OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Laertes

Laertes (el grec antic Λαέρτης), segons la mitologia grega, va ser rei d'Ítaca, fill d'Arcisi i de Calcomedusa. Pertany al llinatge de Deucalió per part del seu avi Cèfal.
Es va casar amb Anticlea, després que aquesta s'hagués unit amb Sísif, i per això algunes vegades es diu que Odisseu és fill de Sísif. Segons la tradició més freqüent, va ser pare d'Odisseu i de Ctímene, encara que de vegades a Odisseu se l'anomena "fill únic" de Laertes.
Segons algunes tradicions, participà en la cacera del senglar de Calidó i en l'expedició dels argonautes.
Deixà el tron a Odisseu i es retirà al camp. Quan Odisseu marxà a la guerra de Troia i pelegrinà pel món en la seva tornada, Laertes va tenir una vellesa trista. Retirat al camp, a les seves propietats, no va intervenir en els esdeveniments que es produïen a l'entorn de Penèlope. Només tenia per companyia una vella criada, el marit d'aquesta, anomenat Doli, i els seus fills. Quan Odisseu va tornar a l'illa el va trobar en aquest lloc. Atena, per mitjà d'un bany màgic, rejoveneix l'ancià i li dona força suficient per ajudar el seu fill a lluitar contra els pares dels pretendents que ha mort. Laertes mata Eupites, el pare d'Antinous, d'un cop de llança.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 308. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 131. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Pietro Antonio Coppola

Pietro Antonio Coppola (Castrogiovanni, avui Enna, 11 de desembre de 1793 - 13 de novembre de 1877) fou un compositor italià.
Orfe de pares des de molt xiquet, va haver de guanyar-se el pa, donant lliçons de música, al mateix temps que es perfeccionava en l'estudi de l'harmonia i el contrapunt. Sent encara molt jove, fou cridat a dirigir l'orquestra del Teatre municipal de Catània en el qual feu gaudir al públic amb les millors òperes de Persiani, Fioravanti i Raimondi.
El 1816 es revelà com a compositor amb la seva primera òpera Il figlio bandito, que fou seguida d'Achille in Siro per al Teatro San Carlo de Nàpols; aquests dos triomfs varen fer que fos convidat a compondre una òpera per al Teatre Valle, de Roma; fou aquesta, Nina pazza per amore, estrenada allà el 1835, i representada amb gran èxit a París, amb el títol d'Eva, seguida més tard d'una altra, titulada Gli Illinessi, representada a Torí, amb tant d'èxit com les anteriors.
Cridat després a Viena, compongué pel teatre imperial de Porta-Carintzia, la Festa della rosa, estrena que entusiasmà tant al públic, que, acabada la representació, el públic l'acompanyà al seu domicili, amb torxes enceses. Aviat se'l disputaren Milà, Màntua i Venècia, i compongué la Celeste degli Spadari, pel teatre de La Scala, i Il postiglione di Longjumeau, que s'arranjà com a sarsuela per Espanya, amb el títol d'El Postillón de la Rioja.
Després en dos mesos i vint dies compongué Giovanna 1ª. Di Napoli, pel teatre de San Carlos, òpera que es reproduí, amb excel·lent èxit a Lisboa, teatre en el qual estrena poc temps després Inés de Castro. En tornar a Roma, feu representar Il Folletto, que la critica jutjà composta amb la vis còmica rossiniana, l'espontaneïtat de Donizetti i el sentiment de Bellini.
Es traslladà poc temps després a Palerm, per posar en escena l'Orfana Guelfa, en el Real Teatre Carolino, on fou festejat, aclamat i curullat d'honors. A aquesta òpera li seguí Fingal. Cultivà també la música religiosa, havent compost, entre altres obres, una missa de rèquiem, que s'executà a Catania, amb ocasió dels funerals de Bellini. El 1871, tornà Coppola a la seva pàtria, on passà la resta de la seva vida.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 15, pàg. 416 (ISBN 84-239-4515-4)
# Pseudohydromys eleanorae

Pseudohydromys eleanorae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de Nova Guinea.

## Descripció

És un rosegador de petites dimensions, amb una llargada de cap i cos de 94-103 mm, una llargada de la cua de 89-92 mm, una llargada del peu de 18,5-19,5 mm i una llargada de les orelles de 9-12 mm.
El pelatge és suau i curt. Les parts superiors són grises. Les vibrisses són curtes i els ulls petits. Les parts ventrals són grises. El revers de les potes és clar i cobert de petits pèls argentats. La cua és més curta que el cap i el cos, uniformement marró, amb la punta blanca.

