OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Igors Ždanovs

Igors Ždanovs, també citat com a Ígor Zhdanov (letó: Igors Ždanovs; rus: Игорь Николаевич Жданов; Cesvaine, Letònia, 27 de juliol de 1920 – Rīga, Letònia, 25 de desembre de 1996) fou un mestre d'escacs letó, que també va fer de mestre, entrenador, organitzador i periodista, vinculat al món dels escacs. Igor Zhdanov va començar a jugar als escacs a vuit anys, i ho va continuar fent fins a la seva mort.
Una de les seves activitats favorites era la de fer lectures a la Universitat Cultural d'Escacs de Rīga. Va estudiar a l'Institut Estatal de Riga núm. 1 i després de la seva graduació el 1938 va continuar estudis de filosofia alemanya a la Universitat de Letònia.

## Resultats destacats en competició

A 18 anys Igor Zhdanov va guanyar el campionat d'escacs de Riga. A continuació va jugar i guanyar molts torneigs, inclòs el campionat de Letònia de 1943. A la Letònia soviètica hi va assolir el títol de Mestre Candidat el 1948 i el de Mestre el 1964. Els seus millors resultats al campionat de Letònia després de la II Guerra Mundial foren un segon lloc el 1948, empatat amb Augusts Strautmanis, i un segon lloc el 1964.
El 1991 va guanyar el torneig sènior de Heilbronn, Alemanya.

### Participació en competicions per equips

Igor Zhdanov va jugar representant Letònia al campionat soviètic per equips de 1953, i per l'equip letó "Daugava" a la Copa soviètica per equips de 1964, 1968, i 1974.

## Referències

* ↑ «Historial del Campionat d'escacs de Lètònia (fins a 2006)» (en castellà). ajedrezdeataque.com. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ «ch Letònia 1948». Al20102007.narod.ru, 30-10-1948. [Consulta: 17 desembre 2011].
* ↑ «ch Letònia 1964». Al20102007.narod.ru. [Consulta: 17 desembre 2011].
* ↑ Wojciech Bartelski. «Soviet Team Chess Championship: Igors Ždanovs». OlimpBase. [Consulta: 17 desembre 2011].
* ↑ Wojciech Bartelski. «Soviet Team Chess Cup: Igors Ždanovs». OlimpBase. [Consulta: 17 desembre 2011].

## Bibliografia

* Žuravļevs, N.; Dulbergs, I.; Kuzmičovs, G. (1980), Latvijas šahistu jaunrade, Rīga, Avots., pp. 66 – 68 (en letó).
# Paul Umlauft

Paul Umlauft (Meißen, 27 d'octubre de 1853 – Dresden, 7 de juny de 1934) fou un compositor i crític musical alemany.
Estudia en el Conservatori de Leipzig i de 1879 a 1883 fou titular de la pensió atorgada per la Fundació Mozart. Va cultivar quasi tots els gèneres, havent de mencionar entre les seves obres:
* Agandecca, per a cor d'homes, solo i orquestra;
* Mittelhochdeutches Liederspiel, a 4 veus soles amb acompanyament de piano;
* Evanthia, òpera (1893);
* Betrogene Betrüger, òpera (1899) i d'altres composicions.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 65. pàg. 949 (ISBN 84-239-4565-0)
# Pseudotropheus longior

Pseudotropheus longior és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: Tanzània.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Seegers, L. 1996. The identity of Pseudotropheus elongatus, with the description of P. longior from Mbamba Bay, Tanzania, and notes on Genyochromis mento (Teleostei: Cichlidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters. An international journal for field-orientated ichthyology. v. 7 (núm. 2): 97-110.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mizuko Takahashi

Mizuko Takahashi (japonès: 高橋 瑞子, Takahashi Mizuko, 24 d'octubre de 1852—28 de febrer de 1927) va ser una llevadora i metgessa japonesa, la tercera dona en exercir la professió al Japó i una de les primeres en lluitar pels drets de les dones a estudiar medicina.

