# Palau Meca

El Palau Meca és un edifici situat al carrer de Montcada, 19 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local. Actualment forma part de les instal·lacions del Museu Picasso.

## Història

El 1349, la finca fou venuda per l'administrador de l'hospital de Pere Desvilar (fundat el 1256) al canviador Jaume Cavaller, que li afegí un hort segregat d'unes cases del carrer dels Flassaders. Casat amb Sibília de Busquets, va tenir una filla, Felipa (Felipona), que es va casar amb Ramon Desplà i Gualbes. El 1425, l'hereu Ramon Desplà i Cavaller vengué la propietat a Elionor de Cervelló i d'Erill, vídua del noble aragonès Antonio de Luna y de Xèrica, que el 1440 la cedí a Juan de Mur, baró d'Alfajarín, representat pel seu procurador Gabriel Homedes. El 1449, aquest la va vendre al mercader Joan de Torralba, que va casar la seva filla Antònia amb el cavaller Joan Sabastida d'Hostalric. El 1459, ja mort el seu pare, Antònia va vendre la casa per 2.460 lliures i l'hort amb arbres per 370 al cavaller Bartomeu Santjust.
El 1561, el seu besnet Lluís Santjust i de Malla vengué la propietat al donzell Gabriel de Caçador (també escrit Cassador) i Claret. L'hereu fou Jeroni de Caçador i de Corbera-Sant Climent (†1601), casat amb Elionor de Copons de la Manresada i d'Aimeric (també escrit Aymerich). Com que el matrimoni no tingué descendència, la casa passà a mans de Jaume de Caçador i de Corbera-Sant Climent, germà de Jeroni i casat amb Maria de Bolea i Mur,. Fou succeït pel seu fill Antoni de Caçador i de Bolea, casat amb Gràcia Calvó i de Gualbes. Mort el 1647 sense descèndencia, la casa passà a mans del seu cosí Frederic Meca i de Clasquerí, gràcies a una sentència del veguer del 1653 que el va declarar hereu del patrimoni del seu avi Gabriel de Caçador i Claret. Casat amb Anna d'Ivorra i Roset, va ser succeït pel seu fill Anton Meca i d'Ivorra, casat amb Francesca de Cartellà i Malla.
L'hereu fou el seu fill Josep Meca-Caçador i de Cartellà, primer marquès de Ciutadilla. El 1719, la seva vídua Isabel de Cardona i el seu fill Anton Meca i de Cardona vengueren la finca, destruïda en gran part durant el setge de 1713-1714 al mercader Segimon Milans i Lleu (1667-1738), originari d'Arenys de Mar, per 8.000 lliures. El nou propietari hi va impulsar una gran reforma, continuada pel seu fill Bonaventura de Milans i Cabirol (1699-1768). La propietat passà successivament en herència a Francesc de Milans i de Benages (1730-1799), Narcís de Milans i de Tord (†1825) i Francesc de Milans i de Duran, que el 1840 la vengué al comerciant Bartomeu Vidal i Mallol (1776-1841), natural de Sant Feliu de Llobregat, per 61.250 lliures i 10 sous.
Bartomeu Vidal va morir poc després i el seu patrimoni es va repartir a parts iguals entre els seus fills Bartomeu (1822-1877) i Josep Rufí Vidal i Nadal (1826-1866), quedant la vídua Marianna Nadal i Ferrater (1793-1870) com a usufructuària. El 1873, Bartomeu vengué la seva meitat a Esteve Monegal i Soler, natural de Sant Llorenç de Morunys, i posteriorment, l'altra meitat va sortir a subhasta pública a instàncies del concurs de creditors de Josep Rufí (casat en segons noces amb Consol de Moragas i de Quintana, marquesa de Moragas), i el 1883 fou adquirida per 166.500 pessetes per la Societat Catalana General de Crèdit, que la revengué pel mateix preu a Josep Monegal i Nogués, fill i hereu d'Esteve.
L'edifici va ser cedit als Germans de la Doctrina Cristiana, que el 1901 hi establiren el Mont de Pietat de Santa Madrona. El 1920, aquesta institució, associada a l’Institut de la Dona que Treballa, va ser incorporada a la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis de Catalunya i Balears. El 1926, aquesta va adquirir a Josep Monegal la propietat del palau i de les cases adjacents del carrer dels Flassaders 24, 26 i 28, per tal d'ampliar les dependències de la Casa de Famílies de Santa Madrona, evolució del Mont de Pietat. Aquesta institució va continuar funcionant després de la Guerra Civil espanyola, i el 1953 va netejar la façana i el pati amb l'assessorament de l'Ajuntament.
Un cop tancada a començaments dels anys 1970, La Caixa i l'Ajuntament de Barcelona van signar un acord de cessió del palau el 5 de desembre del 1977, i el 1981 va ser inclòs a les obres de reforma i ampliació del Museu Picasso, inaugurades l'11 de gener del 1982. L'any 2011, la Caixa va cedir-ne definitivament la titularitat a l'Ajuntament de Barcelona.