## Biologia
### Comportament

És una espècie terrestre.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie és difosa a la part centre-oriental de la serralada central de Papua Nova Guinea.
Viu als boscos molsosos de montà entre 2.440 i 3.050 metres d'altitud.

## Estat de conservació

Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Helgen i Helgen, 2009

## Bibliografia

* Helgen, K. M.; Helgen, L. E. 2009. «Chapter 8. Biodiversity and Biogeography of the Moss-mice of New Guinea: A Taxonomic Revision of Pseudohydromys (Muridae: Murinae) Arxivat 2014-04-13 a Wayback Machine.». Bulletin of the American Museum of Natural History, 331: 230-313
# Salmo macedonicus

Salmo macedonicus és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes. Va ser descrit per S. Karaman el 1924.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigua dolça temperada (42°N-40°N, 22°E-23°E).

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Grècia i Macedònia del Nord.

## Referències

* ↑ «Salmo macedonicus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Karaman, S. Pisces Macedoniae. Split: Hrvatska Stamparija, 1924, p. 1-90.
* 1 2 Bobori, Dimitra; et alii. «Salmo macedonicus (Karaman, 1924» (en anglès). FishBase.
* ↑ Economidis, P.S., 1991 Check list of freshwater fishes of Greece (recent status of threats and protection). Hellenic Society for the Protection of Nature, Special publication, 48 p.
* ↑ Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.

## Bibliografia

* Dorofeeva, E. A., 1998: Systematics and distribution history of European salmonid fishes of the genus Salmo. Voprosy Ikhtiologii v. 38 (núm. 4): 437-447. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 6):419-429).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hartley, S.E. i M.T. Horne, 1984. Chromosome relationships in the genus Salmo. Chromosoma 90: 229-237.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
# Ictalurus pricei

Ictalurus pricei és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 57 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-oest de Mèxic.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Rafinesque, C. S. 1820. Ichthyologia Ohiensis (Part 7). Western Rev. Misc. Mag. v. 2 (núm. 6): 355-363.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rathbunella alleni

Rathbunella alleni és una espècie de peix de la família dels batimastèrids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal i de clima subtropical, el qual viu al Pacífic nord-oriental: des del nord de Califòrnia (els Estats Units) fins al nord de Baixa Califòrnia (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan D. S. & Evermann B. W., 1896. A check-list of the fishes and fish-like vertebrates of North and Middle America. Rep. U. S. Fish Comm. V. 21 (1895) Append. 5. 207-584.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1904. Notes on fishes from the Pacific coast of North America. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 3). V. 3 (núm. 9): 255-271, Pls. 25-29.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Eschmeyer, W. N., E. S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* ↑ Kiernan, A. M., 1990. Systematics and zoogeography of the ronquils, family Bathymasteridae (Teleostei: Perciformes). Ph.D. thesis, Universitat de Washington, Seattle. 190 pp.
* ↑ Stevenson, D. E. i A. C. Matarese, 2005. The ronquils: a review of the North Pacific fish family Bathymasteridae (Actinopterygii: Perciformes: Zoarcoidei). Proceedings of the Biological Society of Washington. V. 118 (núm. 2): 367-406.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Böhlke, J. E., 1953. A catalogue of the type specimens of Recent fishes in the Natural History Museum of Stanford University. Stanford Ichthyological Bulletin v. 5 (art. 1): 1-168.
Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Mecklenburg, C.W., 2003. Family Bathymasteridae (Jordan & Gilbert, 1883) - ronquils. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (6):17.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* Discover Life (anglès)
* YouTube (anglès)
# Pietro Casella (Divina Comèdia)

Pietro Casella (1250 – Florència, 1300) fou un compositor i cantor italià, florentí o pistoies, amic del Dante Alighieri, el qual el posà de protagonista en el segon cant del Purgatori.
Fou un dels més antics i celebrats compositors de madrigals, la invenció dels quals li atribueixen alguns historiadors, i fou molt amic del Dante.

## Referències

* ↑ Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la música y los músicos. Ediciones AKAL, 1985, p. 252–. ISBN 978-84-7090-140-9.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 12, pàg. 119. (ISBN 84-239-4512-X)
# Stanislav Suda

Stanislav Suda (Starý Plzenec, 30 d'abril de 1865 - Plzeň, 1 de setembre de 1931) fou un compositor, flautista i pedagog txec.
És autor de les òperes:
* U Bosich muk (Pilsen, 1897);
* Lesdinsky Kovar (Pilsen, 1903);
* Bar Kochba (Pilsen, 1905).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 58, pàg. 310 (ISBN 84-239-4558-8)
# Ratpenat de ferradura mediterrani

El ratpenat de ferradura mediterrani (Rhinolophus euryale) és una espècie de ratpenat predominantment europea. També ha estat vist a l'Àfrica del nord.

## Descripció

S'assembla molt al ratpenat de ferradura mitjà (també té l'uropatagi quadrat), la seva coloració general és més fosca: marró grisosa amb tons vermellosos pel dors i blanca grisosa o blanca groguenca pel ventre, amb un límit poc marcat entre les dues. A més, la taca fosca del voltant dels ulls no és tan marcada. Les orelles i la membrana alar són de color gris clar.
Dimensions corporals: cap + cos (43 - 58 mm), cua (22 - 30 mm), avantbraç (42 - 51 mm) i envergadura alar (290 - 320 mm).
Pes: 8 - 18 g.

## Hàbitat

Màquies, matollars i altres ambients amb una coberta arbustiva o arbòria i bons amagatalls en coves i mines. Rares vegades se'l troba en edificacions humanes.

## Costums

Ix del refugi quan ja és fosc i vola arran de terra, fregant la vegetació.
Forma agrupacions de diversos centenars d'individus, que s'amaguen a les parts més profundes de les coves, on les variacions de temperatura són poc marcades.
De vegades conviu amb altres espècies de ratpenats, sia del mateix gènere o d'un altre de diferent.
S'alimenta d'arnes i altres insectes petits.

## Subespècies

* R. e. euryale, Blasius (1853).
* R. e. judaicus, K.Andersen y Matschie (1904).

## Espècies semblants

S'assembla molt a la resta de ratpenats de ferradura, sobre el ratpenat de ferradura mitjà. Per a identificar-lo, cal fixar-se en la forma de les excrescències nasals.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Ratpenat de ferradura mediterrani. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 desembre 2007 (en anglès).

## Bibliografia

* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 66-67.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Pietro Vinci

Pietro Vinci (Nicosia, Sicília, 1525 - ?, 14 de juny de 1584) fou un compositor madrigalista italià del Renaixement.
Fou mestre de capella a Bèrgam on pràcticament passà la seva vida i deixà:
* dos llibres de Motets a 5 veus (1572);
* tres llibres, a 4 veus (1578, 1582 i 1588);
* 14 Sonetti spirituale (1580);
* Misses, de 5 a 8 veus (1575);
* dos llibres de Madrigals, a 6 veus (1571-1579);
* un llibre a 3 veus (1582);
* set llibres a 5 veus (1563 i 1584).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 68, pàg. 1663 (ISBN 84-239-4568-5)
# Salmo platycephalus

Salmo platycephalus és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces.

## Distribució geogràfica

Es troba a Turquia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., M. Bilecenoglu i H.M. Sari, 2007. Annotated checklist of fish and lamprey species (Gnathostoma and Petromyzontomorphi) of Turkey, including a Red List of threatened and declining species. Stuttgarter Beitr. Naturk. Sea A (706):1-172.

## Bibliografia

* Dorofeeva, E. A., 1998: Systematics and distribution history of European salmonid fishes of the genus Salmo. Voprosy Ikhtiologii v. 38 (núm. 4): 437-447. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 6):419-429).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hartley, S.E. i M.T. Horne, 1984. Chromosome relationships in the genus Salmo. Chromosoma 90: 229-237.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Sokolov, L.I. i L.S. Berdicheskii, 1989. Acipenseridae. p. 150-153. A J. Holcík (ed.) The freshwater fishes of Europe. Vol. 1, Part II. General introduction to fishes Acipenseriformes. AULA-Verlag Wiesbaden. 469 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Laurenţiu Dumănoiu

Laurenţiu Dumănoiu (Râmnicu Vâlcea, 23 de juliol de 1951 - Sibiu, 21 d'octubre de 2014) fou un jugador de voleibol romanès que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on fou cinquè en la competició de voleibol. El 1980, als Jocs de Moscou, guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat d'Europa de voleibol, el 1971 i 1977.
A nivell de clubs va jugar al Dinamo București, amb el qual va guanyar la Recopa d'Europa de 1979 i set títols nacionals.

## Referències

* ↑ Enciu, Alexandru. «A murit Laurențiu Dumănoiu, mustăciosul medaliat olimpic la volei și câștigător al CCE cu Dinamo. "A mai dispărut o valoare"» (en romanès), 21-10-2014. [Consulta: 25 agost 2023].
* 1 2 «Olympedia – Laurențiu Dumănoiu». [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Laurentiu Dumanoiu - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 25 agost 2023].
# Idiastion

Idiastion és un gènere de peixos pertanyent a la família dels escorpènids.

