OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Annamia normani

Annamia normani és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,8 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja petits animals bentònics, principalment larves d'insectes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del riu Mekong.

## Ús comercial

No és pescat comercialment.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Hora, S. L., 1932. Classification, bionomics and evolution of homalopterid fishes. Mem. Indian Mus. v. 12 (núm. 2): 263-330, Pls. 10-12.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Hora, S. L., 1931. On a new Homalopterid fish from Annam. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 6 (núm. 35): 582-586, Pl. 15.
* 1 2 3 4 «Annamia normani» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kottelat, M., 1998. Fishes of the Nam Theun and Xe Bangfai basins, Laos, with diagnoses of twenty-two new species (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Cobitidae, Coiidae and Odontobutidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 9(1):1-128.
* ↑ Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom, 1999. The fishes of southern Lao. Lao Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Laos. 161 p.
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.
* 1 2 Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, 265 p.
* ↑ Taki, Y., 1974. Fishes of the Lao Mekong Basin. United States Agency for International Development Mission to Laos Agriculture Division. 231 p.
* ↑ Taki, Y., 1978. An analytical study of the fish fauna of the Mekong basin as a biological production system in nature. Research Institute of Evolutionary Biology Special Publications núm. 1, 77 p. Tòquio (Japó).

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Anostomus intermedius

Anostomus intermedius és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Xingu al Brasil.

## Referències

* ↑ Scopoli, J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat.: i-x + 1-506.
* ↑ Winterbottom, R. 1980. Systematics, osteology and phylogenetic relationships of fishes of the ostariophysan subfamily Anostominae (Characoidei, Anostomidae). R. Ont. Mus. Life Sci. Contrib. Núm. 123: 1-112.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Borodin, N. A. 1931: On the genus Anostomus (Family Characinidae). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 72 (núm. 2): 37-52, Pls. 1-4.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Garman, S. 1890: On the species of the genus Anostomus. Bulletin of the Essex Institute v. 22 (núms. 1-3): 15-23.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Anselme Vinée

Anselme Vinée (Loudun, 1847 - 1921) fou un compositor francès.
Deixeble d'Ernest Guiraud, a París, on anà a establir-se, es donà conèixer com a compositor i musicògraf.
És autor de:
* dues Suites, per a orquestra (Paysage i Bretagne),
* un Sextet per a piano i instruments de vent,
* Un trio Sérénade', per a piano o arpa, flauta i corn anglès,
* Lamento, per a violoncel i orquestra,
* Sonates, per a violí sol,
* Duos, per a violins i violí i violoncel o viola,
* Variacions, per a piano i trompeta,
* Melodies vocals, etc.

## Com a teòric

* Essai d'un système général de musique, (1901),
* Principes du système musical, (París, 1910)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 68, pàg. 1681 (ISBN 84-239-4568-5)
# Antoine-Frédéric Gresnick

Antoine-Frédéric Gresnick (Lieja, Brussel·les, 2 de març de 1755 – París, 16 d'octubre de 1799) fou un compositor belga.
Va fer els estudis musicals a Roma i Nàpols, i el 1779 estrena a Torí la seva primera òpera, Il francese bizarro. El 1785 es traslladà a Londres, on residí fins al 1791, estrenant també allà diverses òperes, l'èxit de les quals li'n valgué el nomenament de director de música del príncep de Gal·les. El 1793 era director d'orquestra a Lió i després fixà la seva residència a París.
Les seves òperes principals són:
* Demetrio;
* Alessandro nell Indie;
* La donna di cattivo umore, totes tres representades per primera vegada a Londres;
* L'amour exilé de Cythère (Lió, 1793);
* Leonidas (París, 1799);
* Le fóret de Brahma, la qual fou tornada al seu autor perquè la modifiqués, i el que, segons es diu, ocasionà la mort de l'autor. A més, deixà, diverses composicions per a cant i una simfonia concertant.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 1301 (ISBN 84-239-4526-X)
# Antoine Dauvergne

