OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# François Anatole Laurent de Rillé

François Anatole Laurent de Rillé (Orleans, 1828 - Rennes, 1915) fou un compositor i musicòleg francès del Romanticisme.
En un principi es dedicà a la pintura, però no tardà a consagrar-se per complet a la música, que primer estudià amb un mestre italià anomenat Comoghio i després amb Elwart. Es donà a conèixer per un gran nombre de cors per a orfeó que assoliren gran popularitat i passaren a formar part del repertori de quasi totes les entitats d'aquell gènere. Rillé fou president de la comissió d'inspecció de l'ensenyança de cant en el departament del Sena, president honorari de la societat d'autors, compositors i editors de música, president de la comissió d'audicions musicals de l'Exposició Universal de París (1867) i de les de 1878, 1889 i 1900. A més, va tenir al seu càrrec, per espai de trenta-dos anys, un curs d'història de la música en la Sorbona.
Entre les seves composicions (que passant de 400) les més conegudes són les següents: Nöel, Les Martyrs aux Arènes, La Noce de Village, Les ruines de Gaza, Le départ de régiment, Les gondoliers, Prière à la Vierge, Le chant des travailleurs, Les enfants du pécheur, La retraite, Hymne à Sainte Cécile, Les buveurs, Le carillon de Dunkerque, Les batteurs de blé, Marche hongroise, L'Orphéon en voyage, Le soir, Les enfants de Gayant, Malbrough, Le Pardon d'Auray, Les archers de Louis XI, La révolie à Ménphis, La Saint-Hubert, etc.
També és autor de cinc Misses i altres fragments religiosos, de diverses operetes, d'una col·lecció d’Exercices de chant choral pour les Orphéons et les sociétés chorales, d'una manual titulat Du chant choral i de diversos escrits relacionats amb la música

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1115 ISBN 84 239-4529-4
* Enciclopèdia Espasa, vol. 51, pàg. 581. (ISBN-84-239-4551-0)
# François Collin de Blamont

François Collin de Blamont (Versalles, 22 de novembre de 1690 – idem. 14 de febrer de 1760), fou un compositor francès de l'època barroca.
El 1719 era superintendent del rei. Va compondre diversos balls per a la cort, cantates, motets, etc., entre els quals mereixen citar-se per la seva importància: Les fêtes grecques et romaines (1723), que s'estrenaren en l'Opera i li valgueren la creu de Sant Miquel; Le caprice d'Erato (1730), Endymion (1731), Les caractères de l'amour (1738), Les amours du printemps (1739) i, per a les festes de la cort, Zéphire et Flore, i en col·laboració amb el seu alumne Bernard de Bury, Jupiter, vainqueur des Titans i Les fêtes de Thétis.
Defensor de la música antiga contra el partidaris de la italiana, va escriure donant suport a les seves tendències, el llibre: Essai sur les goûts ancians et modernes de la musique française (1754).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 14, pàg. 486. (ISBN 84-239-4514-6)
# François Lamotte

François o Franz Lamotte (Viena o Països Baixos, ~1751 - 7 setembre 1780) fou un violinista, compositor i primer violí de la capella imperial austríaca. Lamotte posseïa un mecanisme prodigiós que li permetia vèncer brillantment les majors dificultats. Deixà tres concerts i sis sonates.
Als dotze anys executà davant l'emperador un concert de la seva composició i als setze era considerat com un dels primers violinistes d'Europa. El 1769 es presentà a París, i Jarnović, gelós del seu jove rival, volgué desacreditar-lo i li proposà que ambdós executessin una simfonia concertant.
| « | Això és molt fàcil, contestà Lamotte. Proposo una altra cosa: vostè em dona un concert de la seva composició i jo en canvi ni dong un de meu perquè l'executi vostè, comprometent-me jo a executar el seu. | » |
Jarnović s'excusà com va poder, i la popularitat del jove artista augmentà.
Després de romandre més d'una any a París, es traslladà a Londres, on va contraure molts deutes i fou empresonat, recobrant la llibertat després d'alguns anys i refugiant-se a Holanda.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 267 ISBN 84 239-4529-4
* http://imslp.org/wiki/Category:Lamotte,_Franz
* https://books.google.cat/books?id=OH1HAAAAYAAJ&pg=PA38&lpg=PA38&dq=Fran%C3%A7ois+Lamotte+1751+1781
* BARBARA BOISITS/OTHMAR WESSELY, Art. Lamotte, Franz in: MGG Online, hrsg. von Laurenz Lütteken, Kassel, Stuttgart, New York: 2016ff., zuerst veröffentlicht 2003, online veröffentlicht 2016, https://www.mgg-online.com/mgg/stable/47720
* https://doi.org/10.1093/gmo/9781561592630.article.15914
# François Servais

