de comte, en ser Besalú cap del Comtat de Besalú.

## Història

Va ser aprovat el 7 de juny de 1989 i publicat al DOGC el 26 del mateix mes amb el número 1160.
La creu patriarcal, que representa la veracreu de Besalú, és el senyal tradicional del municipi, que fou el centre d'un dels comtats originaris de Catalunya, fet representat per la corona comtal dalt de l'escut. Els quatre pals de Catalunya recorden que el comtat de Besalú va unir-se al casal de Barcelona a partir del 1111, per manca de descendència de Bernat III. Respecte a l'antic escut de Besalú, a part de la forma caironada i la corona, el canvi més important fou el color de la creu patriarcal, que passà de ser negra (sable) a ser groga (d' or).

## Vegeu també

* Bandera de Besalú
* Escuts i banderes de la Garrotxa

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Besalú.» (pdf). DOGC núm 1160. Generalitat de Catalunya, 26-06-1989. [Consulta: 25 juny 2010].
* 1 2 «DECRET 139/2007, de 26 de juny, pel qual es regulen la denominació, els símbols i el registre d'ens locals de Catalunya.» (pdf). DOGC núm. 4.914. Generalitat de Catalunya, 28-06-2007. [Consulta: 3 gener 2013].
* ↑ Antic escut de Besalú

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament Arxivat 2008-08-20 a Wayback Machine.
# Escut de Bolvir

L'escut oficial de Bolvir té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una estrella d'argent acostada de 2 relles de sable. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 13 de desembre de 1991 i publicat al DOGC el 27 del mateix mes amb el número 1534.
L'estrella d'argent és un senyal tradicional de l'escut de Bolvir. Les dues relles a banda i banda de l'estrella fan referència a la importància de l'agricultura en l'economia del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Cerdanya

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Bolvir.» (pdf). DOGC núm. 1534. Generalitat de Catalunya, 27-12-1991. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Breda

L'escut oficial de Breda té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat: 1r. de gules, un monestir obert d'or; 2n. d'or, una cabra de sable i la bordura de peces de sable. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 7 de novembre de 1994 i publicat al DOGC el 16 del mateix mes amb el número 1973.
S'hi representa el monestir de Sant Salvador, edifici emblemàtic de l'art romànic del segle xi, amb les seves torres llombardes. A sota hi ha les armes parlants dels vescomtes de Cabrera, senyors de la vila.

## Vegeu també

* Bandera de Breda
* Escuts i banderes de la Selva

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 7 de novembre de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Breda.» ( PDF). DOGC núm. 1973. Generalitat de Catalunya, 16-11-1994. [Consulta: 25 juny].
# François Marcillac

François Marcillac (Ginebra, 1 de maig de 1817 - 9 de març de 1879) fou un músic i musicòleg suís.
Viatjà arreu d'Europa en ser preceptor d'una adinerada família russa, recollint abundant material per escriure una Història de la Música moderna i dels músics cèlebres italians, alemanys i francesos, des de l'era cristina fins als nostres dies, amb un atles de 22 mapes. Instituit el 1836, secretari del príncep Louis de Wittgenstein a Sant Petersburg (1837-1846), preceptor a Vilnius (1847), retornat a Ginebra esdevenia professor dins les institucions privades, negociant (1860) i home de lletres (1872). El 1876 fou nomenat membre del Comité del Conservatori (1852-1876). També va escriure el treball, L'enseignement populaire de la musique d'aprés la méthode Chevé, imprès a Ginebra el 1862.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 1350. (ISBN 84-239-4532-4)
# Escut de Cabanelles

L'escut oficial de Cabanelles té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, 2 cabanes d'or acompanyades al cap d'una coloma d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 25 de novembre del 2003 i publicat al DOGC el 24 de desembre del mateix any amb el número 4037.
Les dues cabanes petites són un element parlant al·lusiu al nom del poble. El colom del damunt fa referència a santa Coloma, patrona de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/3936/2003, de 25 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Cabanelles.» ( PDF). DOGC núm. 4037. Generalitat Catalunya, 24-12-2003. [Consulta: 7 juny 2009].
# Escut de Calaf

L'escut oficial de Calaf té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un gos passant d'or acompanyat al cap d'un card de 3 flors d'or. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 15 de novembre de 1991 i publicat al DOGC el 29 de novembre del mateix any amb el número 1524.
El gos, o ca, és el senyal parlant tradicional que fa referència al nom de la població. El card d'or sobre camper de gules prové de les armes parlants dels comtes de Cardona, senyors de la vila.

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Calaf.» (pdf). DOGC núm. 1524. Generalitat de Catalunya, 29-11-1991. [Consulta: 23 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia
# Escut de Caldes de Montbui

L'escut oficial de Caldes de Montbui té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat i semipartit:al 1r d'or, una caldera de sable; 2n d'argent, una creu plena de gules; i al 3r d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Es va aprovar el 31 de maig de 1994 i publicat al DOGC el 15 de juny del mateix any amb el número 1909.
La caldera és un símbol parlant que fa referència al nom de la vila i a la seva antiga relació amb les aigües termals, ja reflectida en el nom llatí d'Acquae Calidae. D'aquells temps encara en queden els banys romans (segle ii), ben conservats.
La segona meitat de l'escut porta les armes de Barcelona (la creu de Sant Jordi i els Quatre Pals reials), ja que la vila de Caldes fou a l'edat mitjana un "carrer de Barcelona", és a dir era possessió directa de la ciutat comtal, i els seus habitants tenien els mateixos drets i privilegis que els de la capital.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 31 de maig de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Caldes de Montbui.» (pdf). DOGC núm. 1909. Generalitat de Catalunya, 15-06-1994. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental