OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Galeazzo Sabbatini

Galeazzo Sabbatini (Pesaro, Marques, 1597 - 1662) fou un compositor italià del Barroc.
Fou mestre de capella del duc de Mirandola i publicà dos llibres de Madrigals, de 2 a 4 veus (1625-26); dos Sacrae laudes, de 2 a 5 veus (1637-41); una altra de Sacrae laudes, amb acompanyament d'orgue (162); tres de Madrigali concertati (1627, 1630 i 1636), i altres diverses composicions de caràcter religiós.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 1064 (ISBN 84 239-4552-9)
# Rata traginera mexicana

La rata traginera mexicana (Neotoma mexicana) és una espècie de rosegador de la família dels cricètids. Viu a El Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic i els Estats Units. Els seus hàbitats naturals són els afloraments rocosos, els penya-segats i els vessants rocosos. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, mexicana, significa ‘mexicana’ en llatí.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; Matson, J.; Pérez, S. Neotoma mexicana. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 juliol 2016.
* ↑ Entrada «Neotoma» d'Animalia (en anglès).
# Malachias Siebenhaar

Malachias Siebenhaar (1616 - 1685) fou un compositor alemany del Barroc distingit principalment com a autor de motets i madrigals. El Museu Britànic de Londres posseeix algunes de les seves obres impreses.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 55, pàg. 1446 ISBN 84 239-4555-3
# Justin Clérice

Justin Clérice (Buenos Aires, (Argentina), 16 d'octubre de 1863 - Tolosa, França, 9 de setembre de 1908) fou un compositor i dibuixant francès.
De pares francesos va fer els primers estudis en la seva ciutat natal, i als divuit anys passà a París ingressant en el conservatori on tingué per mestres a Léo Delibes i a Émile Pessard.Es donà a conèixer el 1887 amb una òpera còmica titulada Le Meunier d'Alcala, que s'estrenà a Lisboa, i després va compondre nombrosos balls i operetes, representades amb èxit en els teatres de París, entre elles:
* M. Huchot (1889),
* Figarello (1889),
* Au pays noir (1891),
* Le 3r. Hussards (1894),
* Phrynette (1895),
* Leda (1896),
* Paire (1897),
* Le Roi Carnaval (1900),
* Une tête a Roma (1900),
* Vestales (1900),
* Vercingétorix (1900),
* Un ordre de l'empéreur (1902),
* Otero chez elle (1904),
* Mimosa (1904),
* Les Robinsonnez (1904),
* Le Béguin de Messaline (1904),
* Le voyage de la mariée (1904),
* Les filles Jackson et Cia. (1905),
* Au temp jadis (1905),
* Paris s'amuse (1905),
* Timbre d'or (1906).
El nom Clérice Frères (Clérice Germans), representa diversos il·lustradors francesos de la mateixa família - Charles Clérice (1860-1912), Justin Clérice (1863-1908), Victor Clérice (1880-?) i François Clérice (1882-?) - que, a la fi del segle xix, entre d'altres s'especialitzen en la producció de cartells i partitures musicals populars i, de vegades obscenes i escatològiques.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 13, pàg. 842. (ISBN 84-239-4513-8)
# Gottfried Finger

Gottfried Finger (Olomouc (Moràvia) 1655-56?, - 31 d'agost de 1730), fou un compositor moravià del temps del Barroc.
Vers el 1685 passà a Londres i entrà al servei de Jaume II, i el 1701, a causa del fracàs que tingué en un concurs, no obstant haver avantatjat als seus contrincants, retornà a Alemanya, sent nomenat el 1702 músic de capella de la cort de Prússia i el 1717 mestre de capella de la de Gotha. Entre 1692 i 1701 va fer representar a Londres les òperes:
* The Wives Excuse;
* Love for Love;
* The Loves of Mars and Venus;
* The Anatomist;
* The Humours of Age;
* Love at a los;
* Love makes a Man
* Sir Harry Wildhair.
A més, se li deu; Sonatae XII, pro diversis instrumentis (Londres, 1688); tres Sonates per a violí i tres per a flauta (1690); Ayres, Chacones, Divisions and Sonatas, per a violí i flauta i baix continu; altres Sonates per a dos i tres violins i baix continu.
També compondre les òperes alemanyes; Siege der Schonheit über die Helden i Roxana, ambdues estrenades a Berlín.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 1521 (ISBN 84-239-4523-5)
# Nelsonia (rosegador)

Nelsonia és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Les dues espècies d'aquest grup són endèmiques de les parts centrals de Mèxic. Tenen una llargada de cap a gropa de 12–13 cm i una cua d'11–13 cm. El pelatge, suau, és de color marró grisenc al dors, vermell clar als flancs i blanc al ventre i les potes. El nom genèric Nelsonia fou elegit en honor del naturalista i etnòleg estatunidenc Edward William Nelson.