François Servais (Sant Petersburg, Rússia, 1846 - Asnières, França, 14 de gener de 1901) fou un escriptor i compositor belga.
Era fill adoptiu de Servais. Va fer primerament estudis literaris, i posteriorment es dedicà a la música. De 1864 a 1867 cursà l'harmonia i la composició amb J. Rufferath, i el 1863 fou deixeble de Liszt, amb el que, anys més tard viatjà per Àustria i Alemanya. En el gran Prix de Rome de 1873 aconseguí el primer premi per la seva cèlebre escena dramàtica per a solo, cors i orquestra, La mort de Tasso, composició que fou executada en els concerts de Brussel·les i de Gant i representada en el teatre d'Anvers.
Va escriure diverses obres líriques que mereixen molta consideració sobre poesies de Victor Hugo, Alfred de Musset, Lamartine i altres poetes francesos. El 1881 dirigí el Festival-Liszt amb tanta mestressa, que fou nomenat pel Govern comanador de l'orde de Leopold. A Brussel·les fundà una societat de concerts simfònics, que dirigí durant molts anys, i també fou director del Théâtre Royal de la Monnaie, de Brussel·les. Va compondre música pel drama Apollonide, peces per a piano, música orquestral i melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 55, pàg. 631 (ISBN 84-239-4555-3)
# Françoise de Montmorency-Fosseux

Françoise de Montmorency-Fosseux —dita «la belle Fosseuse»— (1566 - 6 de desembre de 1641) fou l'amant d'Enric de Navarra (més tard el rei Enric IV de França) a 1579-1581. Fou una cortesana francesa, filla de Pere de Montmorency, baró de Fosseux. Era donzella d'honor de Margarida de Valois, llavors esposa del rei de Navarra i després rei de França amb el nom d'Enric IV. Dotada d'una bellesa extraordinària. El monarca no tardà a fer-la la seva amant, exercint tanta influència sobre ell que inclús obligà a la seva esposa a assistir-la en un part. La reina acceptà aquesta humiliant proposició sense la menor protesta, creient així que guanyaria la voluntat del seu espòs, però fou en va. Enric continuà deixant-se influir per la bella Fosseuse, la qual no perdonava cap ocasió d'indisposar als dos esposos. Després va intervenir Caterina de Mèdici, mare de Margarida, que aconseguí acomiadar a la Fosseuse de la cort el 1582, el que motivà serioses discussions entre el bearnès, d'una banda, i la mare i la filla per l'altra. Pel que fa a la causant de la discòrdia, casà després amb Françóise de Broc, senyor de Saint-Mars-la-Pile, i acabà obscurament la seva vida.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 657 ISBN 84-239-4524-3
# Frederic Hymen Cowen

Frederic Hymen Cowen (Kingston, 29 de gener de 1852 - Londres, 6 d'octubre de 1935) fou un compositor anglès.
Els pares el portaren a Londres quan només contava quatre anys, rebent allí l'educació. Els primers estudis de música els va fer sota la direcció de Benedict i de Gross. El 1865 passà a Leipzig, on estudià amb Hauptmann, Moscheles, Reinecke, Ritcher i Plaidy.
El 1882 fou nomenat director de l'Acadèmia de Música d'Edimburg, i el 1887 succeí a Sullivan com a director de l'Orquestra Filharmònica de Londres. Desenvolupà el mateix càrrec durant l'Exposició de Melbourne (1888-89). El 1896, fou elegit director de la Filharmònica de Liverpool, i dels Concerts de Manchester les seves composicions es comprenen:
* Pauline (1876),
* Thorgrim (1890),
* Signa (1893),
* Harold on thre Norman Conquest (1895),
* una Phantasy of Life and Love (1901),
* Coronation Ode (1902),
* Indian Rhapsody (1903).
* dos oratoris: The Deluge (1878) i Ruth (1887),

