OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neoloteca

La Neoloteca és un diccionari en línia que conté tots els neologismes en català, aprovats pel Consell Supervisor del TERMCAT, en cooperació amb l'Institut d'Estudis Catalans. Proposa les definicions i les equivalències en altres llengües de termes en totes les àrees de la societat: ciència, art i cultura, tècnica, màrqueting i negocis, esport... Els termes proposats són preceptius en tot l'àmbit de l'administració pública de Catalunya.
El 1999 incloïa ja aproximadament 6.000 denominacions consultables a partir d'índexs alfabètics en diverses llengües i d'un índex temàtic. Publica regularment actualitzacions per tal de poder seguir l'evolució de la ciència i de la societat en general. L'actualització de gener 2014 va proposar, entre d'altres, una sèrie de termes del món del manga o dels gestos tàctils de dispositius mòbils. Els termes nous aprovats sempre es publiquen per resolució oficial al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ Franquesa i Bonet, Ester. La terminologia: Un mirall del món. Barcelona: UOC, 2011, p. 122. ISBN 9788497883122.
* ↑ RUIZ TARRAGÓ, Ferran. «La Neoloteca (Ressenya)» Arxivat 2013-10-06 a Wayback Machine., Llengua i ús: Revista Tècnica de Política Lingüística [Barcelona:] Generalitat de Catalunya. Direcció General de Política Lingüística], núm. 15 (2n. quad. 1999), p. 64, [Consulta: 18 setembre 2013]
* ↑ FARGAS VALERO, F. Xavier; MONTES PÉREZ, Dolors. «Nous manlleus, noves perspectives: conseqüències pràctiques per a l'assessorament (I)» Arxivat 2013-10-06 a Wayback Machine., Llengua i ús: Revista Tècnica de Política Lingüística [Barcelona]: Generalitat de Catalunya. Direcció General de Política Lingüística, núm. 32 (1r quad. 2005), p. 13-20[Consulta: 18 setembre 2013]
* ↑ «Ja pot haver-hi ‘seqüeles' en català», El Punt Avui, 7 d'octubre de 2010 (2010-10-07)
* ↑ « Actualització de la Neoloteca (gener de 2014)» Arxivat 2014-05-08 a Wayback Machine., Consorci per a la normalització lingüística, 2014
* ↑ Vegeu, per exemple, l'actualització de febrer 2014: RESOLUCIÓ CLT/489/2014, de 17 de febrer, per la qual es publiquen termes normalitzats pel Consell Supervisor del TERMCAT, DOGC, 10 de març de 2014 (2014-03-10)

## Enllaços externs

* Neoloteca del TERMCAT.
# Neoperla hermosa

Neoperla hermosa és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults són de mida mitjana, de color marró, amb el cap més ample que el pronot i la nervadura de les ales lleugerament marrons.
* El mascle i la femella són molt similars a Neoperla obliqua (llevat del penis del primer).
* Les ales dels mascles fan 11 mm de llarg i les de les femelles 13.
* L'ou és oval i fa 0,40 x 0,27 mm.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malèsia: Mindanao (les illes Filipines).

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Banks, 1924. Bull. Mus. Comp. Zool. 65(12):427. «www.famu.org». Arxivat de l'original el 2008-07-19. [Consulta: 6 desembre 2011].
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Ignac Sivec, 1984. Study of Genus Neoperla (Plecoptera: Perlidae) from the Philippines. Scopolia, núm. 7, pp. 1-44, Ljubljana. «PDF».
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:485.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Neoscombrops

Neoscombrops és un gènere de peixos pertanyent a la família dels acropomàtids.

## Taxonomia

* Neoscombrops annectens (Gilchrist, 1922)
* Neoscombrops atlanticus (Mochizuki & Sano, 1984)
* Neoscombrops cynodon (Regan, 1921)
* Neoscombrops pacificus (Mochizuki, 1979)

