OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eutropiichthys murius

Eutropiichthys murius és una espècie de peix de la família dels esquilbèids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 28 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous no són protegits pels pares.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia, Bangladesh i el Nepal.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1862. Notice sur les genres Parasilurus, Eutropiichthys, Pseudeutropius, et Pseudopangasius. Versl. Akad. Amsterdam v. 14. 390-399.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia.775 p.
* ↑ Arthur, J.R. i A.B.A. Ahmed, 2002. Checklist of the parasites of fishes of Bangladesh. FAO Fish. Tech. Paper (T369/1), 77 p.
* ↑ Menon, A.G.K., 1999 Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Nath, P. i S.C. Dey, 1989. Fish and fisheries of North East India. Arunachal Pradesh Vol. 1, 1-143p.
* ↑ Rahman, A.K.A., 1989. Freshwater fishes of Bangladesh. Zoological Society of Bangladesh. Department of Zoology, University of Dhaka. 364 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J., Jr. i R. P. Vari, 2007: Revision of catfishes of the genus Eutropiichthys, with the description of two new species (Siluriformes: Schilbidae). Copeia 2007 (núm. 4): 866-885.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eva-Katharina Lissmann

Eva-Katharina Lissmann (Bremen, 1883 - [...?]) fou una cantant alemanya.
Va rebre una educació artística primer de la seva pròpia mare i després de Marchesi (París), i de R. Von zur Mühlen (Londres) i de Monica Homius (Riga). Després de romandre dos anys a París, el 1904 debutà a Londres, des d'on passà a altres capitals d'Anglaterra, Alemanya i Rússia recollint grans èxits en el cant del couplet, francès, anglès i italià.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 1049 (ISBN 84 239-4530-8)
# Eve Sussman

Eve Sussman (Londres, 1961) és una artista londinenca resident a Brooklyn especialitzada en el videoart i en la producció de pel·lícules.

## Biografia

Va estudiar al Robert College d'Istanbul i es va llicenciar en Belles Arts al Bennington College de Vermont. El 1999 va començar a produir vídeos i films. El 2004 va crear la Rufus Corporation, amb seu a Brooklyn, on treballa des de llavors.

## Obra

La seva obra ha estat exposada a països com Turquia, Àustria, Regne Unit, Irlanda, Alemanya, Itàlia, Espanya, Croàcia, França, Polònia i Canadà.

### Obres rellevants

* 2004 - 89 segons a l'Alcàsser, presentada a la Whitney Biennial de Nova York, on versiona Las Meninas de Velázquez
* 2007 - El rapte de les sabines
* 2007 - 2010 - White on White

## Exposicions rellevants a Catalunya

* 2010 - Galeria Senda, Barcelona

## Referències

* ↑ Oblidant Velázquez. Las Meninas. Barcelona: Museu Picasso, Ajuntament de Barcelona, 2008, p.220. ISBN 978-84-9850-090-5.
* ↑ «Eve Sussman». Bonart [Girona], núm. 128, 6-2010, p.81. ISSN: 1885-4389.

## Enllaços externs

* Entrevista online a Eve Sussman a Artfacts.Net (anglès)
# Evermannia zosterura

Evermannia zosterura és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: Mèxic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S., 1895. Description of Evermannia, a new genus of gobioid fishes. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 4. 592.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Gilbert, C. H., 1882. Descriptions of thirty-three new species of fishes from Mazatlan, Mexico. Proceedings of the United States National Museum v. 4 (núm. 237): 338-365.
* ↑ «Evermannia zosterura». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Hoese, D.F., 1995. Gobiidae. Gobios, chanquetes y guasetas. p. 1129-1135. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Evermannichthys convictor

Evermannichthys convictor és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: les Bahames.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Metzelaar J., 1919. Report on the fishes, collected by Dr. J. Boeke in the Dutch West Indies 1904-1905, with comparative notes on marine fishes of tropical West Africa. F. J. Belanfante, 's-Gravenhage. Fish. Dutch W. Indies . 1-314.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Böhlke, J. E. & Robins, C. R., 1969. Western Atlantic sponge-dwelling gobies of the genus Evermannichthys: their taxonomy, habits and relationships. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 121 (núm. 1): 1-24.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Smith, C.L., 1997. National Audubon Society field guide to tropical marine fishes of the Caribbean, the Gulf of Mexico, Florida, the Bahamas, and Bermuda. Alfred A. Knopf, Inc., Nova York, Estats Units. 720 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Eyvind Alnæs

Eyvind Alnæs (Fredrikstad, 29 d'abril de 1872 - Oslo, 24 de desembre de 1932) fou un compositor, organista, director de cor i director d'orquestra noruec.