## Cantates

* The Corsain (1876),
* John Gilping (1904),
* Suite of English dances (1905),
* The veil (1910),
* My art and my friends (1913),
* el poema simfònic The Language of flowers (1914),
* la comèdia ballet Cupid's Conspiracy, ballable (1916),
* Nonica's blue boy (1917),
* la música d'escenes per The Enchanted Cottage (1922),
* Twelve songs, for my littles ones from Punch (1927).
La producció musical de Cowen és enorme, contant-se quasi 300 obres, entre cants, duets, peces per a piano, etc. El 1910, La universitat d'Edimburg li concedí el títol de doctor en Música.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 15 (ISBN 84-239-4515-4)
# Frederich William Wadely

Frederich William Wadely (Kilderminster, Regne Unit, 30 de juliol de 1882 - 1970) fou un compositor i director d'orquestra anglès.
Estudià en el Reial Col·legi de Música, i ja als tretze anys aconseguí la plaça d'organista de la parròquia de Wolverley, que servà fins al 1900. Després fou organista i mestre de cor de l'església prioral de Malvern, fundant en aquesta població un Unió coral que dirigí fins al 1910.
També fou director dels Concerts Simfònics de Carlisle i de les Societats Musical i Coral de la mateixa ciutat. És autor d'obres religioses, així com de composicions corals amb acompanyament d'orquestra sobre poesies de Longfellow i Tennyson, obertures, variacions simfòniques i dues òperes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 1436 (ISBN 84-239-4569-3)
# Frederick Bridge

Frederick Bridge (Oldbury, Worcestershire, 5 de desembre de 1844 - Aberdeenshire, Escòcia, 18 de març de 1924) fou un compositor i organista anglès.
El seu nom romandrà molt de temps en la memòria dels amants de la música religiosa i d'orgue. Bridge estudià amb John Goss. Entrà en el cor de la Catedral de Rochester quan tenis sis anys, i continuà sent corista fins als quinze. Sis anys després fou nomenat organista ajudant. El seu segon lloc fou a l'església de la Trinitat, a Windsor, on va ser organista durant quatre anys, passant d'allà a Manchester per ser-ho de la Catedral. El 1875 assolí el nomenament d'organista de l'Abadia de Westminster lloc que desenvolupà fins al 1918, un període de quaranta-tres anys, i en el que fou succeït per Walter Galpin Alcock. Fou organista Emèrit (jubilat) el 1919.
Durant molts anys tingué una càtedra d'harmonia en el Reial Col·legi de Música i, des de 1890, fou professor de Música de Gresham. Des del 1896 fins al 1922 fou director de la Societat Coral i des del 1902 era professor de Música de la Universitat de Londres, on fou professor del rei Eduard VIII, i també tingué entre altres alumnes a Francis E. Tours.
A més se li deuen:

## Obres corals

* Mount Moriah, 1874
* Boadicea, 1882
* Rock of Ages, 1886
* The Inchcape Rock, 1891
* Love of Music, 1904
* A Westminster Pilgrim, 1919
* Twelve good Musicians, 1920
* The Old Cyres of London, 1921

## Obra escrita

* Contrapunt, 1877
* Signes musicals, 1894
* Rudiments de Rima, 1896
Era germà del també compositor i organista Joseph Bridge. La reina Victòria li conferí la dignitat de cavaller el 1897, i el 1919 designat Comanador del Reial Orde Victorià.

## Referències

* Enciclopèdia Espasa Suplement núm. II, pàg. 568 (ISBN 84-239-4572-3)
* blogclasico.blogspot.com/.../john-frederick-bridge-compositor
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 63, pàg. 32 (ISBN 84-239-4563-4)

## Enllaços externs

* Frederick Bridge a International Music Score Library Project (IMSLP).
# Frederick Preston Search

Frederick Preston Search (Pueblo, Colorado, 22 de juliol de 1889 – Carmel Valley Village, Califòrnia, 9 de novembre de 1959) fou un director d'orquestra, compositor i violoncel·lista estatunidenc. Estudià en els conservatoris de Boston, Cincinnati i Leipzig, i començà la seva carrera de concertista el 1912. Va pertànyer a les orquestres més importants d'Amèrica i al Gewandhaus de Leipzig. Va compondre quatre quartets per a instruments d'arc; una simfonia i altres fragments orquestrals, 20 solos instrumentals i diverses melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1256 ISBN 84 239-4554-5
# Frener

Un frener era un menestral que tenia l'ofici de fabricar frens o altres guarnicions dels cavalls o muls i vendre'ls.
A Barcelona, ja n'hi havia des del 1145; el 1257 ja participen en el govern de la ciutat. En aquesta ciutat eren la base de la confraria dels esteves. Els anys 1445-1452, n'hi havia seixanta-tres, alguns dels quals eren basters, mandreters, pintors, batifullers o il·luminadors.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 130.