Antoine Dauvergne (Moulins-sur-Allier, 1713 - Lió, 1797) fou un compositor i violinista francès considerat el creador de l'òpera còmica francesa.
Després d'haver fet uns sòlids estudis en la seva vila natal, passà a París, on ben aviat es donà conèixer com a notable violinista, entrant, com a tal, primer en la música del rei i més tard en l'òpera. La seva òpera còmica Les Troqueurs (1753) fou molt ben acollida, no tant pel mèrit de la seva música, la qual era ben pobra, com per ser la primera obra que mereixia el nom de tal, ja que les anteriors no eren només que sarsueles.
Desenvolupà els càrrecs més elevats en la seva professió, entre ells el de director de l'Òpera i super-intendent de la música del rei, i a més de Les Troqueurs, va escriure: La coquette trompée (1735); Enée et, Lavinie (1758); Les fêtes d'Euterpe; Canente (1760); Hercule mourant (1761); Pyrrhus et Polixène (1764); La Vénitienne (1768); Persée, en col·laboració amb altres músics (1770); Le prix de la valeur (1776); Callirrhoé (1773); Linus; Orphée i La tour enchantée, aquestes tres últimes inèdites. També va compondre quinze motets, simfonies, trios i sonates per a violí.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1090 ISBN 84-239-4517-0

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20070929083353/http://www.goldbergweb.com/en/history/composers/10717.php*
* http://www.operone.de/komponist/dauvergne.html
* http://perso.wanadoo.fr/jean-claude.brenac/DAUVERGNE.htm
* http://cesar.org.uk/cesar2/people/people.php?fct=edit&person_UOID=177930 Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Escut de Xóvar

L'escut de Xóvar és el símbol representatiu oficial de Xóvar, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Alt Millars. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp de gules una torre d'or, maçonada i aclarida de sable i somada d'una bandera d'argent. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 15 de juliol de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.910, de 24 de desembre de 2004.
La torre és un element tradicional de l'escut del poble i al·ludeix a l'únic vestigi que queda de l'antic castell morisc de Xóvar. A l'Arxiu Històric Nacional es conserven tres segells en tinta de 1876: de l'Ajuntament, de l'Alcaldia i del Jutjat de Pau; en els dos primers ja hi apareix aquest escut.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* ↑ «Resolució de 15 de juliol de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Chóvar (Castelló)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.820, 16-08-2004, pàg. 21.146 [Consulta: 1 juliol 2016].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sellos de la Alcaldía, del Ayuntamiento Constitucional y del Juzgado de Paz de Chóvar, Castellón (Colección de sellos en tinta)». Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 22 juliol 2016].
# Alessandro Romano

Alessandro Romano (Roma vers el 1530 - Castelleone, 1592) fou un compositor, cantant i virtuós de la viola d'arc. Durant molt temps se l'ha confós amb alguns músics del mateix període, incloent al cantant papal Alexandro Merlo.
Fou deixeble de Palestrina. El 1560 fou nomenat cantor de la Capella Pontifícia. Va ser el primer mestre de música de l'Accademia Filarmonica di Verona (1552-3 i 1556-7) abans d'esdevenir un monjo benedictí Olivetana amb el nom de Giulio Cesare (1571-1592).
Se li deuen: Canzoni alla napolitana (1572-1575), Motets (1577); i Madrigals (1579).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 34, pàg. 963 (ISBN 84 239-4534-0)
# Haworthia pygmaea var. argenteomaculosa

Haworthia pygmaea var. argenteomaculosa, de vegades escrit Haworthia pygmaea var. argenteo-maculosa, és una varietat de Haworthia pygmaea del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia pygmaea var. argenteomaculosa se separa de la varietat típica per les puntes blanques més visibles de les fulles i per una relativa suavitat.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental, concretament, prové de dues localitats conegudes entre Albertinia i Mossel Bay. Té un vincle molt fort amb H. esterhuizenii (H. magnifica var. Splendens sensu MBB) E. Albertinia, que té tubercles superficials més visibles.
Creix entre herbes o entre roques molt ben amagades i protegides i creix de forma solitària i la propagació s'ha de fer per llavors.

## Taxonomia

Haworthia pygmaea var. argenteomaculosa va ser descrita per (G.G.Sm.) M.B.Bayer i publicat a Aloe 34: 6, a l'any 1997.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
pygmaea: epítet llatí que vol dir "nana, petita".
var. argenteomaculosa: epítet llatí que significa "tacat d'argent".

### Sinonímia

* Haworthia dekenahii var. argenteomaculosa G.G.Sm., J. S. African Bot. 11: 74 (1945). (Basiònim/Sinònim substituït)
* Haworthia retusa f. argenteomaculosa (G.G.Sm.) M.B.Bayer, Haworthia Handb.: 98 (1976).
* Haworthia silviae M.Hayashi, Haworthia Study 3: 13 (2000).