## Biografia

Alnæs va néixer a Fredrikstad, com a fill de Johannes Jørgen Lauritz Alnæs (1835–1916) i d’Elise Martine Hansen (1851–1931). Es va casar amb Emilie Thorne (1882–1976) el 1903. Va ser pare de l’autora Lise Børsum i avi del novel·lista Finn Alnæs i de l’artista Bente Børsum.
El 1888 es va inscriure a l'Escola de Música i Organistes d’Oslo (posteriorment Musikkonservatoriet i Oslo). Alnæs va estudiar piano amb Westye Waaler, orgue amb Peter Brynie Lindeman així com harmonia, contrapunt i composició amb Iver Holter. L'abril de 1892, després que Alnæs acabés els seus estudis a Oslo, va estudiar a Leipzig amb Carl Reinecke i, després de l'estrena de la seva primera simfonia el 1896, a Berlín amb Julius Ruthardt.
Durant molts anys va tocar l’orgue a diverses esglésies i va dirigir cors. Durant els anys 1895-1907 va ser organista a l'església de Bragernes a Drammen. Entre 1907-16 va tocar a l'església d’Uranienborg a Oslo i entre 1916-32 a la catedral d’Oslo. Va ajudar a fundar la Unió de Compositors Noruecs (Norsk Komponistforening) el 1917 i va exercir-ne de president entre els anys 1921-23. Alnæs va escriure música amb un estil romàntic tardà; la seva producció inclou dues simfonies, un conjunt de variacions simfòniques, un concert per a piano, peces per a piano, preludis de corals per a orgue, obres corals i romances (en noruec, romanser).
Eyvind Alnæs era francmaçó i actiu com a organista de l'Orde maçònic noruec.
Alnæs va rebre la medalla d'or l'Orde del Mèrit Reial (Kongens fortjenstmedalje) el 1922 i el 1932 va ser nomenat cavaller de 1a classe del Reial Orde Noruec de Sant Olaf.
Va morir el 1932 i va ser enterrat al cementiri de Vestre gravlund, al districte de Frogner, a Oslo.

## Discografia

Diverses cançons d'Alnæs han estat enregistrades per personatges com Kirsten Flagstad i Fiódor Xaliapin. El 2007 es va publicar el primer enregistrament del Concert per a piano d’Alnæs en re major, op. 27 (publicat cap al 1919); va comptar amb Piers Lane com a solista de piano i l'Orquestra Filharmònica de Bergen dirigida per Andrew Litton. A principis del 2010 es va publicar l'enregistrament en estrena de les seves dues simfonies - núm. 1 en do menor, Op.7 i núm. 2 en re major, Op.43 - amb l'Orquestra Simfònica Nacional de Letònia dirigida per Terje Mikkelsen.

## Referències

* 1 2 3 Grinde, Kirsti. Helle, Knut. Eyvind Alnæs (en noruec). Oslo: Kunnskapsforlaget (Norsk biografisk leksikon) [Consulta: 11 desembre 2014].
* ↑ «Eyvind Alnæs (1872–1932)» (en noruec). lokalhistoriewiki.no. [Consulta: 1r març 2018].
* ↑ Trond Olav Svendsen. «Norsk Komponistforening» (en noruec). Store norske leksikon. [Consulta: 1r març 2018].
* ↑ «Kongens fortjenstmedalje» (en noruec). [Consulta: 1r març 2018].
* ↑ Vegeu Hofmeisters Monatsbericht, 1919, pàg.78
* ↑ «Alnæs, Eyvind: Symphony No. 1, Symphony No. 2» (en anglès). Sterling CD, 01-01-2010. [Consulta: 31 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Concert per a piano en re major, op. 27 a YouTube.
* Variacions simfòniques a YouTube.
# F.L.Æ. Kunzen

Friedrich Ludwig Æmilius Kunzen (Lübeck, Alemanya, 24 de setembre de 1761 - Copenhaguen, Dinamarca, 28 de gener de 1817) fou un compositor alemany fincat a Dinamarca.
El 1787 fou nomenat director de l'Òpera de Copenhaguen, i allà fou on estrenà Holger Danske (Holger el Danès), avui considerada l'òpera danesa més important del segle xviii. Posteriorment dirigí els teatres d'òpera de Frankfurt i Praga. En aquesta última ciutat donà al públic la seva òpera més celebrada, Das Fest der Winzer.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3545 (ISBN 84-239-4582-0)
# Fabián García Pacheco

