OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cap d'un dimoni

Cap d'un dimoni és una escultura que es conserva al Conjunt històric d'Olèrdola, que forma part del Museu d'Arqueologia de Catalunya.

## Descripció

Cara d'un dimoni, d'aspecte grotesc, amb el rostre ennegrit, la boca oberta i la llengua enfora. La peça està feta de guix, modelada manualment, i té traces de pintura vermella a la boca i als ulls i negre a les galtes, colors que ressalten sobre el blanc de fons. Un espàrrec de ferro intern sosté el volum.
Aquesta peça formava part d'un conjunt de carasses similars, a més d'un cap d'un sant i el d'un d'angelet, que varen ser localitzades durant les obres de restauració de l'església romànica de Sant Miquel d'Olèrdola dutes a terme l'any 2007. El grup estava amagat dins un armariet litúrgic situat en un altell de la capella lateral nord, sota el cimbori. És probable que el dimoni i la resta de peces formessin part del retaule major dedicat a Sant Miquel Arcàngel documentat l'any 1421, substituït per un de nou el 1607, alhora reemplaçat per un altre l'any 1818.

## Iconografia

La figura de Sant Miquel Arcàngel està lligada amb la del dimoni, a qui combat com a àngel guerrer i cap dels exèrcits celestials i manté una lluita el dia del judici final per la pesada de les ànimes. Aquest tema, anomenat psicòstasi, ha estat abundantment representat en la iconografia romànica i gòtica. El cap de dimoni d'Olèrdola és de difícil catalogació estilística i cronològica, fet habitual en les peces de caràcter marcadament local i sense pretensions artístiques com correspon a una església parroquial amb una població dispersa. La proposta cronològica s'efectua basant-se en la cronologia de l'altell i la documentació proporcionada per les visites pastorals.

## Referències

* ↑ «Cap de dimoni». Museu d'Arqueologia de Catalunya, 2015. [Consulta: 17 agost 2020].
* ↑ «Cap de dimoni, part d'un retaule». Museu d'Arqueologia de Catalunya, 2015. [Consulta: 18 agost 2020].

## Bibliografia

* GISBERT, M.; MOLIST, N. 2012, Catàleg, in N. Molist (coord.), De Sanctus Michaelis a Sant Miquel. L'església de Sant Miquel d'Olèrdola entre el segle X i el segle xxi, Catàleg de l'exposició. Ajuntament d'Olèrdola i Museu d'Arqueologia de Catalunya, 85-98. Pàg. 92, Fig. 16, núm. 16.
* MOLIST, N.; PUJOL, M. 2013, Olèrdola. Guia Didàctica, Museu d'Arqueologia de Catalunya. Barcelona.PDF
# Cap de dona (Fernande)

Cap de dona (Fernande) és un bronze realitzat per Pablo Picasso el 1906 a París i que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Picasso de Barcelona. Es mostra a la Sala 8 de la col·lecció permanent del museu. Està signada Picasso a la part posterior. Es va adquirir l'any 2000.

## Descripció

Aquest bronze representa una simplificació del rostre de Fernande Olivier, companya de Picasso entre 1904 i 1912. L'escultura presenta el que Werner Spies anomena un modelatge asimètric, que consisteix a modelar una part de la cara amb detalls precisos, mentre que l'altra part i les zones perifèriques resten més desdibuixades.
Spies, a la seva obra La escultura de Picasso, dona a conèixer també alguns recursos emprats per Picasso, com la utilització de gasa o tul en el guix, encara humit, per aconseguir la textura porosa de la part dreta.
Aquesta peça és un exemplar de l'edició realitzada pel marxant Ambroise Vollard i pesa 7,9 kg. Un altre exemplar d'aquesta curta edició es conserva al Musée d'Art moderne de la Ville de Paris.

## Referències

* ↑ «Fitxa de l'obra al web del museu». Museu Picasso, 2007. [Consulta: 12 juliol 2011].

## Bibliografia

* Rafart i Planas, Claustre. Guia del Museu Picasso. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1998, p.21. DL B.2.887-1998. ISBN 84-7609-869-3.
* JOHNSON, Ron, The early sculpture of Picasso: 1901-1914. Nova York, Garland, 1976, núm. 33, p. 205
* JOHNSON, Una E., Ambroise Vollard, éditeur: prints, books, bronzes. Nova York, Museum of Modern Art, 1977, núm. 228
* PALAU I FABRE, Josep, Picasso vivent: 1881-1907. Barcelona, Polígrafa, 1980, núm. 1205, p. 437, 548
* PENROSE, Roland, The Sculpture of Picasso. Nova York, Museum of Modern Art, 1967, p. 53
* SPIES, Werner; PIOT, Christine (col.), Picasso sculpteur: catalogue raisonné des sculptures. París, Centre Pompidou, 2000, núm. 6, p. 346, 394
* ZERVOS, Christian, Pablo Picasso: vol. I, oeuvres de 1895 à 1906. París, Cahiers d'Art, 1932, núm. 323, p. 149.
# Homaloptera hoffmanni

Homaloptera hoffmanni és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Hong Kong.

