OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brachyglanis nocturnus

Brachyglanis nocturnus és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Negro (Brasil).

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H., 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Myers, G. S., 1928. New fresh-water fishes from Peru, Venezuela, and Brazil. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 2 (núm. 7): 83-90.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# François Lebeau

François Lebeau (Lieja, 1827) fou un compositor belga.
Va compondre una òpera, Esmeralda, que va fer representar a Lieja al voltant de l'any 1856, i després a Anvers i Brussel·les.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, pàg. 1240 (ISBN 84 239-4529-4)
# François Martin

François Martin (?, 1727 - París, 1773) fou un violoncel·lista i compositor que fou músic del Duc de Gramont, i compongué el salm Cantate Domino, un Laetentur coeli, unes petites cantates Le soupçon amoreux, Le Suisse amoreux i Le bouquet de Thémyre; dos llibres de sonates per a violoncel i altres dos de sonates en trio per a violí.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 33, pàg. 487, ISBN 84-239-4533-2
# François Rebel

François Rebel (París, Illa de França, 1701-1775) fou un violinista i compositor francès.
Era fill de Jean-Féry Rebel i als tretze anys entrà en l'orquestra de l'Òpera i poc temps més tard entaulà amistat amb Francœur, amb el qual s'associà. Així foren junts primers violins, inspectors, directors i després empresaris de l'Òpera.
A més, Rebel fou primer intendent de la música de la cort i inspector general de l'Òpera. En col·laboració amb Francœur va compondre les òperes: Pyrame et Thisbé, (1726) Tharsis et Zélie, (1728) Scanderberg, (1735) Le ballet de la Paix, (1738) Les Augustales, (1744) Zélinder et Isméne, (1745 Les génies tutélaires, (1751) Le Prince de Noisy, (1760).
A més, sense col·laboració va compondre diverses cantates, un Te Deum, un De Profundis i altres obres religioses.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49. pàgs. 1097-98 (ISBN 84-239-4549-9)
# Brachyplatystoma capapretum

Brachyplatystoma capapretum és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 58,1 cm de longitud total i 32,7 kg de pes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Amazones des de Belém (Brasil) fins a Iquitos (Perú), incloent-hi alguns afluents seus com els rius Trombetas, Madeira, Negro, etc.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tom II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2 . 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lundberg, J. G. & Akama, A., 2005. Brachyplatystoma capapretum: a New Species of Goliath Catfish from the Amazon Basin, with a Reclassification of Allied Catfishes (Siluriformes: Pimelodidae). Copeia, 2005, 3: 492-516.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lundberg, J.G. i M.W. Littmann, 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Steindachner, F., 1908: Über eine während der brasilianischen Expedition entdeckte Brachyplatystoma-Art aus dem Rio Parnahyba und über eine dicht gefleckte und gestrichelte Varietät von Giton fasciatus aus den Gewässern von Santos (Staat São Paulo). Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 45 (núm. 9): 126-130.
* Steindachner, F., 1909: Über eine neue Brachyplatystoma-art aus der Umgebung von Pará, welche während der brasilianischen Expedition der kaiserl. Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 46 (núm. 12): 195-197.
* Steindachner, F., 1909: Über eine neue Tilapia- und Lamprologus-Art aus dem Tanganyikasee und über Brachyplatystoma (Taenionema) platynema Blgr. aus der Umgebung von Pará. Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 46 (núm. 26): 443-447.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Brambilla (família)

Brambilla és el nom de dues famílies de cantants italianes, que segons sembla, no tenen cap mena de parentiu entre elles.