## Referències

* ↑ Gilchrist, J. D. F., 1922. Deep-sea fishes procured by the S.S. "Pickle" (Part I). Rep. Fish. Mar. Biol. Surv. Union So. Afr. Rep. 2 (art. 3): 41-79, Pls. 7-12.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Gilchrist, J. D. F., 1922. Deep-sea fishes procured by the S.S. "Pickle" (Part I). Report Fisheries and Marine Biological Survey, Union of South Africa Rep. 2 (art. 3): 41-79, Pls. 7-12.
* ↑ Mochizuki, K. & Sano, M., 1984. A new percichthyid fish Neoscombrops atlanticus from the Caribbean Sea. Japanese Journal of Ichthyology v. 30 (núm. 4): 335-340.
* ↑ Regan, C. T., 1921. New fishes from deep water off the coast of Natal. Annals and Magazine of Natural History (Series 9) v. 7 (núm. 41): 412-420.
* ↑ Mochizuki, K., 1979. A new percichthyid fish, Neoscombrops pacificus, from Japan, with a redescription of Neoscombrops annectens from South Africa. Japanese Journal of Ichthyology v. 26 (núm. 3): 247-252.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Fritzsche, R.A., 1982. Osteichthyes. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill, Nova York: 858-944.
# Neoscopelus porosus

Neoscopelus porosus és una espècie de peix pertanyent a la família dels neoscopèlids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 18,3 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima subtropical, el qual viu sobre el talús continental.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest d'Austràlia, el Japó i el mar de la Xina Meridional.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Johnson J. Y., 1863. Description of five new species of fishes obtained at Madeira. Proceedings of the Zoological Society of London. 1863 (pt 1). 36-46.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Arai, R., 1969. A new iniomous fish of the genus Neoscopelus from Suruga Bay, Japan. Bulletin of the National Science Museum (Tòquio) v. 12 (núm. 3): 465-471, Pl. 1.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chen, S., 2002. Fauna Sinica, Osteichthyes. Myctophiformes, Cetomimiformes, Osteoglossiformes. 349p. Fauna Sinica series. Beijing: Science Press.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404-463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Yang, J., Z. Huang, S. Chen i Q. Li, 1996. The Deep-Water Pelagic Fishes in the Area form Nansha Islands to the Northeast part of South China Sea. Science Publication Company, Beijing. 190 pp.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Nezumia tinro

Nezumia tinro és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 36 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 1240-1400 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-oest del Pacífic.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S.; Starks, E. C. «List of fishes dredged by the steamer Albatross off the Coast of Japan in the summer of 1900, with descriptions of new species and a review of the Japanese Macrouridae» (en anglès). Bulletin of the United States Fish Commission, 22, 1, 1904, pàg. 577-630.
* ↑ Sazonov, Yu. I. 1985. Two new macrourid species (Gadiformes) from northern Pacific seamounts. Voprosy Ikhtiologii v. 25 (núm. 5): 719-727.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sazonov, Y.A., 1994. Additions to the list of macrourids (Gadiformes, Bathygadidae, and Macrouridae) from the Northwest Pacific Ridge. J. Ichthyol. 34(5):98-115.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. ISBN 0130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Nibea microgenys

Nibea microgenys és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 23 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic occidental central: el nord i el nord-oest d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Thompson W. F., 1911. A review of the sciaenoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 39 (núm. 1787). 241-261.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Sasaki, K., 1992. Two new species of Nibea (Sciaenidae) from northern Australia and Papua New Guinea. Japanese Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 1): 1-7.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 394 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Sasaki, K., 2001. Sciaenidae. Croakers (drums). p.3117-3174. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Volum 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). Roma, FAO. pp. 2791-3380.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
* Sasaki, K., 1997. Juvenile morphology of an Australian sciaenid species, Nibea microgenys (Teleostei, Perciformes). Mem. Fac. Sci. 18:57-61.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Felix Rosenthal

Felix Rosenthal (Viena, Àustria, 2 d'abril de 1867 - 30 de desembre de 1936) fou un compositor austríac.
Estudià la carrera de medicina fins a doctorar-se el 1892, però després es dedicà a la música i va tenir per professors a Adler i Fuchs a Viena i en Gernsheim a Berlín. Des del 1901 fou professor del Conservatori de Breslau. Entre els seus alumnes va tenir la compositora estatunidenca Fay Foster (1886-1960).
Se li deuen Die Musik als Eindruck (1901) i nombrosos articles en diaris. Entre les seves composicions musicals figuren: Peters Bilderbuch, comèdia; un Quintet per a piano instruments d'arc; Preludii fuga per a orgue; Variacions per a orquestra, i diverses obres per a piano, així com melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 406 (ISBN 84-239-4552-9)
# José Castro González