## Biografia

Va néixer a l'antiga província de Mikawa, dintre de l'actual prefectura d'Aichi. Va ser la petita de nou germans del clan Nishio, essent filla de Rokuro Takahashi. Va perdre els seus pares als 11 anys i es va traslladar a Tòquio amb la seva tia, que la va convertir en la seva filla adoptiva. Quan va complir els 25 anys es va casar, però ben aviat es va divorciar.
Takahashi va decidir estudiar medicina, tanmateix va trobar-se nombroses dificultats des del govern, que no permetia que les dones accedissin a la carrera, i per això es va convertir en una de les primeres, juntament amb Ginko Ogino i d'altres, en lluitar pels drets de les dones a estudiar la carrera de medicina. Per aquesta raó, primer va decidir esdevenir llevadora i el 1880 va començar sota la tutela de Tsukui Isogo a Maebashi. L'any 1883 es va traslladar a Tòquio, on va examinar-se dels coneixements adquirits i va obtenir el títol de llevadora. Va treballar durant un temps a l'hospital d'Osaka, però l'any següent, gràcies a les diverses peticions que va presentar ella i altres dones, el govern japonès finalment va accedir a que les dones poguessin ser metgesses. Per això va tornar a intentar matricular-se en una escola de medicina, però la sol·licitud li va ser denegada. Llavors va decidir anar a l'escola mèdica Saisei Gakusha i va apostar-se davant de la porta durant tres dies i tres nits fins que el seu director va accedir a rebre-la i mantenir una entrevista cara a cara i, finalment, va decidir admetre-la.
El novembre de 1887 va aprovar l'examen i va graduar-se, esdevenint la tercera dona en obtenir el títol de metgessa al Japó. Immediatament va obrir la Clínica Takahashi al barri de Nihonbashi de Tòquio. El 1891 va fer un viatge d'estudis a Alemanya i va ser convidada a les classes de ginecologia a la Universitat de Berlín. Tanmateix, va haver de tornar al Japó l'any següent a causa d'una malaltia. Continuà exercint la professió fins que va retirar-se el 1918, als 60 anys.
Va morir el 1927, havent manifestat abans el desig de donar el seu cos a la ciència.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Hane, Mikiso. Reflections on the Way to the Gallows: Rebel Women in Prewar Japan (en anglès). Berkeley, Los Angeles i Londres: University of California Press, 1988, p. 15.
* 1 2 3 Mulhern, Chieko Irie. Heroic with Grace: Legendary Women of Japan (en anglès). Londres i Nova York: Routledge, 2015, p. 219.
* 1 2 3 «高橋瑞子女史訪問記 (Takahashi Mizuko Joshi Tanbō-ki)». 本女医会雑誌 (Nihon Joi-kai Zasshi), núm. 233, 01-05-2018, pàg. 9-10. Arxivat de l'original el 27 de gener 2021 [Consulta: 16 novembre 2020].
* 1 2 3 4 5 6 7 «高橋 瑞子» (en japonès). Kotobank. Asahi Shimbun. [Consulta: 16 novembre 2020].
* ↑ Delap, Lucy; Dicenzo, Maria; Ryan, Leila. Feminism and the Periodical Press 1900-1918. Abingdon: Routledge, 2006.
# Iguanodectes polylepis

Iguanodectes polylepis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Madeira i Purus al Brasil.

## Referències

* ↑ Cope, E. D. 1872.On the fishes of the Ambyiacu River. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 23: 250-294, Pls. 3-16.
* ↑ Géry, J. 1993. Description de trois espèces nouvelles du genre Iguanodectes (Pisces, Characiformes, Characidae), avec quelques données récentes sur les autres espèces. Revue française d'Aquariologie Herpetologie v. 19 (núm. 4) for 1992: 97-106.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1970. Le genre Iguanodectes Cope (Pisces, Characoidei). Amazoniana v. 2 (núm. 4): 417-433.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moreira, C. 2003. Characidae - Iguanodectinae (Characins, tetras). p. 172-181. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* «Iguanodectes polylepis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Evangeline Florence

Evangeline Florence (Cambridge, Massachusetts, 12 de desembre de 1873 - Kensington, Londres, Regne Unit, 1 de novembre de 1928) fou una soprano de concert estatunidenca.
Fou deixebla d'Edna Hall, a Boston, i de Madame Lehmann, a Londres. Feu la seva presentació en públic el 1892 en un concert celebrat al St. Jame's Hall, amb èxit clamorós. Guanyà un sòlid renom com a soprano de concert, gènere que cultivà quasi exclusivament fins a la seva retirada de l'escena per matrimoni. L'extensió de la seva veu era extraordinari, excedint en tres o quatre notes en el registre agut a la cèlebre Adelina Patti.
A més de la seva faceta interpretativa, Florence participà activament en la Society of Women Musicians, sent la seva presidenta l'any 1926.