## Referències

* ↑ Entrada «Nelsonia» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Nelsonia» d'Animalia (en anglès).
# Nothobranchius geminus

Nothobranchius geminus és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Tanzània.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Nothobranchius geminus» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Wildekamp, R. H., B. R. Watters & I. F. N. Sainthouse. 2002. Two new species of the genus Nothobranchius (Cyprinodontiformes: Aplocheilidae) from the Kilombero River basin, Tanzania. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 13 (núm. 1): 1-10.
# Pimmit Hills

Pimmit Hills és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 6.152 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pimmit Hills tenia 6.152 habitants, 2.258 habitatges, i 1.530 famílies. La densitat de població era de 1.604,9 habitants per km².
Dels 2.258 habitatges en un 29,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,8% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,2% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 36% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 10,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 63.028 $ i la renda mediana per família de 65.216 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.402 $ mentre que les dones 35.750 $. La renda per capita de la població era de 28.581 $. Entorn del 2% de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pimmit Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pimmit Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Jwala Gutta

Jwala Gutta és una esportista índia que competeix en bàdminton en la categoria de dobles. És d'Hyderabad, Índia. Està en el màxim nivell de plega especialista del seu país, i ha guanyat els Campionats de Bàdminton Nacionals 14 vegades fins al 2013. Va representar a l'Índia en el circuit internacional per més de 15 anys i ha estat companya amb Shruti Kurien en els seus principis de carrera, guanyant els nacionals amb ella per 6 anys seguits. El duo es va trencar i Jwala es va aparellar amb Ashwini Ponnappa abans dels Jocs de la Commonwealth de Nova Delhi i van tenir gran èxit internacional. Amb aquest duo va guanyar consistentment un lloc en el top 20 del BWF Mundial Rànquing aconseguint arribar com a màxim a lloc núm. 10 el 2015.

## Referències

* ↑ «Jwala Gutta is an inspiration of Indian young ladies». [Consulta: 19 abril 2012].

## Enllaços externs

* Jwala GUTTA a la BWFbadminton.com
* Jwala Gutta al BWF.tournamentsoftware.com
* «Jwala Gutta». Olympics at Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine.
# Gottfried Grünewald (1859)

Gottfried Grünewald (20 de gener de 1857 - Magdeburg, 2 d'abril de 1929) fou un compositor alemany.
Del qual nomes es tenen les dades que va escriure les òperes Astrella (Magúncia, 1854), Die Brautche (1905), i Der fromme köng (1905) i de l'obra coral amb orquestra Des Sängers Fluch.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 1440. (ISBN 84-239-4526-X)
# Galeus springeri

Galeus springeri és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 31,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 450-700 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Petites Antilles, Puerto Rico, la costa nord de l'Hispaniola i Cuba.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Konstantinou, H. & Cozzi, J. R., 1998. Galeus springeri, a new species of sawtail catshark from the Caribbean Sea (Chondrichthyes, Scyliorhinidae). Copeia 1998 (núm. 1): 151-158.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kiraly, S.J., J.A. Moore i P.H. Jasinski, 2003. Deepwater and other sharks of the U.S. Atlantic Ocean Exclusive Economic Zone. Mar. Fish. Rev. 65(4):1-64.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Peromyscus aztecus

Peromyscus aztecus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 500 i 3.200 msnm a El Salvador, Guatemala, Hondures i Mèxic. El seu hàbitat natural són les vores dels boscos humits d'altiplà, així com la seva vegetació secundària. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, aztecus, significa ‘asteca’ en llatí.

## Referències

* ↑ Castro-Arellano, I.; Vázquez, E. Peromyscus aztecus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 juliol 2016.
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Nothobranchius virgatus

Nothobranchius virgatus és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: sud del Sudan.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chambers, J. 1984. A new Nothobranchius species (Teleosti, Cyprinodontiformes, Aplocheilidae) from the Sudan. J. Fish Biol. v. 25 (núm. 5): 505-513.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Micropterus cataractae

Micropterus cataractae és una espècie de peix pertanyent a la família dels centràrquids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 61 cm de llargària màxima i 3.990 g de pes.
* És molt similar, morfològicament parlant, a Micropterus punctulatus.

## Reproducció

Pot produir híbrids amb Micropterus coosae.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima subtropical, el qual habita les zones poc fondes de rius i rierols. Cal dir que la major part del seu hàbitat riberenc ha estat destruït per la construcció de preses i treballs de dragatge.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: conques dels rius Apalachicola, Chattahoochee i Flint a Alabama, Florida i Geòrgia. Ha estat introduït a la conca del riu Altamaha (centre de Geòrgia).