## Vegeu també

* Guarnicioner
# Freqüència fonamental

En física, la freqüència fonamental és la freqüència més baixa de l'espectre de freqüències tal que les freqüències dominants poden expressar-se com a múltiples d'aquesta freqüència fonamental.

## Exemple il·lustratiu

Per exemple, si considerem un objecte susceptible de vibrar com una corda de guitarra i analitzem les ones emeses per aquesta, la seva freqüència fonamental coincideix amb la freqüència més baixa a què aquesta corda pot vibrar estacionàriament. Qualsevol so sostingut d'aquesta corda pot ser descompost com a superposició d'una vibració de freqüència fonamental i harmònics superiors, és a dir, vibracions de freqüències més altes que són múltiples sencers de la freqüència fonamental.
Si toquem una nota a l'aire en qualsevol corda de la guitarra a l'alçada del trast núm. 12, és a dir, la meitat de la corda, aquesta vibrarà majoritàriament en la seva freqüència fonamental. A mesura que toquem desplaçant cap a un dels extrems, la corda començarà a vibrar amb més amplitud en freqüències superiors i s'escoltarà un so més brillant, a causa de les freqüències més altes. Si donem suport a un dit suaument al mig de la corda i toquem una nota sobre el quart de la corda, s'estarà apagant la primera freqüència i s'escoltarà la segona sobre les altres i la seva freqüència de vibració serà la mateixa que tocar la nota una octava superior.
# La Puebla de Híjar

La Pobla d'Híxar (La Puebla de Híjar en castellà; La Puebla d'Íxar en aragonès) és un municipi d'Aragó, a la província de Terol i enquadrat a la comarca del Baix Martín. Com la resta de pobles de la comarca, durant la setmana santa s'hi celebra la Ruta del Tambor y el Bombo.

## Llocs d'interès

* Església parroquial de la Nativitat de la Verge Maria (segle xviii)
* Puente de la Torica (aqüeducte de dos nivells)
* Ermita dels Dolors
* Antiga sucrera (1912-1972)

## Vegeu també

* Ferrocarril del Val de Zafán
* Ducat d'Híxar
# Friederike Ellmenreich

Friederike Ellmenreich (Köthen, 1775 - Schwerin, 5 d'abril de 1845) fou una cantant d'òpera (alta), actriu, i escriptora alemanya.
Produí l'admiració en els principals teatres de les capitals europees per la seva bella veu de contralt. Estava casada amb Johann Baptist Ellmenreich (1770-1850) i es retirà de l'escena el 1836. Va escriure algunes obres dramàtiques que publicà reunides el 1845, sent la més notable d'elles la titulada Estudi de les diverses escoles lírica-dramàtiques més de moda a França i Itàlia (Berlín, 1843).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 19, pàg. 880 (ISBN 84-239-4519-7)
# Friedrich Curschmann

Karl Friedrich Curschmann (Berlín, 21 de juny de 1805 – Langfuhr, prop de Danzig, 24 d'agost de 1841) fou un cantant i compositor alemany.
Estudià per advocat durant alguns anys, estudis que al final abandonà portat per la seva gran afició a la música, anant a Kassel, ciutat en què estudià composició i harmonia durant quatre anys sota la direcció dels mestres Hauptmann i Spohr.
Se i deuen moltes composicions religioses, i es va fer verdaderament popular amb els seus nombrosos lieders, per més que en aquests si noti un cert rebuscament en l'harmonia i una forma potser massa treballada.
Entre les seves obres hi figuren l'opereta Abdal & Evenich, l'escena lírica titulada Romeo, 29 cançons amb acompanyament del piano, composicions religiosesi dues melodies a tres veus. El 1871 es publicà una edició completa de les seves obres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 16, pàg. 1239 (ISBN 84-239-4516-2)
# Friedrich Dotzauer

Justus Johann Friedrich Dotzauer (Haeselrieth, 20 de gener de 1783 – Dresden 6 de maig 1860) va ser un violoncel·lista i compositor alemany.