## Descripció

Consta de planta baixa, tres pisos, golfes i terrat. A la planta baixa, en una posició descentrada, s'obre un gran portal que mena al pati central de la casa. Aquesta porta és d'arc rebaixat motllurat i amb la clau de volta decorada amb una voluta. En aquest nivell s'obren tres portes més, amb llinda de fusta, i dues finestres allindanades, col·locades una a sobre de l'altre. A partir del primer pis s'obren cinc obertures per planta seguint els mateixos eixos verticals, totes elles allindanades i emmarcades per carreus ben escairats. Les del primer pis donen a balcons individuals, excepte un balcó que és doble, amb la llosana motllurada i la barana de ferro forjat. Les del segon i tercer pis també s'obren a balcons individuals però de molt poc voladís; aquest també tenen la petita llosa motllurada i la barana de ferro forjat. Les de les golfes són petites i quadrangulars. La façana està coronada per una cornisa. el parament és de carreus encintats excepte l'emmarcament de les obertures.
Al pati interior s'accedeix mitjançant un petit vestíbul amb enteixinat de fusta que s'obre al pati amb un arc rebaixat que arrenca de pilastres dòriques. El pati, de planta quadrangular, té una escala descoberta que porta al primer pis. L'escala barroca té una aire monumental, es recolza sobre un arc rebaixat i té barana de ferro forjat. Sota l'arc de l'escala, en el mur del fons, hi ha una arc de mig punt d'època medieval que possiblement era un element de comunicació amb els magatzems o l'estable. En un dels angles del pati es pot veure un baixant que es recolza en una petxina en relleu; això demostra que al segle xviii hi havia tot un sistema de canalitzacions de l'aigua.
A la planta noble s'obre la porta principal que és allindanada, emmarcada amb una motllura, i té la part superior decorada amb una fornícula quadrada, que després es va convertir en finestra, amb un frontó semicircular a la part superior i flanquejada per volutes. Al pati s'obren una gran quantitat de finestres allindanades i algunes tenen balcó amb molt poc voladís i barana de ferro forjat. També hi ha tres finestres ovalades.
Al primer pis es conserven, en algunes sales, els enteixinats medievals amb restes de policromia. En d'altres, es pot veure la decoració dels sostres que es va fer al segle xix, formada per una falsa arquitectura que emmarca paisatges, un cel amb angelets, medallons amb efígies, instruments musicals, garlandes, etc.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Palau Meca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Barcelona». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ García Espuche, 2020, p. 139.
* ↑ García Espuche, 2020, p. 139-140.
* ↑ García Espuche, 2020, p. 140-141.
* 1 2 García Espuche, 2020, p. 141.
* ↑ García Espuche, 2020, p. 142.
* ↑ García Espuche, 2020, p. 143.
* ↑ «Gabriel de CASSADOR y de CLARET». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ García Espuche, 2020, p. 147.
* ↑ «Gerónimo de CASSADOR y de CORBERA-SANTCLIMENT». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Elionor de COPONS y de AIMERIC». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ García Espuche, 2020, p. 150.
* ↑ «Jaime (I) de CASSADOR». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «María de BOLEA y de MUR». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ García Espuche, 2020, p. 150-151.
* ↑ «Antoni de CASSADOR y de BOLEA». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Gracia de CALVO y de GUALBES». geneanet. Martín Rodríguez.
* 1 2 García Espuche, 2020, p. 151.
* ↑ «Federico de MECA y de CLASQUERI». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ García Espuche, 2020, p. 152.
* ↑ «Anna de IVORRA y de ROSET». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Antonio de MECA y de IVORRA». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ García Espuche, 2020, p. 152-153.
* ↑ «Josep de MECA-CASSADOR y CARTELLA». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Isabel de CARDONA-ROCABERTI y de GUIMERA». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Antonio de MECA y de CARDONA». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Sagimon de Milans y Lleu». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ García Espuche, 2020, p. 154.
* ↑ AHPB, notari Francesc Busquets, 21-12-1719.
* 1 2 3 4 5 6 7 ”la Caixa” cedeix definitivament la titularitat del Palau Meca a l’Ajuntament de Barcelona. Obra Social ”la Caixa”.
* ↑ «Joseph Bonaventura de Milans y Cabirol». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* 1 2 3 4 AHPB, notari Jaume Rigalt i Alberch, manual 1.246/8, f. 219v-223, 21-11-1840.
* ↑ «Francisco de Milans Y Benages». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Narcís de MILANS y de TORD». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Francisco de MILANS y de DURAN». geneanet. Martín Rodríguez.
* 1 2 3 4 «Jose Rufino Vidal y Nadal family tree» (en anglès). ancestry.
* ↑ AHPB, notari Ferran Moragas i Ubach, 04-08-1873.
* ↑ AHPB, notari Joaquim Serra, manual 1.361/61, f. 334-347v, 30-07-1883.
* ↑ AHPB, notari Joaquim Serra, manual 1.361/61, f. 354-356v, 30-07-1883.

## Vegeu també

* Carrer de Milans
* Casa-fàbrica Vidal
* Fàbrica d'indianes de Jeroni Sala
* Can Raventós (Sarrià)
* Colònia Monegal
* Fàbrica Myrurgia

## Bibliografia

* García Espuche, Albert. La gent del carrer Montcada: una història de Barcelona (segles xiii a xviii), vol. II. Ajuntament de Barcelona, 2020, p. 138-155. ISBN 978-84-9156-257-3.

## Enllaços externs

* «Palau Meca». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.