## Família de Gerolamo Brambilla

La més il·lustre d'elles estava constituïda per cinc germanes, nascudes totes a Cassano d'Adda, prop de Milà, filles de Gerolamo Brambilla i d'Angela Columbo. La primera de les filles, Marietta (1807-1875), estava dotada d'una magnífica veu de contralt, que manejava amb gran mestressa, avaluada per una expressió tant sentimental com patètica que commovia profundament. Debutà a Novara el 1828, suplint a la cèlebre contralt Giuditta Pasta en el Teatro Carcano de Milà. Des de llavors començà a ser coneguda; va recórrer els principals teatres d'Itàlia; després passà a Viena i París on aconseguí assenyalats triomfs, i després a Londres. En retirar-se de l'escena obrí a Milà una escola de cant, on es formaren excel·lents artistes. Marietta Brambilla també fou una distingida compositora, i va escriure dos cursos de vocalitzacions, una col·lecció de cinc ariette, un duettino amb acompanyament de piano, i un quadern de melodies italianes titulat Souvenir des Alpes.
Teresa Brambilla (1813-1895), segona germana, també es dedicà a l'escena, assolint com a cantant molta i favorable reputació després d'haver recorregut els principals teatres del seu país. A Roma, finalment, l'honoraren nomenant-la membre de l'Acadèmia de Santa Cecília com a testimoni dels seus mereixements. El 1850 acabà la seva carrera, i fixà la seva residència a Odessa.
La tercera germana, Annetta, fou també una distingida artista, que es feu aplaudir en molts teatres importants de la seva pàtria, com així mateix al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.
Giuseppina, la quarta, tingué fama de cantant irreprotxable quant al seu estil i escola, i cantà a Barcelona de 1842 a 1844.
Finalment, Laura, el mateix que les seves germanes, es dedicà al cant amb força èxit.
Filla de Teresa fou Teresina Brambilla Ponchielli, que es casà amb el celebrat compositor Amilcare Ponchielli, i va contribuir com a cantant a popularitzar les dues millors obres del seu marit: I promessi sposi i La Gioconda.

## Família de Paolo Brambilla

L'altra família Brambilla procedeix del compositor Paolo Brambilla i aconseguí força celebritat durant la primera meitat del segle xix en l'art líric. De les tres germanes que la componien, la més gran, Amalia, es casà amb el famós tenor Giovanni Battista Verger, del qual és fill el cèlebre baríton Napoleone Verger, molt aplaudit a Madrid. En segones núpcies es casà amb el comte Luchesi-Palli, príncep de Campofranco.
Emilia, la segona filla d'en Paolo, no passà d'ésser una mitjana artista.
Erminia (Emma), la tercera germana, estigué dotada d'una bella veu de contralt, que sabé modular amb tant gust com expressió. Feu una llarga i brillant carrera.
També hi hagué en la família dos germans de les anteriors: Annibale, tenor, i Ulisse, baix-cantant, ambdós artistes mediocres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 572 (ISBN 84-239-4509-X)
# Branka Musulin

Branka Musulin (Zagreb, 6 d'agost de 1917 - Schmallenberg, 1 de gener de 1975) va ser una pianista clàssica i professora alemanya croata.

## Biografia

A partir dels vuit anys, va estudiar amb el cèlebre pianista croat Svetislav Stančić a Zagreb i va tocar en públic en aquell moment. Després del seu diploma de concert, va viatjar a París el 1936 per estudiar amb Alfred Cortot i Yvonne Lefébure. A partir de 1938, va estudiar amb Alfredo Casella a Siena i després de 1941 amb Max von Pauer a Alemanya del Sud.
El 1944, es va casar amb Friedrich Bienert a Dresden, van tenir una filla. Branka Musulin va tocar sota la batuta de Hans Müller-Kray, Willem Mengelberg, Hermann Abendroth, Franz Konwitschny, Karl Böhm, Georg Solti i Sergiu Celibidache. El 1958, es va convertir en professora, més tard professora a la "Hochschule für Musik und Darstellende Kunst" de Frankfurt.

## Enregistraments

* Ludwig van Beethoven, Concert per a piano núm. op. 58
* Frédéric Chopin, Concert per a piano núm. 2
* Frédéric Chopin, Concert per a piano núm. 1
* Ludwig van Beethoven, Sonates nos 17 (D menor, Op 31 No 3) i 32 (Do menor, Op 111). Oriole MG 20104 (estèreo SMG 20105 [sic]). Revisat a la revista Gramophone, març de 1965.