Fabiàn García Pacheco (Escalonilla, Toledo, 19 de gener de 1725 - Madrid, al voltant de 1808) fou un compositor de música religiosa castellà.
Fou seise de la catedral de Toledo. Es traslladà a Madrid, on degué residir des d'abans de 1770, figurant com a compositor de música religiosa i cançonetista. En la cort va tenir el càrrec de mestre de capella de l'església de la Soledat, sense que es pugui precisar la data.
Pacheco va compondre molta música religiosa per la seva capella de l'església de la Soledat, que es va estendre a altres parròquies, guardant-se'n algunes en l'Arxiu de El Escorial i en el de la catedral d'Oriola. També va escriure per al teatre.
A la primera classe hi pertanyen:
* Missa: a 8 veus, amb violins i trompes (1787)
* Himne a Sant Llorenç: a 4 i 8 veus, amb violins i trompes
* Tercet al Naixement de Nostre Senyor Jesucrist: (tiple, contralt i tenor)
* Valgame Dios i qué tres,
* Villancet al Naixement: a 9 veus amb violins trompes
* Duet, tercet, quartet i quintet de Naixement del Fill de Déu: (1795)
* Villancet: a 3 veus amb violins i acompanyament
Entre la seva música pel teatre si conserven en la Biblioteca Municipal de Madrid: La Arcadia, sainet; El buen marido, lletra de Ramón de la Cruz; el llibret s'imprimí a Madrid el 1770; en els papers manuscrits de la Biblioteca Municipal de Madrid s'apunta l'any 1779; La maja y el majo tonada a duet.
Baltasar Saldoni a (Diccionario de Efemerides, t. IV) fa de Pacheco tres personatges; Fabián Pacheco, Fabián García i Fabián García Pacheco.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 40, pags. 1377-78 (ISBN 84-239-4540-5)
# Falco (músic)

Johann (Hans) Hölzel (Viena, 19 de febrer de 1957 – República Dominicana, 6 de febrer de 1998), més conegut pel seu nom artístic Falco, fou un autor i intèrpret de música pop, rock i rap austríac. Els seus èxits internacionals foren: Rock Me Amadeus, Der Kommissar, Vienna Calling, Jeanny, The Sound of Musik, Coming Home (Jeanny Part 2) i, pòstumament, Out of the Dark. Rock Me Amadeus va ser núm. 1 en vendes als Estats Units d'Amèrica, amb la qual cosa, Falco fou el primer artista de parla alemanya que ho aconseguia. També ha estat el cantant austríac que més discos ha venut en tota la història. Morí en un accident de circulació a la província de Puerto Plata, a la República Dominicana.
# Fantasia (pel·lícula)

Fantasia és una pel·lícula musical estatunidenca de 1940, un clàssic d'animació dels estudis Disney. La seva producció es va iniciar poc després de Blancaneu i els set nans (1937) i en paral·lel a Pinotxo (1940). L'any 1941 va obtenir l'Oscar honorífic.
Aquesta pel·lícula és una experimentació sense diàleg l'objectiu de la qual és d'il·lustrar o d'acompanyar amb animació temes de música clàssica. Vuit extractes musicals, tocats la majoria per l'Orquestra de Filadèlfia sota la direcció de Leopold Stokowski, componen les set seqüències d'aquests dibuixos animats. És també, per a nombrosos autors i crítics, una obra d'art d'un gènere nou, un pont entre les arts i una «nova forma de presentar l'art» (un nou mitjà de comunicació).
Fantasia , que no va tenir a la seva sortida l'èxit habitual de les produccions Disney de l'època, és la primera part d'una sèrie desitjada per Walt Disney. Gràcies a la voluntat de Roy Edward Disney, nebot de Walt, el 1999 es va estrenar una segona part titulada Fantasia 2000.

