OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stellifer oscitans

Stellifer oscitans és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de Nicaragua fins al Perú.

## Ús comercial

És comú als mercats locals.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Oken, L., 1817. V. Kl. Fische. Isis (Oken) v. 8 (núm. 148). 1779-1782 (for 1179-1182 + (1182a)).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Gilbert. 1882. Descriptions of nineteen new species of fishes from the Bay of Panama. Bull. U. S. Fish Comm. v. 1 (1881): 306-335.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* ↑ Chao, L.N., 1995.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Institut Català del Sòl

L'Institut Català del Sòl (INCASÒL) és un ens públic depenent del departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya, creat el 16 de desembre de 1980 mitjançant la Llei 4/1980 del Parlament de Catalunya, com a organisme autònom de caràcter comercial, però l'any 2000, arran de la reforma introduïda per la Llei 4/2000, fou configurat com un ens públic. La seu es troba al carrer de Còrsega núm. 273 de Barcelona.
Té com a tasca principal la urbanització de sòl per activitats econòmiques, per usos residencials i la promoció d'habitatge protegit de la Generalitat de Catalunya. Actua concertadament amb el territori i ha format diversos Consorcis Urbanístics amb ajuntaments per al desenvolupament de la seva activitat de transformació de sòl. En destaquen els Consorci del Parc de l'Alba conegut internacionalment com a Barcelona Synchrotron Park, on hi ha ubicat el sincrotró Alba, a Cerdanyola, el parc aeroespacial i de la mobilitat Delta BCN a Viladecans, el Centre Direccional Prat Nord al Prat de Llobregat, Les Camposines amb vuit municipis de les Terres de l'Ebre, el de Rocarodona a Olvan o l'Eixample Nord a Vilanova i la Geltrú.
Així mateix, per encàrrec del govern realitza la rehabilitació del patrimoni històric. Actua d'acord amb un Pla Econòmic Financer d'inversió i finançament a partir dels objectius que li designa el Govern a través del seu Consell d'Administració. El règim de contractació està subjecte a les normes de la contractació pública.
Entre 2022 i 2024 fou dirigit per na Maria Sisternas Tusell. Fou cessada el juny de 2024 i substituïda per Agustí Serra.

## Referències

* ↑ «INCASÒL». [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «LLEI 4/1980, de 16 de desembre, de creació de l'Institut Català del Sòl.». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «LLEI 4/2000, de 26 de maig, de mesures fiscals i administratives.». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Àrees d'actuació». [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Consorcis». [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Parc de l'Alba | Incasòl», 15-06-2023. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Rehabilitació de patrimoni històric». [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Contractació». INCASÒL, 02-11-2022. [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «ACORD GOV/240/2022, de 15 de novembre, pel qual es nomena la senyora Maria Sisternas Tusell directora de l'Institut Català del Sòl». Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «El Incasòl cesa a la directora, Maria Sisternas, y nombra a Agustí Serra de forma interina» (en castellà), 21-06-2024. [Consulta: 12 agost 2024].

## Enllaços externs

* Institut Català del Sòl - Lloc web oficial
# Lepidotrigla spinosa

Lepidotrigla spinosa és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 38-45 m de fondària a la plataforma continental.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1860. Catalogue of the Acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. Londres. Cat. Fishes v. 2. i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gomon, M. F., 1987. New Australian fishes. Part 6. New species of Lepidotrigla (Triglidae), Choerodon (Labridae) and Zebrias (Soleidae). Memoirs of the Museum of Victoria v. 48 (núm. 1): 17-23.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Richards, W.J., 1992. Comments on the genus Lepidotrigla (Pisces: Triglidae) with descriptions of two new species from the Indian and Pacific oceans. Bull. Mar. Sci. 51(1):45-65.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Orquestra Simfònica de Beijing