## Observacions

És inofensiu per als humans i apreciat pels afeccionats a la pesca esportiva.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1802. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 4. i-xliv + 1-728.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Williams, J. D. & Burgess, G. H., 1999. A new species of bass, Micropterus cataractae (Teleostei: Centrarchidae), from the Apalachicola River basin in Alabama, Florida, and Georgia. Bulletin of the Florida Museum of Natural History v. 42 (núm. 2): 80-114.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 Williams, J. D. & Burgess, G. H., 1999.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.
* ↑ Pam Fuller, 2011. Micropterus cataractae. USGS Nonindigenous Aquatic Species Database, Gainesville, Florida (anglès)
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.
* ↑ A New Species of Bass, Micropterus cataractae (Teleostei: Centrarchidae), from the Apalachicola River Basin in Alabama, Florida, and Georgia Arxivat 2010-02-17 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Malakichthys

Malakichthys és un gènere de peixos pertanyent a la família dels acropomàtids.

## Taxonomia

* Malakichthys barbatus (Yamanoue & Yoseda, 2001)
* Malakichthys elegans (Matsubara & Yamaguti, 1943)
* Malakichthys griseus (Döderlein, 1883)
* Malakichthys levis (Yamanoue & Matsuura, 2001)
* Malakichthys mochizuki (Yamanoue & Matsuura, 2001)
* Malakichthys similis (Yamanoue & Matsuura, 2004)
* Malakichthys wakiyae (Jordan & Hubbs, 1925)

## Referències

* ↑ Steindachner, F. & L. Döderlein, 1883. Beiträge zur Kenntniss der Fische Japan's. (I.). Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 47 (1. abth.): 211-242, Pls. 1-7.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Yamanoue, Y. & K. Yoseda, 2001. A new species of the genus Malakichthys (Perciformes: Acropomatidae) from Japan. Ichth. Research v. 48 (núm. 3): 257-261.
* ↑ Matsubara, K. & Yamaguti, M., 1943. On a new serranid fish Malakichthys elegans from Suruga Bay, with special reference to a comparison of hitherto known species. Journal Sigenkagaku Kenkyusyo v. 1 (núm. 1): 83-96.
* ↑ Steindachner, F. & Döderlein, L., 1883. Beiträge zur Kenntniss der Fische Japan's. (I.). Denkschriften der Mathematisch-Naturwissenschaftlichen Classe der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften in Wien v. 47 (1. abth.): 211-242, Pls. 1-7.
* ↑ Yamanoue, Y. & K. Matsuura, 2001. Description of two new acropomatid species of the genus Malakichthys (Teleostei: Perciformes) from Australia. Bull. Mar. Sci. v. 69 (núm. 3): 1139-1147.
* ↑ Yamanoue, Y. & K. Matsuura, 2001. Description of two new acropomatid species of the genus Malakichthys (Teleostei: 'Perciformes) from Australia. Bull. Mar. Sci. v. 69 (núm. 3): 1139-1147.
* ↑ Yamanoue, Y. & K. Matsuura, 2004. A review of the genus Malakichthys Döderlein (Perciformes: Acropomatidae) with the description of a new species. J. Fish Biol. v. 65 (núm. 2): 511-529.
* ↑ Jordan, D. S. & Hubbs, C. L., 1925. Record of fishes obtained by David Starr Jordan in Japan, 1922. Memoirs of the Carnegie Museum v. 10 (núm. 2): 93-346, Pls. 5-12.
* ↑ BioLib (anglès)
# Gottfried Wilhelm Fink

Gottfried Wilhelm Fink (Bad Sulza, 8 de març del 1783 - Leipzig, 27 d'agost del 1846) fou un compositor, musicòleg, poeta i clergue protestant. Acabats els estudis de teologia a Leipzig, entre (1811-16) fou vicari d'aquella comunitat reformada i el 1812 fundà un institut educatiu, que ell dirigí fins al 1829. El 1842 fou nomenat director d'orquestra d'aquella universitat. Fink és conegut especialment per la seva revista Allgemeine musikalische Zeitung (1827-42), contra la qual Kritische Honigpinselei dirigí Robert Schumann la seva Neue Zeitschrift für Musik; també es va fer cèlebre per la seva controvèrsia amb Karl Marx Der neumusikalische Lehrjammer, Leipzig, 1842). És notable la seva col·lecció Musikalische Hausschatz der Deutschen (Leipzig, 1843; 12a ed., 1902), que conté 1.000 cançons, i una altra de 122 cors per a veus d'homes titulada Die Deutsche Liedertafel (1845). A més compongué: Erste Wanderung der ältestèn Tonkunst (1821); Musikalische Grammatik (1836); Wesen und Geschichte der oper (1838); System der musikalischen Harmonielehre (1846); Musikalische Kompositionslehre (1847). Finalment, diverses composicions, escrites correctament, però que, com les seves obres didàctiques, manquen d'originalitat.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 23, pàg. 1526, ISBN 84-239-4523-5