## Argument

La pel·lícula està composta de set seqüències il·lustrant vuit peces de música clàssica, reorquestrats i dirigits pel director d'orquestra Leopold Stokowski al cap de l'Orquestra de Filadèlfia. L'última seqüència il·lustra dues peces, mentre que un intermedi separa la seqüència 4 de la 5. Cada seqüència és precedida d'una curta introducció on l'orquestra és en ombra xinesa.
La pel·lícula, després de l'aparició del títol, comença immediatament com en una sala d'espectacles: una cortina s'obre en una escena en la penombra, les siluetes de músics que s'instal·len destaquen davant d'una pantalla blava, amb sons d'instruments que afinen. El narrador, com per a una retransmissió, acull els espectadors. Mentre que explica al públic que existeixen tres gèneres de músiques, certs instruments s'il·luminen, i la seva sonoritat es posa en escena. Els tres gèneres són la música narrativa, que conta una història, la il·lustrativa, que evoca una o diverses imatges, i la música absoluta, que no existeix més que per a si mateixa.

## Temes musicals

Les peces van ser interpretades per l'Orquestra de Filadèlfia i dirigida per Leopold Stokowski. Els temes són:
* Toccata i fuga en re menor, BWV 565 de Johann Sebastian Bach
* El trencanous de Piotr Ilitx Txaikovski
* L'aprenent de bruixot de Paul Dukas
* La consagració de la primavera d'Ígor Stravinski
* Sisena simfonia de Beethoven
* Dansa de les hores (de l'ópera La Gioconda) d'Amilcare Ponchielli
* Una nit a la Muntanya Pelada de Modest Mussorgsky
* Ave Maria de Franz Schubert

## Referències

* ↑ Fantasia als Oscars
* ↑ «Fantasia». The New York Times.
* ↑ «Fantasia». Imdb.
* ↑ Banda sonora original
Viccionari
# Faro de Vigo

Faro de Vigo és el diari degà de la premsa espanyola que se segueix publicant en l'actualitat. Es va imprimir per primera vegada el 3 de novembre de 1853 en el taller tipogràfic que tenia el seu fundador, Angel de Lema y Marina, al carrer de l'Oliva de Vigo, a la província de Pontevedra. Actualment té la seu a Chapela, al municipi de Redondela. Des de la seva adquisició el 1986 pel grup editorial Prensa Ibérica presidit per Francisco Javier Moll de Miguel, el periòdic ha viscut un gran creixement i va ser guardonat en 1998 amb el Premi Stendhal per al periodisme i la comunicació a Europa.
En l'any 2002 la seva difusió va arribar els 42.245 exemplars de mitjana diària, segons certifica l'Oficina de Justificació de la Difusió (OJD). Les xifres de l'Estudi General de Mitjans (EGM, març de 2006) li atorguen 315.000 lectors cada dia, el que li situa entre els catorze periòdics espanyols d'informació general més importants, i li converteix en el líder indiscutible en el sud de Galícia.
Faro de Vigo ha perdut més de 50.000 lectors en l'últim any, segons les dades de EGM, que poden consultar-se en aimc.es Arxivat 2007-10-27 a Wayback Machine. A més, ha caigut del lloc tretzè al dissetè quant a difusió, en l'últim any. OJD ha suspès a aquesta capçalera de la seva avaluació per falsejar les seves dades, al sumar Faro de Orense al seu tiratge, com si es tractés de la mateixa capçalera. El cas està actualment en litigi.
Faro de Vigo té cada dia sis edicions. A més de la de major difusió, que abasta l'àrea metropolitana de Vigo, s'imprimeixen les corresponents a Pontevedra, Vilagarcía de Arousa, Ourense, O Morrazo i Deza-Tabeirós-Terra de Montes. El gener de 1999 es va engegar la seva edició digital.

## Referències

* 1 2 OJD. «Información y cifras de Faro de Vigo», julio 2009 - junio 2010. Arxivat de l'original el 2012-05-01. [Consulta: 10 maig 2011].
* ↑ Xosé López García. La prensa diaria en Galicia (1976-2000). Univ Santiago de Compostela, 1 gener 2001, p. 34–. ISBN 978-84-8121-891-6.

## Enllaços externs

* FaroDeVigo.es, edició electrònica de Faro de Vigo
# Faustino Domínguez Domínguez

Faustino Domínguez Domínguez, nascut el 1811 a Villamañán (Lleó) i mort a la Corunya el 1890, va ser un arquitecte que va viure i desenvolupar la majoria dels seus projectes a la Corunya.

