OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean Baptiste Rochambeau

Jean Baptiste Donacià de Vimeur, comte de Rochambeau (Vendôme, 1 de juliol de 1725 - Thoré-la-Rochette, 10 de maig de 1807) fou un militar francès.
Destinat de primeres a la carrera eclesiàstica, la mort del seu germà gran canvià el seu destí, i als disset anys ingressà en un regiment de cavalleria i feu consecutivament les campanyes de Bohèmia, de la Baviera i del Rin. Després per la seva conducta en la presa de Namur, ascendí a coronel quan només comptava vint-i-dos anys i comandà un regiment a la de Lafelt, on fou ferit greument.
També assistí al setge de Maastricht: el 1756 es distingí pel seu valor en l'expedició contra Menorca i el 1758 i 1758 va estar en la campanya d'Alemanya. Ascendí a general de divisió el 1761 i el mateix any fou nomenat inspector de la cavalleria, ascendint a tinent general el 1780, després d'haver prestat serveis valuosos.
El mateix any fou enviat a Amèrica del Nord al cap de 6.000 homes, s'uní a Washington i contribuí a la victòria de Yorktown, en la qual fou derrotat el general anglès Cornwallis, pel que el Congrés americà, després del reconeixement de la independència, li testimonià el seu agraïment.
Al seu retorn a França assolí la Comandància general de la Picardia; el 1788 tingué escó en l'Assemblea de notables i el 1790 fou nomenat comandant general d'Alsàcia, rebent el 1791 el bastó de mariscal de França. El 1792, per desacord amb el general Dumorier, que llavors era ministre de la Guerra, presentà la dimissió i es retirà a les seves possessions, essent empresonat durant l'època del Terror, per a recobra poc temps després la llibertat.
Finalment, el 1803 Napoleó li reconegué el seu grau i li concedí la pensió corresponent. Les seves Mémoires foren publicades per Lucio de Laucival (2 volums, París, 1809).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 51, pàg. 1125, ISBN 84-239-4551-0
# Jean Eugène Gaston Lemaire

Jean Eugène Gaston Lemaire (Verrières-le-Buisson (Essonne), 9 de setembre de 1854 - se suïcidà llançant-se al riu Sena a Boulogne-sur-Seine (Hauts-de-Seine) el 9 de gener de 1928) fou un compositor del romanticisme.
Estudià en l'Escola Niedermeyer i es donà conèixer per la publicació d'algunes melodies i composicions per a piano i de música religiosa, havent-se dedicat més tard al teatre, al qual va donar nombrosos balls i operetes, poden citar entre els primers el titulat Féminissima, que fou representada en l'Òpera Còmica (1902).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, pàg. 1549 (ISBN 84 239-4529-4)
# Jean Noté

Jean Noté (Tournai, 6 de maig de 1858 - Brussel·les, 1 d'abril de 1922) fou un baríton belga.
Era un empleat de la companyia de ferrocarrils belgues, quan amb la seva bella veu de baríton el portà al Conservatori de Gant, on aconseguí un primer premi, i als vint-i-sis anys es presentà per primera vegada al públic a Lilla, passant després al Teatre Reial d'Anvers i al de l'Òpera de París el 1893, on representà amb èxit la major part de les obres de repertori, especialment Guillaume Tell, estrenant a més Siegfried, Messidor de Bruneau, Le roi de París, i d'altres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 38, pàg. 1249. (ISBN 84-239-4538-3)
# Jean Paul Ertel

Jean Paul Ertel, (22 de gener de 1865 a Posen; † 11 de febrer de 1933 a Berlín) fou un jurista, pianista i compositor alemany.
Estudià Dret a la Universitat de Berlín i piano sota la direcció d'Eduard Tauwitz i Louis Brassin: acabats els seus estudis marxà a Berlín treballant com a professor i escriptor de música i crític musical en el Berliner-Lokal-Anzeiger: des de 1897 fins a 1905 redactà el diari musical Deutsche Musikerzeitung.
Va escriure:
* Quellenbuch des römisch;
* Kanonisch. Und disch;
* D. Automatenmissbrauch, etc.
Com a compositor se li deuen els poemes simfònics:
* Maria Stuart
* Der Mensch
* Die nächtliche Heerschau
* Hero und Leander
* Pompeji
* Harald-Sinfonie
* un concert per a violí i altres obres per a orgue;
Les òperes:
* Gudrun;
* D. Hl. Agathe.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. IV, pàg. 1140 (ISBN 84-239-4574-X)
# Jean de Bonmarché