## Referències

* ↑ «Famous Singer». Kensington Post, 16-11-1928, pàg. 4.
* ↑ Kutsch, Karl-Josef; Riemens, Leo. Großes Sängerlexikon (en alemany). Volum 4. 2003. Múnic: K.G.Saur, p. 1496. ISBN 3-598-11598-9.
* ↑ Society of Women Musicians. MS 10849 - Annual report 1971, 1971.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 115 ISBN 84-239-4524-3
# Paul Viardot

Paul Viardot (Vaudoy-en-Brie, Illa de França, 20 de juliol de 1857 - 1941) fou un violinista i musicògraf francès.
Fill de Louis Viardot i Pauline i germà de la compositora Louise, estudià el violí a París amb Leonard i es presentà en aquesta capital i a Londres, havent dirigit com a suplent l'orquestra de l'Òpera de París.
A més va publicar:
* Histoire de la musique, (1904).
* Rapport oficial sur la musique in Scandinavie, (1908),
* Souvenirs d'un artiste, (1910).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 68, pàg. 147 (ISBN 84-239-4568-5)
# Herichthys carpintis

Herichthys carpintis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C-33 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: conca del riu Panuco (Mèxic).

## Referències

* 1 2 3 «Herichthys carpintis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Conkel, D., 1993. Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Burgess, W. E., 2000: The Cichlasoma story. Herichthys, the break-up. Tropical Fish Hobbyist v. 48 (núm. 11): 44-54.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pseudotropheus purpuratus

Pseudotropheus purpuratus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: és una espècie de peix endèmica del llac Malawi.

## Referències

* 1 2 «Pseudotropheus purpuratus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C., 1991. Pseudotropheus. p. 401-415. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Konings, A. (2018). "Pseudotropheus purpuratus." 2018 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2018. [Consulta: 15 abril 2023]

## Bibliografia

* Johnson, D. S. 1976. Two new cichlids of the Mbuna group from Malawi with a discussion of several bicuspid toothed Labidochromis sp. Today's Aquarist v. 2 (núm. 3): 17-24.
# Iksookimia pumila

Iksookimia pumila és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-oest de Corea.

## Referències

* ↑ Nalbant T. T. 1993. Some problems in the systematics of the genus Cobitis and its relatives (Pisces, Ostariophysi, Cobitidae). Rev. Roum. Biol. Ser. Biol. Anim. v. 38 (núm. 2). 101-110.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Iksookimia pumila». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kim, I.-S. i J.-Y. Park 1997. Iksookimia yongdokensis, a new cobitid fish (Pisces: Cobitidae) from Korea with a key to the species of Iksookimia. Ichthyol. Res. 44(3):249-256.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül. 615p.
* ↑ Kim, I.-S. 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.:1-629.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Evarist Vallès i Rovira

Evarist Vallès i Rovira (12 de juliol de 1923 a Pierola (Barcelona)- 23 de febrer de 1999 a Figueres) fou un pintor català.

## Biografia

És el segon d'onze fills. Estudia batxillerat a l'IES Ramon Muntaner de Figueres on rep les seves primeres lliçons de pintura del pintor i aquarel·lista Ramon Reig. Cursà preparatori seguit de dos anys de Dret, paral·lelament a una iniciació estètica seguint els principis del manifest surrealista. Al maig de 1946, malalt de pneumònia, és ingressat en el sanatori del Brull al Montseny. Durant la seva convalescència decideix consagrar-se totalment a la pintura i abandona els seus estudis. A l'abril, guarit, realitza el seu primer viatge a Madrid.
L'any 1948 fa la seva primera exposició a la Sala Icària de Figueres, on va conèixer, acabat de tornar d'una llarga estada a Nova York, Salvador Dalí. Seria l'inici d'una gran amistat personal i d'un mutu respecte professional. Dalí, el seu amic el poeta Carles Fages de Climent (en memòria de qui va participar en una exposició col·lectiva l'any 1969 a la Sala Rovira de Barcelona), o els també pintors Bartomeu Massot, Ramon Pitxot i Joan Sibecas van ser alguns dels intel·lectuals i artistes empordanesos amb qui Vallès va col·laborar en diferents etapes de la seva vida.
L'any 1950 fa el seu primer viatge a París per estudiar l'obra de Picasso.
L'any 1961 va ser nomenat "Caballero de la órden del Mérito".
Va ser director del Museu de l'Empordà (1971-1972), on actualment es poden veure diverses obres seves. En aquesta tasca l'ajudà el seu amic i fotògraf, Joaquim Fort de Ribot.
L'any 1979, el seu amic Salvador Dalí el va convidar a participar en la seva gran retrospectiva al Centre Georges Pompidou de París. Aquest mateix any Evarist Vallès celebra una gran mostra antològica al Teatre Museu Dalí.
Des de 1984, Evarist Vallès té una sala permanent amb una mostra del seu treball en pintura i escultura, al Teatre-Museu Gala Salvador Dalí. Aquest mateix any, Vallès, Dalí i Pitxot exposen junts a Dinamarca.
L'any 1999 va fer la seva darrera exposició a la Galeria Canaleta de Figueres. Va morir a Figueres el 23 de febrer de 1999.