## Taxonomia

* Idiastion hageyi (McCosker, 2008)
* Idiastion kyphos (Eschmeyer, 1965)
* Idiastion pacificum (Ishida & Amaoka, 1992)

## Referències

* ↑ McCosker, J.E., 2008. Trachyscorpia osheri and Idiastion hageyi, Two New Species of Deepwater Scorpionfishes (Scorpaeniformes: Sebastidae, Scorpaenidae) from the Gálapagos Islands. Proceedings of the California Academy of Scienes, 59 (3): 113-123.
* ↑ Eschmeyer, W. N., 1965. Three new scorpionfishes of the genera Pontinus, Phenacoscorpius and Idiastion from the western Atlantic Ocean. Bulletin of Marine Science v. 15 (núm. 3): 521-534.
* ↑ Mandrytsa, S. A., 1993: Results of the research cruises of the FRV 'Walther-Herwig' to South America. LXX. New records of two rare scorpionfishes, Idiastion kyphos Eschmeyer, 1965 and Phenacoscorpius nebris Eschmeyer, 1965 (Pisces, Scorpaenidae), from off South Brazil. Archiv für Fischereiwissenschaft v. 41 (núm. 3): 197-201.
* ↑ Ishida, M. & Amaoka, K., 1992. A new species of the fish genus Idiastion (Pisces: Scorpaenidae) from the Kyushu-Palau Ridge, western Pacific. Japanese Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 4): 357-360.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Anderson, W. D., Jr., J. F. McKinney i W. A. Roumillat, 1975: Review of the scorpaenid genus Idiastion. Copeia 1975 (núm. 4): 780-782.
# Ratpenat de ferradura petit

El ratpenat de ferradura petit (Rhinolophus hipposideros) es distribueix des de l'Europa occidental fins a Àsia central i des d'Europa Central fins a l'Àfrica del nord.

## Descripció

Es tracta del ratpenat de ferradura més petit. Morfològicament s'assembla molt al ratpenat de ferradura gros, de tal manera que es pot dir que és la versió en miniatura d'aquesta espècie. Com en el seu parent, les orelles doblegades endavant depassen en pocs mil·límetres l'extrem del musell. El pelatge dorsal és de color marró grisós, i, el ventral, gris o blanc grisós. Les orelles i el patagi són de color gris clar. Les cries presenten tonalitats grises fosques.
Dimensions corporals: cap + cos (35 - 45 mm), cua (22 - 33 mm), avantbraç (34 - 42 mm) i envergadura alar (192 - 254 mm).
Pes: 3,5 - 10 g.

## Hàbitat

Des de les terres baixes fins a muntanya, a altituds força elevades. Tot i que és marcadament cavernícola, és el ratpenat de ferradura que es pot trobar més sovint en edificacions humanes dels medis rurals.

## Distribució

Habita l'Orient Pròxim, els Balcans, l'Europa Central, Itàlia, França, Espanya, les Illes Britàniques, el nord d'Àfrica i diverses illes mediterrànies, entre les quals les Illes Balears.

## Costums

Ix del seu amagatall poc després de la posta del sol i és actiu durant tota la nit, volant entre els 2 i els 5 m d'altura. Si bé el fred no l'espanta, si plou roman amagat. Forma colònies que rarament superen el centenar d'individus.
S'alimenta d'insectes com mosques, mosquits, papallones i arnes, i també d'aranyes.

## Subespècies

* R. h. subsp. hipposideros Bechstein (1800).
* R. h. escaleare, Andersen (1918).
* R. h. majori, K.Andersen (1918).
* R. h. midas, K.Andersen (1905).
* R. h. minimus, Heuglin (1861).
* R. h. minutus, Montagu (1808).

## Espècies semblants

Es diferencia de la resta de ratpenats de ferradura per la seva mida petita i per la morfologia de les excrescències nasals.

## Referències

* ↑ Alcover, 1988, p. 90.

## Bibliografia

* Alcover, Josep Antoni. Els mamífers de les Balears. Palma: Editorial Moll, 1988. ISBN 84-273-0265-7.
* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 62-63.
* Fordham et al. (2006). Ratpenat de ferradura petit. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 desembre 2007 (en anglès).
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Lambert Pietkin

Lambert Pietkin (Lieja, principat de Lieja, 22 de juny de 1613 – 16 de setembre de 1696) fou un sacerdot i compositor liegès (actualment a Bèlgica).
Fou canonge i mestre de capella de la catedral de Sant Lambert de la seva ciutat nadiua, on si guarden 12 misses seves, a 6 i 8 veus, una col·lecció d'antífones. A més deixà una col·lecció de motets, Sacri concertus, a 2, 3, 4 i 8 veus. (Lieja, 1668). La majoria de la seva obra s'ha perdut.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàgs. 801-02 ISBN 84-239-4544-8