José Castro González, més conegut pel alis de Chané (Santiago de Compostel·la, 18 de gener 1856 - L'Havana (Cuba), 27 de gener 1917), fou un músic gallec.
Com instrumentista era virtuós de Guitarra i de cítara. També fou compositor, i director de l'Orfeó Corunyès i més tard de la Coral Polifònica El Eco, amb la qual aconseguí guardons a Pontevedra (1880), Madrid (1887), Barcelona (1888), Santander i París (festival del Teatro Trocadero de 1889).
Posteriorment es traslladà a L'Havana on dirigí l'Orfeon Galllego, fins a la seva mort el 1917.

## Referències

* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la música y los músicos. Ediciones AKAL, 1985, p. 267–268. ISBN 978-84-7090-140-9.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 12, pàg. 393. (ISBN 84-239-4512-X)
# Escut de Vilada

L'escut oficial de Vilada té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un mont de 3 cims, amb el central més alt que els laterals, terrassat de sinople i carregat d'una vila d'or; el peu d'or. una barjoleta de gules sobremuntada d'una pinya de sinople. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 6 d'octubre de 1983 i publicat al DOGC número 388 l'11 de novembre del mateix any amb el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un mont de 3 cims, amb el central més alt que els laterals, terrassat de sinople i carregat d'una vila d'or; el peu d'or una portella de gules sobremuntada d'una pinya de sinople. Per timbre, una corona mural de poble.
Més tard s'aprova una modificació de l'escut el 25 de gener de 1989 i fou publicada al DOGC número 1102 el 3 de febrer del mateix any.
S'hi veu la representació del poble, al voltant de l'església de Sant Joan, amb les muntanyes de Picancel al fons. Vilada va pertànyer, des del segle xiv, a la baronia de la Portella, simbolitzada per les armes dels Saportella, els primers barons (una barjoleta de gules en camper d'or), i dels Pinós (representats per la pinya de sinople), que en foren els barons posteriors.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* 1 2 «ANUNCI de modificació de l'escut heràldic del municipi de Vilada.» (pdf). DOGC núm. 1102, 03-02-1989. [Consulta: 1r abril 2013].
* ↑ «DECRET 437/1983, de 6 d'octubre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Vilada per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 380, 11-11-1983. [Consulta: 26 juny 2010].
# Macrorhamphosodes uradoi

Macrorhamphosodes uradoi és una espècie de peix de la família dels triacantòdids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16,5 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja escates d'altres peixos.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 50-675 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Kenya fins al Japó i Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Fowler H. W., 1934. Descriptions of new fishes obtained 1907 to 1910, chiefly in the Philippine Islands and adjacent seas. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 85 (for 1933). 233-367.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kamohara, T., 1933. On a new fish from Japan. Dobutsugaku Zasshi = Zoological Magazine Tokyo v. 45 (núm. 539): 389-393.
* ↑ «Macrorhamphosodes uradoi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Nakae, M. i K. Sasaki, 2002. A scale-eating triacanthodid, Macrorhamphosodes uradoi: prey fishes and mouth "handedness" (Tetraodontiformes, Triacanthoidei). Ichthyol. Res. 49:7-14.
* ↑ Matsuura, K. i J.C. Tyler, 1997. Tetraodontiform fishes, mostly from deep waters, of New Caledonia. p.173-208. A: B. Séret (ed.) Résultats des Campagnes MUSORSTOM, vol. 17. núm. 9. Mem. Mus. Natl. Hist. Nat. 174.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tyler, J. C., 1983: Records of fishes of the family Triacanthodidae (Tetraodontiformes) from the western Indian Ocean off East Africa. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology Special Publication Núm. 31: 1-13.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Jean-Grégoire Pénavaire