## Referències

* 1 2 3 4 Jilemicky, Jakub. «Haworthia pygmaea var. argenteo-maculosa» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ «Haworthia pygmaea var. argenteomaculosa» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets». [Consulta: 13 febrer 2021].
* ↑ «Sinònims de Haworthia pygmaea var. argenteomaculosa» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 7 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Imatges de Haworthia pygmaea var. argenteo-maculosa
# Estació de Gaudí

Gaudí és una estació del metro de Barcelona que mai no ha donat servei. Es troba entre les estacions de Sagrada Família i Sant Pau | Dos de Maig. Al nivell superior s'hi troba la seu de les associacions de treballadors jubilats de Transports Metropolitans de Barcelona.
L'estació es va construir per a la línia 2 a la dècada de 1960, però poc més tard es va variar el projecte per empalmar-se i passar l'antiga L2 a la línia 5, tenint així l'estació de Sagrada Família massa a prop i Gaudí no va arribar a utilitzar-se. Tot i això és l'estació en desús millor conservada del metro. L'Ajuntament de Barcelona l'ha utilitzat per fer estudis estadístics de pas de trens, i també s'hi han gravat anuncis.

## Referències

* 1 2 «L'estació 'fantasma' del metro de Barcelona més ben conservada és la de Gaudí, l'única que no ha funcionat mai». directe.cat, 28-09-2008. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2011. [Consulta: 16 agost 2010].
* ↑ Miralles, Mercè «Estacions fantasma». Presència, núm. 1929, 6 al 12 febrer 2009 [Consulta: 16 agost 2010].

## Vegeu també

* Llista d'estacions fantasma de Barcelona
* Metro de Barcelona
# Gaetano Monti

Gaetano Monti (Fusignano (Ferrara, 1750 - Nàpols, 1816) va ser un compositor italià.
El seu nom es registra per primera vegada en 1758, quan tenia vuit anys, cantant en un petit paper en una representació d'Il curiós del suo proprio Danno de Niccolò Piccinni. La seva primera òpera, Adriano a Síria, es va estrenar a Mòdena el 1755, i més tard va ser nomenat organista de la Capella del Tresor de la catedral de Nàpols; allí va romandre fins a 1788. D'altra banda, el 1776 es va convertir en un empresari al Teatre San Carlo. La major part de les seves obres van ser òperes bufes, i van ser vists als teatres a Roma, Venècia i Nàpols. Les seves obres més populars eren Li donne vendicate, (1784), El studente, (Nàpols, 1784) i La contadina acorta, representada a Dresden el 1782. Es va creure en un moment que Gaetano era el germà del poeta Vincenzo Monti, però això és incert.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 677 (ISBN 84 239-4536-7)
# Gaetano Ravanni

Gaetano Ravanni (Brescia, 1744 - 1815) fou un cantant italià amb veu de contralt. Deixeble de Pinetti, demostrà aviat una excel·lent veu de contralt, i als quinze anys es presentà per primera vegada en una òpera posada en escena en la seva ciutat natal, interpretant un rol femení. Els èxits que assolí més tard a Parma, Venècia, Bolonya i Verona, motivaren que el 1764 fos contractat avantatjosament a Múnic. Els electors i el rei de Baviera atorgaren diverses a Ravanni, i l'emperador li concedí una pensió de jubilació, després de quaranta anys de serveis prestats a Baviera (1804).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 870 ISBN 84 239-4549-9
# Gagata pakistanica

Gagata pakistanica és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pakistan.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ «Gagata pakistanica». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Mirza, M.R., 2002. Checklist of freshwater fishes of Pakistan. Department of Zoology, Government College University, Lahore, Pakistan.
* ↑ Mirza, M.R., 2003. Checklist of freshwater fishes of Pakistan. Pakistan J. Zool. Suppl. Ser. (3): 1-30.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hora, S. L. i N. C. Law, 1941: Siluroid fishes of India, Burma and Ceylon. IX. Fishes of the genera Gagata Bleeker and Nangra Day. X. Fishes of the genus Batasio Blyth. Records of the Indian Museum (Calcutta) v. 43 (pt 1): 9-42, 2 pls.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Roberts, T. R. i C. J., Jr. Ferraris, 1998: Review of South Asian sisorid catfish genera Gagata and Nangra, with descriptions of a new genus and five new species. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 50 (núm. 14): 315-345.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Gallot

Gallot fou un grup artístic avantguardista català creat a Sabadell, el 1960. Era integrat per Antoni Angle, Llorenç Balsach i Grau, Joan Josep Bermúdez, Alfons Borrell, Manuel Duque, Josep Llorens Baulés, Joaquim Montserrat Camps, Lluís Vila Plana i, ocasionalment, Gabriel Morvay. Va defensar la realització d'obres d'art col·lectives basades en l'automatisme gestual -l'origen inicial es troba en el surrealisme i el seu antecedent immediat en el moviment de l'action painting nord-americà-. La seva tasca va ser recolzada per la revista Riutort, de Sabadell, la galeria barcelonina Mirador i el crític d'art Alexandre Cirici i Pellicer.