## Vida

De petit, el seu pare dirigia la part musical de l'església, i ell aprengué a tocar diversos instruments, com el piano, el contrabaix, el violí, el clarinet i la trompa. L'organista de l'església li va ensenyar la teoria de la música.
Com a trompetista de la cort, va rebre classes de violoncel, instrument que va escollir per seguir formant-se. Va anar passant per diferents professors fins a acabar a l'Orquestra Gewandhaus de Leipzig, on va tenir entre altres alumnes el després serien grans violoncel·listes Friedrich Grützmacher, i Carl Schuberth, i després a l'Orquestra de Dresden, on estigué fins a la seva jubilació el 1850 als 67 anys, deu abans de morir.

## Obra

Dotzauer va escriure diverses simfonies, concerts, òperes, obres de cambra i sonates, però l'obra més reconeguda i famosa fou la Violoncellschule, 4 volums de 113 exercicis i capricis per a violoncel no acompanyats.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 1478 (ISBN 84-239-4526-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 54, pàg. 1173 (ISBN 84 239-4554-5)
# Friedrich Frischenschlager

Friedrich Frischenschlager (Groß Sankt Florian, 7 de setembre de 1885 - Salzburg, 15 de juliol de 1970) fou un compositor austríac.
Feu els estudis musicals a Graz i en l'Escola Superior de Música, de Berlín, perfeccionant els coneixements de composició amb Humperdinck. La seva obra de compositor és variada i nombrosa, comprenen tots els gèneres, excepte el dramàtic, que sempre va desdenyar. Assolí el seu primer èxit amb unes variacions per a orquestra, Symphonischen Aphorismen, donades a conèixer a Viena per Weingartner, i la balada coral Triumph des Lebens.
Altres obres destacades d'aquest compositor són:
* Una Obertura de concert (ob. 9);
* una humorística Rhapsodie, per a orquestra;
* la suite per a petita orquestra;
* Bilder dus der Heimat;
* un trio per a piano (ob. 3);
* un quartet (ob. 21) per a instruments d'arc;
* 7 Mädchenlieder, anomenat Sehnsucht (ob. 5);
* un Elegisches Interludium, per a trio amb piano;
* Felsenstimmen, per a cor, solistes, orquestra i orgue.
Des de 1918 fou bibliotecari i professor de teoria i composició en el Mozarteum, de Salzburg.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. V, pàg. 571 (ISBN 84-239-4575-8)
# Friedrich Gottlieb Stark

Friedrich Gottlieb Stark (Waldenburg, 29 d'agost de 1742 - 20 de maig de 1807) fou un compositor del Classicisme que també es distingí com a organista. Deixà les següents composicions: Gedanken und Empfindungen beim Kreutze Jesu auf Golgatha, i els oratoris, El fariseu i La Passió.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 57, pàg. 1003, ISBN 84-239-4557-X
* «Friedrich Gottlieb Stark». Deutsche Digitale Bibliothek.
# Friedrich Julius Urban

Friedrich Julius Urban (Berlín, 1838 - 1918) fou un músic i compositor alemany. El seu germà Heinrich també fou músic i compositor.
Destacà com a professor de cant, dirigint diversos centres d'ensenyança de la capital alemanya. El seu mètode de cant Kunst des Gesanges fou molt elogiat en la seva època.
Publicà molts lieder i obres de gènere religiós per a cant.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 65. pàg. 1327 (ISBN 84-239-4565-0)
# Friedrich Kuhlau