## Bibliografia

* Ernst Krause, Josef Hegenbarth: Das Bildnis Branka Musulins. Verlag der Kunst, 1958 - Alemany
* Moritz von Bredow: Klang gewordener Geist. Branka Musulin zum 100. El geburtstag. Eine Hommage. Frankfurter Allgemeine Zeitung v. 14. Agost de 2017, S. 10.
# Frederick Ebsen Starke

Frederick Ebsen Starke (Filadèlfia, EUA, 29 de setembre de 1890 - ?) fou un compositor i director d'orquestra estatunidenc. Estudià piano, orgue i composició a Nova York, i el 1907 fou nomenat organista d'una església presbiteriana d'aquesta capital, i a partir de 1911 ho fou de la de Princeton. Entre les seves composicions hi figuren una simfonia; l'obertura The Tempest; Motete, per a solo i cor mixt; peces per a piano, i nombroses melodies vocals, com ara Siberia: a lament; for six-part chorus of men's voices; w. mezzo-soprano or baritone solo and piano accompaniment (1922).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 57, pàg. 1003, ISBN 84-239-4557-X
* Treballs per o sobre Frederick Ebsen Starke en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Luna Miguel

Luna Miguel (Alcalá de Henares, Madrid, 6 de novembre de 1990) és escriptora en castellà, resident a Barcelona des de 2011. Periodista i editora, ha traduït autors com Marcel Schwob, Cassandra Troyan, Tracy K. Smith i Arthur Rimbaud. El 2018 va publicar la novel·la El funeral de Lolita. Activista de les xarxes socials, ha estat editora i periodista. Entre el 2013 i el 2018 ha escrit per a la revista digital PlayGround.

## Obra
### Poesia

* Estar enfermo, Córdoba, La Bella Varsovia, 2010, 80 p. ISBN .
* Poetry is not dead, Madrid, DVD, 2010; edición corregida en La Bella Varsovia, 2013, 69 p. ISBN .
* Pensamientos estériles, Madrid, Cangrejo Pistolero, 2011, 90 p. ISBN.
* La tumba del marinero, Córdoba, La Bella Varsovia, 2013.
* Los estómagos, 2015.
* El arrecife de las sirenas, 2017.

### Antologies de poesia

* Tenían veinte años y estaban locos, Córdoba, La Bella Varsovia, 2011.
* Sangrantes, Córdoba, La Bella Varsovia, 2013.
* Vomit, Córdoba, La Bella Varsovia, 2013.
* Serial, en colaboración con Ana Santos. Almería, El Gaviero, 2014.

### Relats

* Exhumación, junto con Antonio J. Rodríguez. Madrid, Alpha Decay, 2010.

### Assajos

* El dedo. Breves apuntes sobre la masturbación femenina, 2016.

### Novel·les

* El funeral de Lolita, Barcelona, Lumen, 2018.

## Referències

* ↑ «Interpretación de un poema contemporáneo - Definición del vientre, de Luna Miguel» (en castellà). Estación del 24. [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ «La tumba del marinero, de Luna Miguel». Arxivat de l'original el 2019-01-05. [Consulta: 5 gener 2019].
* ↑ La poeta del cuerpo, la sangre y la enfermedad que nos muestra una realidad brutal,

## Enllaços externs

* Luna Miguel, en Dialnet.
* 7 poemas de Luna Miguel Arxivat 2019-01-05 a Wayback Machine.
* Entrevista: No pretendo ser moderna en Jotdown
* La novela de los 50.000 dólares, en la revista Jotdown.
# Breitensteinia hypselurus

Breitensteinia hypselurus és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,2 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 42.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Borneo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ng, H. H. i D. J. Siebert, 1998: A revision of the akysid catfish genus Breitensteinia Steindachner with descriptions of two new species. Journal of Fish Biology v. 53 (núm. 3): 645-657.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Roberts, T.R., 1989. The freshwater fishes of Western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. 14:210 p.
* ↑ Weber, M. i L.F. de Beaufort, 1913. The fishes of the Indo-Australian archipelago. II. Malacopterygii, Myctophoidea, Ostariophysi: I. Siluroidea. E.J. Brill, Leiden. 404 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Alfred Scott-Gatty

Alfred Scott-Gatty KCVO, KStJ, FSA (1847 - 1918) fou un compositor anglès.
Fou Rei d'Armes Principal de la Lligacama i també es dedicà a la música, sent seves les operetes Stanford and Merton's Christmas Party (1880) i Not at Home (1886), nombrosos preludis i intermedis per a comèdies, set volums de melodies vocals i peces per a piano.