L'Orquestra Simfònica de Beijing (en xinès simplicat: 北京交响乐团), va ser fundada el 1977 a Pequín, Xina, pel mestre Li Delun. És una de les orquestres més conegudes de la Xina. El seu director titular és Tan LiHua.
Aquesta orquestra ha fet les primeres interpretacions escoltades a la Xina de les Simfonia núm. 6 en re major, i la núm. 7 en re menor, de Dvořák així com la Simfonia núm. 5 en re major de Bruckner. També ha estrenat obres de compositors xinesos com Wang Xilin, Bao Yuankai, Huang Anlun, i Xu Zhenmin. Han col·laborat amb l'orquestra directors com Evgeny Svetlanov, Jean Perisson, Herbert Zipper, Ronald Schweitzer, David Porcelijn, Hans Herbert Joris, i cantants com Josep Carreras, Andrea Bocelli i Sarah Brightman. Entre els directors xinesos destaquen a més de Li Delun, Huang Feili, Huang Xiaotong, Yan Liangkun, Han Zhongjie, Choo Hoey, Chen Xieyang, Xu Xin, Tang Muhai, Chen Zuohuang, Shui Lan i Shao En.
Entre els solistes, cal citar:
* els pianistes Làzar Bérman, Vladimir Ovchinnikov, Fu Cong, Liu Shikun, Yin Chengzong, Hsu Fei-ping, i Kong Xiangdong, Li Yun Di;
* Els violinistes Jean Mouilere, A. Tellefsen, Vadim Rabin, Sarah Chang, Cho-Liang Lin, Takako Nishizaki, Xue Wei, Lu Siqing, Huang Bin, Chen Xi, i Huang Meng La;
* i l'especialista en música electrònica, Jean Michel Jarre.
L'orquestra ha realitzat gires en diverses ocasions (2001, 2003 i 2006) per Europa (Alemanya, Àustria, Croàcia) i Corea. Un dels esdeveniments més divulgats en els quals ha participat és un espectacle sobre la història i la cultura xinesa realitzat el 1996 a la Gran Muralla Xinesa i que va ser retransmès per tot el món via satèl·lit.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Rhamdella rusbyi

Rhamdella rusbyi és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Bolívia.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Pearson, N. E. 1924. The fishes of the eastern slope of the Andes. I. The fishes of the Rio Beni basin, Bolivia, collected by the Mulford expedition. Ind. Univ. Studies v. 11 (núm. 64): 1-83, Pls. 1-12.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Institut Ciutat de Balaguer

L'Institut Ciutat de Balaguer és un Institut d'Educació Secundària de la ciutat de Balaguer, capital de la comarca de la Noguera, a la província de Lleida. Els ensenyaments impartits a l'Institut són ESO i batxillerat. El 2004, el centre va celebrar el seu 50è aniversari.
El 1952 es comunicava oficialment la creació a Balaguer de l'Instituto Laboral de Balaguer, modalidad agrícola-ganadera. Mentre es construïa el centre, les activitats lectives es varen desenvolupar, provisionalment, al convent dels pares franciscans, fins que el 1955, es va poder inaugurar l'edifici. El curs 1971-1972 l'institut rebia el nom d'Instituto de Enseñanza Media. Poc després de l'entrada en vigor de la LOGSE es va iniciar la renovació del centre i l'adequació dels espais als nous temps. Va ser aleshores quan l'institut va ser nomenat IES Ciutat de Balaguer.
El 2018 l'alumnat de quart d’ESO de l'Institut es va constituir com la primera cooperativa d’alumnes de Lleida, amb la finalitat d’aplicar sistemes de funcionament al centre, més col·laboratius i solidaris, i treballar de forma assembleària i autogestionada. Un dels objectius declarats de la cooperativa va ser l’autofinançament.
Entre l'exalumnat de l'institut hi ha algunes personalitats del món de l’art, de la comunitat científica o de la política, com ara, l'advocat i polític Josep Antoni Duran i Lleida.

## Referències

* ↑ «Institut Ciutat de Balaguer». guiabalaguer.com. [Consulta: 7 maig 2021].
* 1 2 3 4 5 «L’IES Ciutat de Balaguer celebra 50 anys de formació de diferents generacions» (PDF). Groc. La revista. revistagroc.com [Balaguer], núm. 402, març 2004, pàg. 16,17 [Consulta: 8 maig 2021].
* ↑ MOLINA, MARÍA. «El Ciutat de Balaguer crea la primera cooperativa d'alumnes de Lleida», 24-11-2018. [Consulta: 8 maig 2021].

## Enllaços externs

* Institut Ciutat de Balaguer
# Lepkhenelmita-Zn

La lepkhenelmita-Zn és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la kuzmenkoïta. Rep el nom del mont Lepkhe-Nel'm, a Rússia, la seva localitat tipus, i pel zinc, l'element predominant que ocupa els llocs D.