Jean-Grégoire Pénavaire (L'Esparra de Medoc, 15 de setembre de 1840 - París, 13 de setembre de 1906) fou un violinista i compositor francès.
Estudià al Conservatori de París amb els professors Camillo Sivori, Morel, Willem, Elwart i Fétis. Formà part per espai de molts anys de l'orquestra de l'Òpera Italiana, de París, i dirigí la del teatre de Nantes.
Entre les seves obres cal citar:
* Torquato Tasso, poema simfònic;
* Miguel de Cevantes, poema simfònic;
* La vision des Croisés, poema simfònic;
* Chanson du mai, òpera còmica (1872);
* Ninette et Ninon òpera còmica (1872);
* Le contraste, òpera còmica (1889);
* Monseigneur Scapin, òpera còmica (1891);
* el ball espectacle Les folies d'espagne, així com nombroses melodies vocals i composicions instrumentals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 43, pàg. 233. (ISBN 84-239-4543-X)
# José Forns y Quadras

José Forns y Quadras (Madrid, 12 de gener de 1898 - Ginebra, Suïssa, 7 de setembre de 1952) fou un compositor espanyol.
Cursà el batxillerat ensems que la carrera de pianista, amb el mestre Fuster. El 1914 es llicencià de Dret en la Universitat de Madrid, aconseguint el premi extraordinari; el 1915 assolí el mateix guardó al doctorar-se en aquella Facultat. Estudià harmonia i composició en el Conservatori de Madrid, durant els anys 1918 i 1919, amb els mestres Fontanilla i Serrano, assolint el premi en aquesta assignatura. El 1921 guanyà per oposició i unanimitat la càtedra d'estètica i història de la música del Conservatori de Madrid. Fou professor d'Estètica i Història de la Música del Conservatori de Madrid, i crític musical de l'Heraldo de Madrid, col·laborà en les principals revistes professionals d'Espanya i Amèrica, a més de revistes de divulgació musical com la revista Ritmo.
La mort el va sorprendre a Ginebra, on havia estat formant part de la Delegació Espanyola en el Congrés de la Unesco, que se celebrava en aquella ciutat per adoptar i signar un conveni universal sobre drets d'autor, en la que tingué un paper rellevant en les seves sessions. Era assessor jurídic de la Societat d'Autors d'Espanya, i com a secretari general d'aquella havia format part de la Delegació Espanyola en la VI Conferència Plenària de la Unesco, el 1951, i en el XVII Congrés Internacional d'Autors i Compositors, celebrat a Amsterdam el juliol del 1952.
Entre les seves obres didàctiques més notables figuren Estètica aplicada a la Música.
Va donar al teatre les sarsueles següents: La reina patosa; La veneciana; Nelly; El toque de oración i Flores de lujo, i les operetes El amor de Friné i La reina Topacio.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 511 (ISBN 84-239-4524-3)
# José Justo Gómez de la Cortina

José Justo Gómez de la Cortina (Ciutat de Mèxic, 9 d'agost de 1799 - Ciutat de Mèxic, 6 de gener de 1860)
Als quinze anys d'edat fou enviat a Madrid per acabar la seva educació; va estudiar a Alcalá de Henares, va guanyar per oposició la càtedra de geografia militar i va entrar com a oficial al cos d'enginyers. Més tard va ser utilitzat en la diplomàcia. Gómez de la Cortina va tornar al seu país el 1832, va treballar sense parar per fomentar l'educació literària a Mèxic i aviat va adquirir gran influència política. Però això li va valer per ser expulsat de Mèxic el 1833 i un any després el general Santa Anna li va permetre el retorn.
Després va exercir molts càrrecs públics, incloent-hi els de ministre d'Hisenda, president de la Junta d'Hisenda, coronel del cos de granaders, membre de la Junta de Notables, que va redactar les bases per a l'organització de la República; Va escriure nombrosos articles, Memòries i opuscles i les següents obres publicades, sense esmentar les que va deixar inèdites:
* Castilla historial (1833);
* Diccionario de sinónimos castellanos (1845);
* Leonor, novel·la (1845);
* Euclea ó la griega de Trieste, novel·la (1845);
* Diccionario manual de las voces técnicas castellanas, en bellas artes (1848);
* Los enviados diplomáticos, sus atribuciones y derechos (1854);
* Prontuario diplomático y consular (1856).
Va traduir el 1828, del filoleg alemany Friedrich Bouterwek, Geschichte der Poesie und Beredsamkeit (Història de la poesia i l'eloqüència).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 09, pàg. 441. (ISBN 84-239-4509-X)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 557. (ISBN 84-239-4526-X)