## Referències

* ↑ «Scott-Gatty, Alfred, Sir, Garter of Arms (1847 -1918)» (en anglés). armorial.library.utoronto.ca. [Consulta: 4 octubre 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 1056 (ISBN 84-239-4525-1)
# Friedrich Hegar

Friedrich Hegar (Basilea (Suïssa), 11 d'octubre de 1841 - Zúric, 2 de juny de 1927) fou un compositor i mestre concertista suís.
Prengué música en el Conservatori de Leipzig; després fou mestre concertista de la capella Bilse de Berlín, i més tard, després d'una breu estança a Baden-Baden i París, director musical de Gebweiler.
Des de 1863 treballà a Zuric, primer com a mestre concertista; director des de 1865 de l'orquestra Tonhalle i el 1876 de l'Escola de Música fundada per ell mateix, en la que entre d'altres alumnes va tenir a Hans Weisbach i, en la qual fou succeït l'any 1900 pel seu compatriota Hermann Suter.
Entre les seves composicions destaquen alguns cors per a homes (Schlajwandel, Totenvolk) i l'oratori Manasse que es distingeixen per la seva correcció i habilitat de l'escriptura i el caràcter expressiu de la música.
També se li deu un Concert per a violí, una obertura per a orquestra, obres per a cors i orquestra i d'altres moltes.

## Bibliografia

* Volum núm. 27, pàg. 911, de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84-239-4527-8)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 58, pàg. 1137 (ISBN 84-239-4558-8)
# Friedrich Johannes Nucius

Friedrich Johannes Nucius (Görlitz, 1556 - Himmelwitz, avui Jemielnica, 25 de març de 1620) fou un compositor alemany.
El 1591 ingressà en el convent del Cister de Rauden i fou nomenat el 1609 abat del convent d'Immelvitz. Entre les seves composicions se'n conserven: Modulationes sacrae modis musicis 5 et 6 vocum comp. (Praga, 1591). Cantionum sacrarum 5 et 6 vocum (Liegnitz, 1609), diversos himnes religiosos, a quatre, cinc i sis veus, i dues misses manuscrites.
A més, se li deu un tractat, Musices poeticae sive. De compositione cantus praeceptione utilissimae (1613), una de les millors obres didàctiques d'aquella època.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 38, pàg. 1404 (ISBN 84-239-4538-3)
# Alfred Zamara

Alfred Zamara (Viena, Àustria, 1863 - 1940) fou un compositor i intèrpret d'arpa austríac, fill del famós intèrpret d'arpa Antonio Zamara. Les seves operetes més exitoses en els teatres alemanys foren:
* Die Königin von Aragón, estrenada el 1883.
* Der Doppelgänger, (Múnic, 1886).
* Der Sänger von Palermo, (Viena, 1888).
* Der Herr Abé, (Viena, 1889).
* Der bleiche Gast, (Hamburg, 1890).
* Die Welfenbraut, (Hamburg, 1894).
* Die Debütanten, (Múnic, 1901).
* Der Frauenfäger, (Viena, 1908).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 70, pàg. 915 (ISBN 84-239-4570-7)
# Pilar González i Duarte