## Característiques

La lepkhenelmita-Zn és un silicat de fórmula química (Ba,K)₂Zn(Ti,Nb)₄(Si₄O₁₂)₂(O,OH)₄·7H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2003. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. És l'anàleg de bari de la kuzmenkoïta-Zn.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, pertany a «09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: papagoïta, verplanckita, baotita, nagashimalita, taramel·lita, titantaramel·lita, barioortojoaquinita, byelorussita-(Ce), joaquinita-(Ce), ortojoaquinita-(Ce), estronciojoaquinita, estroncioortojoaquinita, ortojoaquinita-(La), labuntsovita-Mn, nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, neskevaaraïta-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, paralabuntsovita-Mg, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita núm. 45 del mont Lepkhe-Nel'm, al districte de Lovozero (óblast de Múrmansk, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Lepkhenelmite-Zn» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 gener 2020].
# Murina kontumensis

Murina kontumensis és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic del Vietnam. S'alimenta d'insectes. És un ratpenat de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 40 mm, els avantbraços de 32,28 mm, la cua de 38,5 mm, els peus de 7,6 mm, les orelles de 18,7 mm i un pes de fins a 5 g. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Nguyen Truong Son, Gabor Csorba, Vuong Tan Tu, Vu Dinh Thong, Yi Wu, Masashi Harada, Tatsuo Oshida, Hideki Endo i Masaharu Motokawa «A New Species of the Genus Murina (Chiroptera: Vespertilionidae) from the Central Highlands of Vietnam with a Review of the Subfamily Murininae in Vietnam» (en anglès). Acta Chiropterologica, vol. 17, 2, 2015, pàg. 201–232.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Sant Pere del Grau

Sant Pere del Grau és una església de Lluçà a la comarca d'Osona, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Es troba en un sector del terme de Lluçà al nord de Prats de Lluçanès, prop del casal del Grau (millor dit dintre l'era del mas). Antigament el lloc era anomenat Torroella, i l'església Sant Pere de Torroella. El 1878 passà a capella particular del mas de Torroella.

## Descripció

Església situada dalt d'un petit turó, vora la casa del Grau de Torroella. Consta d'una nau coberta amb volta d'aresta i té l'absis quadrat. L'interior està arrebossat i pintat. La façana principal es troba a ponent i té una porta d'arc de mig punt adovellat, una petita rosassa i a la part superior hi ha uns arquets cecs que es van afegir a principis del segle xx. La façana està coronada per un campanar d'espadanya d'un sol ull i la teulada és a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana.

## Notícies històriques

Les primeres notícies que es tenen d'aquesta església són de l'any 905, moment en què es vincula a Santa Maria de Lluçà. En una data anterior al 1154, Sant Pere va deixar de ser sufragània de Santa Maria per passar a ser església parroquial. Després, segurament a causa del despoblament produït per la Pesta Negra, va tornar a ser sufragània de Santa Maria. En un document del 1878 ja apareix com a capella rural.
A principis del segle xx va ser restaurada i li van afegir els arquets cecs de la façana principal.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Pere del Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 març 2017].

## Bibliografia

* Gran Geografia Comarcal de Catalunya volum. núm. 1, pàg. 259 Gran Enciclopèdia Catalana S.A. (ISBN 84-85194-15-2)
# William Makepeace Thackeray

William Makepeace Thackeray (Alipur, Calcuta, Índia, 18 de juliol de 1811 - Londres, Anglaterra, 24 de desembre de 1863) fou un escriptor anglès relatiu a l'època del realisme, contemporani del reconegut escriptor Charles Dickens.