Friedrich Kuhlau (Uelzen, 11 de setembre de 1786 - Copenhaguen, 12 de març de 1832) fou un compositor alemany.
Als set anys quedà borni a conseqüència d'una caiguda. Estudià a Braunschweig, i més tard a Hamburg, i el 1810, fugint de la proscripció imposada per la dominació francesa, es refugià a Copenhaguen.
Al cap de poc temps en aquest país fou nomenat primer flauta de la Capella Reial i músic de cambra; treballà per a restaurar l'òpera nacional, entre altres mitjans escrivint la música d'un drama titulat La muntanya dels bandits, obra que despertà gran entusiasme, mereixent ser nomenat el gran compositor danès. L'èxit d'aquesta obra i el de la segona òpera Elisa, i l'estimació que en general se li tenia en el país, determinaren establir-se en aquest.
Allà continuà escrivint i va compondre algunes òperes com Lulu, fins que el 1830 un incendi destruí la major part dels manuscrits que tenia en l'habitació, experimentà una pena tan gran que morí dos anys després. A Copenhaguen feu pedagogia musical, i tingué diversos alumnes de talent, com ara Johan Christian Gebauer.
A més de les òperes citades i algunes altres, va escriure molta música instrumental.

## Bibliografia

* Busk, Gorm. Friedrich Kuhlau. Publimus, 1986.
* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28 2a part. pàg. 3540 ISBN 84-239-4582-0
# Friedrich Ludwig Rudolf Stade

Friedrich Ludwig Rudolf Stade (Arnstadt, 8 de gener de 1844 - 1928) fou un musicòleg alemany.
Després de doctorar-se en filosofia per la Universitat de Leipzig, es consagrà exclusivament a la música i fou deixeble de Carl Riedel i Richter. Col·laborà durant molt de temps en la Neue Zeitschrift für Musik de Frankfurt, sempre es va distingir també com a pedagog i organista.
Fou durant molts anys secretari de la direcció dels concerts del Gewandhaus i va publicar: Von Musikalisch-Schörum i nombrosos estudis.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 933 (ISBN 84 239-4556-1)
# Friedrich Marpurg

Friedrich Marpurg (Paderborn, Westfàlia, 1825 - Wiesbaden, Hessen, 1884) fou un compositor alemany.
Era descedent del compositor i teòric Friedrich Wilhelm Marpurg. Estudià amb molt profit el piano i el violí, i en el conservatori de Leipzig li donaren lliçons Mendelssohn i Hauptmann en composició. Fou director d'orquestra en diverses poblacions entre elles Magúncia; el 1868 se'l nomenà director de la música en la cort de Darmstadt i el 1875 es traslladà a Wiesbaden, on dirigí des del 1883 al Caecilein Verein.

## Obra

* Mosa, der letzte Maurenkönig, òpera (1855).
* Agnes von Hohenstaufen, òpera (1874).
* Lichtenstein, òpera, aquesta no es va arribar a representar.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàgs. 287 (ISBN 84-239-4533-2)
# Friedrich Wilhelm Grund

Friedrich Wilhelm Grund (Hamburg, 1791 - 1874) fou un compositor alemany del Romanticisme.
El 1819 fundà la Singakademie i de 1828 a 1862 dirigí els concerts filharmònics d'aquella capital.
Deixà simfonies, quartets, sonates, una missa a 8 veus, diverses òperes i composicions per a piano, que foren elogiades per Schumann.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 10, pàg. 1437 (ISBN 84-239-4580-4)
# Friedrich Wilhelm Riedt

Friedrich Wilhelm Riedt (Berlín, 5 de gener de 1710 - 5 de gener de 1783) fou un teòric i flautista alemany.
Fou deixeble de Graun, després fou músic de cambra de Frederic el Gran (1741) i director de la Societat Musical de Berlín (1750).
Entre les seves composicions hi figuren concerts, solos i trios per a flauta, devent-se-li, a més, l'obra Versuch uber die musiklischen Intervalle (1753) i diversos articles de teoria, crítica i polèmica publicats en els Beiträge de Malpurg (1718-1795).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51. pàg. 481 (ISBN 84-239-4551-0)
# Friedrich Wilhelm Riem

Friedrich Wilhelm Riem, també Wilhelm Friedrich Riem, (Kölleda, Turíngia, 17 de febrer de 1779 - Bremen, 20 d'abril de 1857) fou un compositor i organista alemany.
Fou alumne de Hiller a Leipzig i el 1807 assolí la plaça d'organista de la nova església reformada, sent nomenat el 1814 organista de la catedral de Bremen i director de la Sihgakademie.
Va escriure gran nombre d'obres de música de cambra, quartets i quintets per a instruments d'arc, sonates per a violí, peces per a piano, una cantata i una col·lecció de composicions per a orgue.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 51, pàg. 518 (ISBN 84-239-4551-0)