Pilar González i Duarte (Barcelona, 1945) és una química catalana, membre de l'Institut d'Estudis Catalans.
D'adolescent formà part del moviment escolta. Més endavant va estudiar ciències químiques a la Universitat de Barcelona, on es va llicenciar el 1967 amb un Premi Extraordinari de Llicenciatura. Va fer un màster en Química a la Universitat de Michigan i es va doctorar a la UAB amb Enric Casassas i Simó, on també obtindria un premi extraordinari de Doctorat. El 1990 va esdevenir catedràtica de la mateixa Universitat, on ha tingut diversos càrrecs de responsabilitat. Va centrar les seves recerques inicials en els compostos tiolats metàl·lics, utilitzant mercaptoamines alifàtiques, amb resultats que han sigut d'interés per processos industrials d'hidrodessulfuració del petroli i en el camp de la bioinorgànica, camp on també ha efectuat diverses recerques. Ha col·laborat amb l'editorial Pergamon, del Regne Unit i ha exercit la docència. Entre 1995 i 2002 fou presidenta de la Societat Catalana de Química, des d'on va promoure una nova versió actualitzada de la Taula periòdica dels elements en català. L'any 2000 va comissariar una exposició itinerant inaugurada al Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya, amb el títol «Tot és química». Des de l'any 2004 és membre de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Referències

* ↑ Alegret, Salvador. IEC. Membres emèrits: Secció de Ciències i Tecnologia: Pilar González Duarte, 2017 [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ Alegret i Sanromà, Salvador. «Pilar González i Duarte». A: Institut d'Estudis Catalans Memòria: curs 2003-2004, 2005, pàgs. 101-103 [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ Casado, Marga. «Pilar González: la química inorgànica». Pioneres del coneixement. Les dones de l'IEC. IEC. [Consulta: 7 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Pioneres del coneixement. Les dones de l'IEC. Pilar González: la química inorgànica.
# Friedrich Kummer

Friedrich August Kummer (Meiningen, 5 d'agost de 1797 - Dresden, 22 d'agost de 1879) fou un violoncel·lista i compositor alemany d'obres per a aquest instrument.
Va ser deixeble de Friedrich Dotzauer i un dels concertistes més famosos i complet del seu temps a Alemanya. Prolífic compositor d'obres violoncel·listes, en publicà unes 160 (concerts, fantasies, estudis, etc.,) i més de 200 entreactes pel Teatre Principal de Dresden, orquestra del qual dirigia. Foren deixebles d'ell Georg Goltermann, de Stuttgart, i Bernhard Cossmann, de Wiesbaden.

## Referències

* Apèndix núm. 6. pàg. 906, de l'Enciclopèdia ESPASA (ISBN 84-239-4576-6)
# Friedrich Ludwig Benda

Friedrich Ludwig Benda (batejat el 4 de setembre del 1752 a Gotha-mort el 20 de març (o 27) 1792 a Königsberg) fou un violinista, compositor i director d'orquestra alemany.
Era fill gran del també compositor Georg Benda (1721-1795). Fou director d'orquestra a Gotha, Mecklenburg i Koenigsberg. Va escriure les òperes Der Barbier von Sevilla, Die Verlobung, Louise, algunes operetes, concerts per a violí i cantates.

## Vegeu també

* Jan Benda
* Felix Benda
* Francesc Benda
* Georg Benda
* Friedrich Wihlhelm Erik Benda

## Referències

* ↑ «Benda, Friedrich Louis». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum núm. 8, pàg 298. ISBN 84-239-4508-1.
* ↑ «Friedrich Ludwig Benda». Swiss Classic. Arxivat de l'original el 2016-03-12. [Consulta: 11 març 2016].
# Friedrich Reichel

Friedrich Reichel (Oderwitz, Regne de Saxònia, 1833 - Dresden, 1889) fou un compositor alemany.
Als onze anys tocava el piano, el violí, la flauta i el corn, i després completà els seus estudis amb Friedrich Wieck, Otto i Julius Rietz. De bon principi es dedicà a l'ensenyament, i després dirigí diverses societats musicals, i a partir de 1878 fou organista i cantor de l'església de Sant Joan de Dresden. Va compondre cors per a veus d'homes, motets, estudis, dos quartets per a instruments d'arc, un octet per a instruments de vent, una la Frühlingssinfonie ("Simfonia de primavera") i l'opereta Die geängstelen Diplomaten ("Els diplomàtics atemorits"), (1875).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa tom núm. 50, pàgs. 330-31 ISBN 84-239-4550-2