## Referències

* ↑ van Hasselt J. C. 1823. Uittreksel uit een' brief van Dr. J. C. van Hasselt, aan den Heer C. J. Temminck. Algem. Konst Letter-bode II Deel (núm. 35). 130-133.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Nichols, J.T. 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units. 322 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Man, S.H. i I.J. Hodgkiss 1981. Hong Kong freshwater fishes. Urban Council, Wishing Printing Company, Hong Kong, 75 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Homaloptera menoni

Homaloptera menoni és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ van Hasselt J. C. 1823. Uittreksel uit een' brief van Dr. J. C. van Hasselt, aan den Heer C. J. Temminck. Algem. Konst Letter-bode II Deel (núm. 35). 130-133.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jayaram, K.C. 1999. The freshwater fishes of the Indian region. Narendra Publishing House, Delhi - 110006, Índia. 551 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Homodiaetus graciosa

Homodiaetus graciosa és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques fluvials costaneres del sud-est del Brasil (Paraná i São Paulo).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. i D. P. Ward, 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Koch, W. R., 2002: Revisão taxonômica do gênero Homodiaetus (Teleostei, Siluriformes, Trichomycteridae). Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) v. 92 (núm. 3): 33-46.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ De Pínna, M.C.C. i W. Wosiacki, 2003. Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes). p. 270-290. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hoplias macrophthalmus

Hoplias macrophthalmus és una espècie de peix de la família dels eritrínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 100 cm de longitud total i 13,2 kg de pes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco, i rius costaners de la Guaiana, Surinam i la Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1903. Note on the fish genera named Macrodon. Proceedings of the United States National Museum v. 26 (núm. 1349). 1015-1016.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H., 1910. Catalogue of the fresh-water fishes of tropical and south temperate America. A: Reports of the Princeton University expeditions to Patagonia 1896-1899. Zoology. Catalogue of the fresh-water fishes of tropical and south temperate America. v. 3 (pt 4): 375-511.
* ↑ Nelson, J.S., 1994. Fishes of the world. Tercera edició. John Wiley & Sons, Inc., Nova York. 600 p.
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Oyakawa, O.T., 2003. Erythrinidae (Trahiras). p. 238-240. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21): 243 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hoplias microlepis

Hoplias microlepis és una espècie de peix d'aigua dolça i de clima tropical (26 °C-28 °C) de la família dels eritrínids i de l'ordre dels caraciformes present a Amèrica des de Guayaquil (Equador) fins al riu Chagres (Panamà). Els mascles poden assolir 36 cm de longitud total. Menja peixos.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bussing, W.A., 1998.
* ↑ Barriga, R., 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* ↑ Gilbert, R.J. i T.R. Roberts, 1972. A preliminary survey of the freshwater food fishes of Ecuador. International Center for Aquaculture Department of Fisheries and Allied Aquacultures Agricultural Experiment Station, Auburn University, Auburn, Alabama. Project A.I.D./csd-2780. 49 p.
* ↑ Oyakawa, O.T., 2003. Erythrinidae (Trahiras). p. 238-240. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Bussing, W.A., 1998. Peces de las aguas continentales de Costa Rica. Segona edició. San José (Costa Rica)|San José, Costa Rica: Editorial de la Universidad de Costa Rica. 468 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. 2905. ISBN 0-940228-47-5.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Horaci Acquaviva

Horaci Acquaviva (n...? - 1617) militar i teòleg italià.
Fill de Gianni Jeronimo Acquaviva, la seva vida fou força agitada. Es distingí en la batalla de Lepant, i després d'aquesta memorable victòria deixà les armes per a retirar-se a un convent de caputxins, on sobresortí com a teòleg i orador sagrat. Més tard fou cistercenc, tornà a dedicar-se a la carrera de les armes, i finalment, entra de nou a l'eclesiàstica, arribant a ser bisbe de Cajazzo.
Morí a conseqüència d'una caiguda de cavall.