## Trajectòria

Va estudiar arquitectura a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran, i es va formar en el classicisme acadèmic. A finals dels anys trenta es va establir a la Corunya, on es va casar el 1843 amb María Luísa Coumes-Gay Pulleyro i amb qui va tenir dos fills: José i Faustino.
El 1846 va ser nomenat arquitecte provincial interí de la Corunya. Una de les seves primeres i més importants tasques com a arquitecte provincial va ser l'elaboració de plans i pressupostos de presons públiques de diverses localitats gallegues. Alguns d'aquests projectes no es van dur a terme com el de Betanzos, mentre que altres es van fer realitat com els de Carballo, Ortigueira o Pontedeume. El 1859 va ser nomenat arquitecte titular, càrrec que va ocupar fins a la seva mort.
També cal destacar l'autoria de l'anomenat Pazo Provincial del carrer Rego de Auga de La Corunya, que fins a finals del segle XX va ser seu de la Diputació de la Corunya. Va rebre diversos premis pels seus projectes arquitectònics a l'Exposició Regional de 1858 i 1875, celebrada a Santiago de Compostel·la.
Va assumir la presidència de la Reial Acadèmia Gallega de Belles Arts el 1879. El seu successor al capdavant d'aquesta institució fou el seu fill Faustino Domínguez Coumes-Gay, que fou un dels arquitectes gallecs més importants del segle xix.

## Galeria

* Presó i edifici judicial de Pontedeume (1853-1856)
* Església de Santa Maria d'Oza (1863)
* Façana de l'església de San Nicolao da Coruña (1861)
* Rua de Santo André da Coruña, núm. 53 (1883)

## Notes

* 1 2 Fernández Fernández. Miscelánea coruñesa (en castellà). Librería Arenas, p. 134.

### Bibliografia

* Caínzos, Alexandre Cátedra, 2, 1995. ISSN: 1133-9608.
# Federació Universitària Democràtica Espanyola

La Federació Universitària Democràtica Espanyola (FUDE) va ser una organització estudiantil il·legal antifranquista espanyola, fundada en 1961 per membres del Partit Comunista d'Espanya (PCE), l'Agrupació Socialista Universitària i el Front d'Alliberament Popular (FLP), que va tenir com a primer objectiu combatre dins de les universitats la presència de l'organització vertical franquista, el Sindicat Espanyol Universitari (SEU).
En 1963 comptava amb implantació en nou dels dotze districtes universitaris i va aconseguir el seu moment de major implantació en 1965, coincidint amb la desaparició del SEU. No obstant això, l'extensió de la seva activitat va servir com a element per tractar d'ampliar el nombre d'estudiants universitaris que s'unissin a les organitzacions antifranquistes, i des de posicions socialistes es va incentivar la creació del Sindicat Democràtic d'Estudiants, la qual cosa va influir en una pèrdua de protagonisme de la FUDE. En 1967, el Partit Comunista va abandonar la FUDE (ja ho havien fet l'any anterior les organitzacions socialistes de l'interior) i va destinar tots els seus esforços al Sindicat Democràtic, amb el que les restes de la Federació Universitària van quedar en mans del Partit Comunista d'Espanya (marxista-leninista), organització creada com a escissió comunista en 1964.
En 1968 l'organització va desaparèixer, enfortint-se la secció estudiantil de Comissions Obreres, llavors en els seus inicis després d'abandonar el PCE l'Oposició Sindical Obrera creada pocs anys abans.

## Referències

* ↑ Sotelo, Ignacio: Las paradojas del eurocomunismo, Revista Sistema, núm. 20, pg. 77-92. Madrid, setembre de 1977.
* ↑ López Raimundo, Gregorio: Primera clandestinidad. Memorias, Edit. Antártida, Barcelona, 1993. ISBN 978-84-7596-406-5
* ↑ Ruiz Carnicer, Miguel Ángel. El SEU 1939-1965. La socialización política de la juventud universitaria en el franquismo. Edit. Siglo XXI. Madrid, 1996. ISBN 84-323-0924-9
# Feia

Feia és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Feia dabra (Winterbottom, 2005)
* Feia nota (Gill & Mooi, 1999)
* Feia nympha (Smith, 1959)
* Feia ranta (Winterbottom, 2003)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Winterbottom, R., 2005. Feia dabra, a new species of gobiid fish (Acanthopterygii; Perciformes) from Palau. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 10 (núm. 2): 45-50.
* ↑ Gill, A. C. & Mooi, R. D., 1999. Feia nota, a new species of gobiid fish from Western Australia. Records of the Western Australian Museum v. 19: 365-370.
* ↑ Winterbottom, R., 2003. Feia ranta, a new species of gobiid fish (Acanthopterygii; Perciformes) from Vietnam. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 7 (núm. 3): 97-102.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
Viccionari