## Enllaços externs

* Anonymus: Necrolog. In: Allgemeine musikalische Zeitung 1846, Nr.38, Sp. 639–643
* «Bibliografia relacionada amb Gottfried Wilhelm Fink» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# Osarin

Osarin (àrab: أُوصرين, Ūṣarīn) és un vila palestina de la governació de Nablus, a Cisjordània, al nord de la vall del Jordà, 16 kilòmetres al sud-est de Nablus. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 1.630 habitants en 2006.
Segons el cens de Palestina de 1931, ordenat per les autoritats del Mandat Britànic de Palestina, Usarin tenia 34 cases ocupades i una població de 122 musulmans.

## Referències

* ↑ Projected Mid -Year Population for Nablus Governorate by Locality 2004- 2006 Arxivat 2008-02-07 a Wayback Machine. Palestinian Central Bureau of Statistics
* ↑ Mills, 1932, p. 66

## Bibliografia

* Mills, E.. Census of Palestine 1931. Population of Villages, Towns and Administrative Areas. Jerusalem: Government of Palestine, 1932.
# Ernest Reyer

Ernest Reyer (Marsella, 1 de desembre de 1823 - Lo Lavandor, 16 de gener de 1909) fou un compositor francès.
Als setze anys ingressà en l'administració pública, en contra de la seva voluntat, i fou destinat a Algèria, on hi va romandre un cert temps, al seu retorn aprengué música amb una tia carnal seva, pianista de talent però amb poca ciència musical per a satisfer les ànsies de saber del jove Ernest. Desgraciadament no tingué cap altre mestre, i les seves obres, àdhuc les més notables, es ressentiren d'algunes llacunes de la seva educació musical.
El 1850 feu cantar la seva oda simfònica amb cors Sélam, amb text de Théophile Gautier, i el 1854 estrena la seva primera òpera Maître Wolfram, que fou molt ben acollida, així com les següents, però a partir del 1871 començà per a Reyer una època de desgràcies i les portes de tots els teatres lírics de França es tancaren per a ell, veient-se obligat a estrenar les seves millors òperes a Brussel·les, i només l'èxit aconseguit obligà l'empresa de l'Òpera de París a admetre les partitures del ja veterà compositor, que succeí a David en l'Acadèmia de Belles Arts i en Berlioz en la crítica musical del Journal des Débats.
A més de les obres citades va compondre:
* Sakountala, ball (1858)
* La Statue, òpera (1861)
* Erostrate, òpera (Baden, 1862)
* Sigurd, òpera (1884), en aquesta obra el dia de l'estrena debutà la cantant francesa Rose-Lucille Meuniez de Caron.
* Salambô, òpera (1890)
Totes impregnades d'un profund sabor wagnerià. A més va compondre l'escena dramàtica Madeleine du désert, els cors a 4 veus Himne du Rhin; Les buveurs, Chant du paisans, Les assiégés, etc. Finalment, col·laborà en la Revue Française, La Presse, Moniteur, etc. i publicà un volum titulat Notes de musique (París, 1875).

## Anàlisi tècnica

Reyer desconegué l'estil simfònic; no va compondre res per a orquestra. Això és degut probablement a la deficiència de la seva educació musical, que no li va permetre familiaritzar-se amb els procediments tècnics d'aquell gènere de música. Malgrat tot no es pot negar que Reyer fou un dels compositors més originals i interessants del segle xix, a pesar de les seves imperfeccions força freqüents de les seves obres, d'una harmonia no gaire pura a voltes ni variada, i l'orquestra no sembla massa curosa i amb l'esmerç i elegància d'altres compositors.
No obstant això, diuen els crítics, aquests defectes resten reeixits amb escreix per la sinceritat del pensament. La frase melòdica, d'una extrema puresa de forma, és sempre original. En les seves òperes Reyer procurà no apartar-se del classicisme de Gluck i de Weber, i en aquest sentit bé pot classificar-se en Reyer entre els deixebles de Berlioz, del qual en fou un gran admirador, sense que desdenyes gens ni mica a Wagner, l'estil del qual acceptà diverses vegades en els seus drames lírics.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 193 (ISBN 84-239-4551-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 1359 (ISBN 84 239-4534-0)