## Referències

* Tom núm. 2, pag. 418 de l'enciclopèdia Espasa
# Horst Lohr

Horst Lohr (Hennersdorf, 26 de febrer de 1938) és un antic pilot d'enduro alemany que va destacar en competició durant la dècada del 1960, en què va guanyar 4 edicions del Trofeu als Sis Dies Internacionals (ISDT) amb la selecció de la RDA i un Campionat de la RDA d'enduro.
Operari a la cadena de muntatge de MZ, Lohr va treballar inicialment en l'afinació de motors i la construcció de les motocicletes d'enduro que pilotaven els seus companys de club del MC Zschopau. El 1958 va començar la seva carrera esportiva com a pilot i el 1961 va esdevenir pilot de fàbrica de la VEB Motorradwerk Zschopau (MZ). Aquell any va guanyar el Campionat de la RDA de 250cc. El 1960 va participar en els ISDT integrat a l'equip del Trofeu de la RDA i va guanyar-hi una medalla d'or. El 1963, juntament amb Günter Baumann, Peter Uhlig, Hans Weber, Bernd Uhlmann i Werner Salevsky, va guanyar el Trofeu als ISDT de Špindleruv Mlýn, Txecoslovàquia, cosa que va representar el primer triomf de la RDA als Sis Dies Internacionals. Més tard, Lohr va repetir aquest èxit a les edicions del 1964 (Erfurt), 1965 (illa de Man) i 1966 (Villingsberg). Als ISDT de 1967 i 1968 va formar part de l'equip A de la RDA al Vas d'argent, el qual va aconseguir el segon lloc de la classificació general en totes dues ocasions.

## Referències

* ↑ Ottinger, Steffen. Rund um Zschopau. Die Geschichte einer Motorradgeländefahrt (en alemany). vol. 1. Marienberg: Druck- und Verlagsgesellschaft Marienberg, 2004, p. 34 i s. ISBN 3-931770-49-4.
* ↑ Ottinger, Steffen. Rund um Zschopau. Die Geschichte einer Motorradgeländefahrt (en alemany). vol. 2. Chemnitz: HB-Werbung und Verlag, 2011, p. 20, 72. ISBN 978-3-00-036705-2.
* ↑ Ottinger, Steffen. Internationale Sechstagefahrt 2012. Die Geschichte seit 1913 (en alemany). Chemnitz: HB-Werbung und Verlag GmbH & Co. KG, 2012, p. 45 i s. ISBN 978-3-00-039566-6.
* ↑ Allgemeiner Deutscher Motorsport-Verband (ed.) (en alemany) Illustrierter Motorsport. Sportverlag [Berlín], núm. 17, 1964, pàg. 396.
* ↑ Ottinger, Steffen. «Die Geschichte seit 1913». A: Internationale Sechstagefahrt 2012 (en alemany). Chemnitz: HB-Werbung und Verlag GmbH & Co. KG, 2012, p. 42 i s. ISBN 978-3000395666.
# Horta do Ourives

Horta do Ourives és un edifici notable de Faro, actualment designat com Solar do Capitâo Mor ('Capità Major'), en l'àrea del Teatre Municipal de Faro, situat al costat del Teatre das Figuras.
El conjunt de l'Horta do Ourives pot ser classificat com un exemple de solar rural, i en destaquen les teulades, en tisora. Annexa a l'edifici principal hi ha una capella, de forma octogonal i amb cúpula,(2) dedicada al Senhor do Bonfim, construïda per ordre del Desembargador Veríssimo ('Jutge') Mendonça Manuel, que visqué a l'Horta do Ourives en el segle xviii.(2)$^]$ L'estructura octogonal de la capella és un exemple d'arquitectura barroca a l'Algarve.(2) En l'interior es poden contemplar relleus, semblants als exhibits en l'annexa Casa das Figuras i al Celler de Sâo Francisco, ambdós propietat d'aquest jutge.(2)

## Vegeu també

* Palau d'Estói

## Referències

* ↑ Tot i que amb aquesta designació s'engloba la Casa do Capitão Mor, solar on hui funciona el Col·legi Algarve, al carrer de Filipe Alistão, núm. 17, Faro, igualment propietat del Desembargador Veríssimo de Mendonça Manuel.
* ↑ FERNANDES e JANEIRO, 2008:82.

## Bibliografia

* FERNANDES, José Manuel. A casa popular do Algarve: espaço rural e urbano, evolução e actualidade. Faro: Comissão de Coordenação e Desenvolvimento Regional do Algarve, 2008, p. 153. ISBN 978-989-8208-00-2.

## Bibliografia addicional

* FERNANDES, José Manuel; JANEIRO, Ana. Arquitectura no Algarve: Dos primórdios à actualidade, uma leitura de síntese. Faro: Comissão de Coordenação e Desenvolvimento Regional do Algarve, Dezembro de 2005. ISBN 972-643-138-7.
* Lameira, Francisco I. C.. Faro: Edificações Notáveis. Faro: Câmara Municipal de Faro, 1995, p. 89.