## Biografia

Fill únic d'Anne Becher Thackeray i el seu marit, un comerciant anomenat Richmond Thackeray, reeixí orfe de pare a la precoç edat de cinc anys. Tal succés motivà que posteriorment fos enviat a Anglaterra, on romandria sota la directriu de la seva tieta, Ms. Ritchie. Prosseguí els seus estudis a la Chiswick Mall Charterhouse School de Londres, i després en la Trinity College de Cambridge, però abandonà els estudis amb objecte de viatjar per tot Europa. Quan tornà a Londres, es va matricular en Dret, però deixà la universitat en ocasió de l'arribada d'una ufana herència, a mercè de la qual adquirí el diari National Standard.
L'any 1834 es traslladà a París per tal d'instruir-se quant a dibuix i pintura. Conreà el periodisme i la caricatura en publicacions com The Constitutional, The Times, Punch (on ingressaria el 1842) o Fraser's Magazine. Es casà l'any 1836 amb la irlandesa Isabella Shawe, si bé la seva esposa esseria internada en un hospital psiquiàtric esdevinguts cert lapse, el 1840. Entre els anys 1846 i 1851 establí profuses relacions amb la Jane Brookfield, dona d'un antic company de Cambridge, de nom William Brookfield.
Gràcies a ses relats, esdevingué el més notable competidor per al cèlebre Charles Dickens, degut al fet que els distanciaven llurs contrastades concepcions en relació a la novel·la. Després d'impartir seminaris als Estats Units, edità el Cornhill Magazine (1860-1862), en el qual va publicar, basant-se en un sistema d'entregues, dues novel·les breus, El vidu Lovel i Les aventures de Philip. Al llarg de l'al·ludida època, va escriure els seus assajos humorístics "Els documents indirectes". El 1862 abdicà la seva plaça com a editor a fi de no haver de seguir refusant més manuscrits, no obstant prosseguí la seva activitat literària escrivint per a l'esmentada revista; ja quan s'iniciava sa darrer volum, Denis Duval, el va sorprendre la Mort. Es considera que la seua millor obra és La fira de les vanitats (Vanity Fair, 1847), escrit publicat a partir d'entregues protagonitzat per Becky Sharp, un arribista sens cap mena d'escrúpols.

## Obres

* Notes de París (1841), articles per a diferents revistes literàries.
* Relats i esbossos còmics (1841)
* Història de Mr. Samuel Titmarsh i el gran Hogarty Diamond (1841)
* Quadern irlandès (1843)
* Barry Lyndon (1844), portada al cinema a cura de Stanley Kubrick.
* El llibre dels esnobs (1846-47). Traducció al català de Xavier Pàmies. Martorell: Adesiara editorial, 2009.
* Cornhill to Cairo (1847)
* Història de Pendennnis (1848)
* Henry Esmond (1852)
* Recents arribats (1853)
* Els virginians (1857-59)
* Lovel the Widower (1860). Traducció catalana de l'any 1935 dins la col·lecció Quaderns Literaris.
* Les aventures de Philip (1861–1862)
* La fira de les vanitats (1847)

## Enllaços externs

* «William Makepeace Thackeray». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rhamphochromis

Rhamphochromis és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Taxonomia

* Rhamphochromis brevis (Trewavas, 1935)
* Rhamphochromis esox (Boulenger, 1908)
* Rhamphochromis ferox (Regan, 1922)
* Rhamphochromis leptosoma (Regan, 1922)
* Rhamphochromis longiceps (Günther, 1864)
* Rhamphochromis lucius (Ahl, 1926)
* Rhamphochromis macrophthalmus (Regan, 1922)
* Rhamphochromis woodi (Regan, 1922)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A. 1908. Diagnoses of new fishes discovered by Capt. E. L. Rhoades in Lake Nyassa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 2 (núm. 9): 238-243.
* 1 2 Regan, C. T. 1922. The cichlid fishes of Lake Nyassa. Proceedings of the Zoological Society of London. 1921 (pt 4) (núm. 36): 675-727, Pls. 1-6.
* ↑ Günther, A. 1864. Report on a collection of reptiles and fishes made by Dr. Kirk in the Zambesi and Nyassa regions. Proceedings of the Zoological Society of London. 1864 (pt 2): 303-314, Pls. 26-27.
* ↑ Regan, C. T. 1922. The cichlid fishes of Lake Nyassa. Proc. Zool. Soc. Lond. 1921 (pt 4) (núm. 36): 675-727, Pls. 1-6.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Konings, A. 2001. Malawi Cichlids in their natural habitat. Cichlid Press, Estats Units. 3a edició.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lambert Joseph Meerts

Lambert Joseph Meerts (Brussel·les, 11 de gener de 1800 - Brussel·les, 13 de maig de 1863) fou un violinista belga.
Als 16 anys entrà en l'orquestra del teatre d'Anvers, i el 1853, després d'haver residit molt de temps a París, fou nomenat professor del Conservatori reial de Brussel·les, on forma alumnes notables entre ells en Waefelghem i en Julius Eichberg. Les seves obres didàctiques foren molt apreciades, i entre elles mereixen citar-se:
* Etudes de violon avec accompagnement d'un second violon,
* Mécanisme du violon,
* 12 estudis de doble cordes, tres quaderns d'estudis en la 2a, 4a i 6a posicions;
* 12 estudis rítmics sobre motius de Beethoven;
* Sis fugues a dos violins, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 34, pàg. 191 (ISBN 84-239-4534-0)