## Història

A l'inici dels anys seixanta, en plena dictadura franquista, conflueixen a la ciutat de Sabadell una sèrie d'inquietuds en la pràctica de l'art que desencadenaran en un gest efímer de revolta anomenat Gallot. Diverses accions dutes a terme el setembre de 1960 a Barcelona i a Sabadell donaran sentit al grup, que assolirà la popularitat gràcies a l'acció de pintar en públic a la plaça de Catalunya de Barcelona. L'obra resultat es va exposar en una exposició temporal al Museu Nacional d'Art de Catalunya el 2015.
| « | El grup Gallot em va afectar molt, em va ferir i em va deixar desorientat perquè ells eren un grup de pintors molt revolucionaris i jo, en canvi, entenia la pintura com una altra cosa. Jo no volia que la meva pintura fos destructiva sinó que volia que fos constructiva. Però això ho vaig descobrir a còpia de temps. | » |
| — Alfons Borrell |||

## Exposicions

* GRUP GALLOT. Museu d'Art de Sabadell, del 16 de febrer al 30 d'abril del 1981.
* 1992 - Galeria Nova 3, Sabadell.

## Referències

* ↑ Exposició Alfons Borrell a la Fundació Joan Miró, 2015 (Dossier)
* ↑ «El Grup Gallot a Nova/3». Diari de Sabadell, 13-06-1992.

## Bibliografia

* JULIÁN GONZÁLEZ, Inmaculada. "El "Grup Gallot" de Sabadell (1960-1960)". A: Lo viejo y lo nuevo en el arte español contemporáneo, influencias foráneas y manifestaciones autóctonas (1880-1890). Vol. 2. (Congrés espanyol d'història de l'art: Barcelona, 29 d'octubre al 3 de novembre de 1984 / coord. per Francesca Español Bertrán, José Joaquín Yarza Luaces). 1987. P. 273-278. ISBN 84-85725-39-5
* LOZANO, Rossend. "Centre i perifèria en l'art. La irrupció de les avantguardes a Sabadell, 1939-1959". Matèria: revista d'art. [Universitat de Barcelona] (2004), núm. 4, p. 189-216.
* FREIXA SERRA, Mireia; MUÑOZ CORBALÁN, Juan Miguel. "GRUP GALLOT (Antoni Angle/Joaquim Montserrat): Normes a seguir per ésser pintor artista, 1960". Les fonts de la història de l'art d'epoca moderna i contemporània, 157. Barcelona: Universitat de Barcelona, 2005. P. 277. ISBN 84-475-3008-6, 978-84-475-3008-3
# Gamay

El gamay és una varietat de raïm negre del qual s'obté el beaujolais.
A la Loira, Suïssa i la Savoia se n'obté un vi molt lleuger.
També se'n conrea en altres AC de Borgonya, Anjou, Ardèche, Haut Poitou, etc. A Califòrnia és anomenat napa gamay.

## Ús gastronòmic

Els vins fets amb aquesta varietat de raïm combinen molt bé amb els embotits, formatges frescos i aperitius. També són emprats per a la fabricació de certs vins escumosos.

## Referències

* ↑ Romaní i Olivé, Joan Maria: Diccionari del vi i del beure. Edicions de La Magrana, col·lecció Pèl i Ploma, núm. 21. Barcelona, desembre del 1998. ISBN 84-8264-131-X, plana 123.

## Enllaços externs

* Història i descripció d'aquesta varietat de raïm. Arxivat 2008-01-18 a Wayback Machine. (castellà)
# Ganiveter

El ganiveter era un menestral que tenia l'ofici de fer i de vendre ganivets. Un altre nom seria colteller, i un nom més genèric seria ferrer de tall, que és el qui fa coltells i altres eines tallants. Similar ofici tenien el daguer, l'espaser i el llancer.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 132.
* ↑ Diccionari Alcover-Moll, "Ferrer".

## Vegeu també

* Art de coltelleria
* Ferrer
# Garra allostoma

Garra allostoma és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al tram camerunès del riu Níger.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C., 1990. Cyprinidae. p. 269-361. A C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum I. Coll. Faune Tropicale núm. XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, i O.R.S.T.O.M., París, França. 384 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.