## Enllaços externs

* http://www.teatromunicipaldefaro.pt/teatro/solarcapitao/
* http://www.igespar.pt/pt/patrimonio/pesquisa/geral/patrimonioimovel/imagem/333625/
* https://www.cm-faro.pt/pt/6799/conjunto-da-casa-nobre-capela-e-antigas-dependencias-agricolas-da-horta-do-ourives.aspx
# Hostal de Girona

L'Hostal de Girona és un edifici situat als carrers de l'Oli i dels Mercaders de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Descripció

La façana del carrer de l'Oli té planta baixa i quatre pisos, amb finestres i balcons de ferro i rajoles. Als baixos hi ha dos arcs escarsers amb dovelles i muntants de pedra. Pel més gran s'accedeix a l'antic Hostal de Girona, que abasta també els baixos del núm. 15 del carrer dels Mercaders. Hi destaca el gran pati d'arcs carpanells, on l'estudi històrico-arquitectònic realitzat per Veclus va permetre localitzar les restes d'una llotja medieval (mitjans del segle xiii), així com un gran arc rebaixat amb impostes decorades amb àngels (finals del segle xiii).
Al carrer dels Mercaders hi ha dues cases sobre una parcel·la petita, però amb una façana força ampla. Als baixos del núm. 13 hi ha un portal d'arc de mig punt amb petites dovelles, on s'ha encastat una porta moderna. El portal del núm. 15 és més gran i de llinda plana de pedra. Tot i que alguns vestigis podrien ser medievals, el gruix d'aquestes construccions deu ser dels segles xvii o xviii.

## Història

El 1802, l'hostaler Josep Bordas va demanar permís per a reconstruir la façana del carrer de l'Oli, i novament el 1804 per a reedificar-ne la part dreta després d'haver enderrocat la volada, segons el projecte del mestre de cases Joan Massanes.
El 1976 s'hi va obrir la Galeria Joan de Serrallonga, fundada per Darío Olaortua (actual baró de Viver i president de la Fundació SETBA) i un grup d'amics. Des del 2023 hi ha Mater, Casa Museu de la Plaça de l'Oli.

## Referències

* 1 2 3 «Hostal d'en Girona». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Josep Bordas. Hostaler. Plaça de l'Oli. Casa. Reedificar de nou i posar un rètol». C.XIV Obreria C-88/1802-020. AHCB, 14-02-1802.
* ↑ «Josep Bordas. Hostaler. Plaça de l'Oli. Casa. Enderrocar i reedificar 4 pisos». C.XIV Obreria C-93/1804-066. AHCB, 17-04-1804.
* ↑ «Arte». Destino, 11-11-1976, pàg. 55.
* ↑ «Fundació Setba: la cultura com a eina per fer visibles projectes i realitats socials». betevé, 09-05-2017.
* ↑ Fernández, Víctor «El refugio del bandolero que se hizo museo de arte». La Razón, 26-06-2023.

## Enllaços externs

* «Hostal de Girona». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Hugo Kaun

Hugo Kaun (Berlín, 21 de març de 1863 - 2 d'abril de 1932) fou un compositor alemany.
Feu els estudis en la Reial Acadèmia de Música de Berlín, i de 1887 a 1900 residí a Milwaukee (Wisconsin) dedicat a l'ensenyança i la composició. Es donà a conèixer per una sèrie d'importants obres de tots els generes, entre les quals cl citar:
* 1 Quintet,
* 3 Quartets, per a instruments d'arc,
* 1 Quintet, per a piano i corda,
* 1 Trio, per a piano i arc,
* 1 Octet, per a instruments de vent,
* Una Simfonia en re major',
* 1 Concert, per a piano,
* Am Rhein, poema simfònic,
* Marie-Magdalene, proleg simfònic,
* L'òpera Der Pietist,
* Normannen-Abschied,, per a cor d'homes, baríton i orquestra,
* Salm 126, per a veus mixtes, orquestra i orgue,
* Mutter Erde, per a solo, cors i orquestra,
Peces per a piano, i lieders.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3.378 (ISBN 84-239-4582-0)
# Huigobio chenhsienensis

Huigobio chenhsienensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir 8,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: rius Caoejiang i Zhujiang a la Xina.

## Referències

* ↑ Fang P.-W., 1938. On Huigobio chenhsiensis, gen. & sp. nov. Bull. Fan Memorial Inst. Biol. Peiping (Zool. Ser.) v. 8 (núm. 3). 237-243.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Yue, P., 1998. Gobioninae. p. 232-389. A: Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.
* ↑ Jin, X., 1991. Gobioninae. p. 185-223. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* «Huigobio chenhsienensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)