## Referències

* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007, p. 231. ISBN 84-95554-27-5.
* ↑ Puig, Arnau «Roda el món i torna al Born.». Bonart [Girona], núm. 142, 8-2011, p.9. ISSN: 1885-4389.
* ↑ Catàleg online a museusenlinia.gencat.cat
* ↑ Museu de l'Empordà. Guia de les col·leccions. Figueres: Museu de l'Empordà, 1999, p. 10 [Consulta: 5 març 2018].

## Enllaços externs

* Fundació Evarist Vallès Arxivat 2010-01-05 a Wayback Machine.
# Ocosia zaspilota

Ocosia zaspilota és una espècie de peix pertanyent a la família dels tetrarògids i a l'ordre dels escorpeniformes.

## Etimologia

L'epítet zaspilota fa referència a les seues inconfusibles grans taques marrons escampades pel cos.

## Descripció

Fa 6,9 cm de llargària màxima. 15 espines i 8 radis tous a l'única aleta dorsal. 3 espines i 5-6 radis tous a l'anal. 28 vèrtebres. Absència d'espines a les superfícies laterals de l'os lacrimal i del primer os suborbital. Els individus més grossos mostren la segona i la tercera espines dorsals molt allargades. Cos amb grans taques irregulars de color marró fosc. Línia lateral contínua i amb 15-18 escates. 10-14 branquiespines (2-4 a la part inferior i 8-10 a la superior). Absència d'aleta adiposa. Aletes pectorals amb cap espina i 12-13 radis tous. Cos nu tret de les escates de la línia lateral. Aletes pelvianes amb 5 radis.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal (entre 192 i 247 m de fondària) i de clima tropical, el qual viu al Pacífic occidental central: els fons fangosos de les illes Filipines.

## Observacions

És verinós per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és de baix a moderat (32 de 100).

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. i E. C. Starks, 1904. A review of the scorpaenoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum Vol. 27 (núm. 1351): 91-175, Pls. 1-2.
* 1 2 3 Poss, S. G. & W. N. Eschmeyer. 1975. The Indo-West Pacific scorpionfish genus Ocosia (Jordan and Starks) (Scorpaenidae, Tetraroginae), with description of three new species. Matsya No. 1: 1-18. Pàg. 9.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 Mandritsa, S. A. i S. I. Usachev, 1990. A new species of the genus Ocosia (Jordan and Starks) (Scorpaeniformes, Tetrarogidae) from the western part of the Indian Ocean. J. Ichthyol. 30(4):130-134. Pàg. 131.
* ↑ Morphology Data of Ocosia zaspilota - FishBase (anglès)
* ↑ Fishes of Australia (anglès)
* ↑ List of Marine Fishes reported from Philippines - FishBase (anglès)
* ↑ Poss, S. G., 1999. Scorpaenidae. Scorpionfishes (also, lionfishes, rockfishes, stingfishes, stonefishes, and waspfishes). P. 2291-2352. A: K. E. Carpenter i V. H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p. Pàg. 2325.
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Bibliografia

* Mandrytsa, S. A., 2001. Lateral line system and classification of scorpaenoid fishes (Scorpaeniformes: Scorpaenoidei). Ph.D. dissertation, Perm University. 1-393. (En rus, resum en anglès).