Jean de Bonmarché (Ieper, Flandes Occidental, vers 1525 – Madrid, Espanya, setembre de 1570) fou un compositor de l'escola francoflamenca.
El 1559 era mestre de música de la catedral de Cambrai, i el 1565 passà a Madrid com a mestre de capella de Felip II.
Va escriure himnes, motets i una missa a set veus. En la biblioteca de El Escorial s'hi conserven diverses composicions d'aquest autor, i en la col·lecció Cantiones triginta selesctissimae (Nuremberg, 1568) apareix un motet a vuit veus.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 26. (ISBN 84-239-4509-X)
# Jeanne Granier

Jeanne Granier (París. 31 de març de 1852 – París, 18 de desembre de 1939) fou una soprano francesa.
Filla d'una comedianta, començà aviat la seva vida teatral, mostrant des de la infància gran aptitud per a l'escena. Dotada, a més, de bella veu, cridà l'atenció del cèlebre compositor d'operetes Charles Lecocq. En escoltar-la aquest quan actuava la jove artista en un teatre de províncies, i la contractà pel de la Renaissance de París. La seva gràcia i l'habilitat amb què sabia interpretar les situacions còmiques el mateix que les sentimentals li proporcionaren molts èxits en aquell teatre, on actuà anys diversos, i en altres escenaris.
Creà Giroflé-Giroflà i Mam'zelle Gavroche, però on assolí més triomfs fou en l'opereta per a dedicar-se a la comèdia, gènere en el que també va destacar, figurant entre els seus millors èxits: Amants; Le nouveau jeu; Le vieux marcheur; Les deux écoles; Education de Prince; Joujou, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 728 (ISBN 84-239-4526-X)
# Jeroni Alemany i Moragues

Jeroni Agustí Alemany i Moragues (Palma, 1693 — Madrid, 1753) va ser un jurista, escriptor i historiador mallorquí, cronista general del Regne de Mallorca.
Membre d'una família noble, era fill del ciutadà militar Jeroni Alemany, i d'Anna Moragues; es va casar amb Caterina Flor i Amer, amb qui va tenir el també escriptor Jeroni Alemany i Flor. Durant la Guerra de Successió Espanyola va ser del bàndol filipista i va exercir d'auditor de guerra, a més diversos càrrecs municipals i d'assessoria jurídica a Mallorca. El 1715 va ser jurat per l'estament dels ciutadans. L'any següent es va graduar a la Universitat Literària i després de fer de passant durant vuit anys va prestar jurament com advocat el 15 de novembre de 1723, i nomenat advocat perpetu de la universitat el 1725. Va ser cònsol de mar el 1727 i jutge d'apel·lacions el 1728. Va ser autor de diverses obres, com diverses al·legacions jurídiques impreses i obres històriques. El 1717 havia estat nomenat cronista del regne i nomenat també membre, després amb caràcter honorari, de la Reial Acadèmia de la Història a Madrid; relatiu a aquesta activitat és autor d'una Historia general del Reino de Mallorca publicada el 1723, que és d'interès per les dades que dona sobre l'època de Felip V i diverses relacions de festes oficials a Mallorca, així com escrits sobre diverses medalles d'origen romà. Quan va quedar vidu es va ordenar sacerdot i va residir a Madrid fins a la seva mort.

## Referències

* 1 2 3 Planas Rosselló, Antonio «Los juristas mallorquines del siglo XVIII». Memòries de la Reial Acadèmia Mallorquina d'Estudis Genealògics, Heràldics i Històrics, núm. 12, 2002, pàg. 51. ISSN: 1885-8600.
* 1 2 «Jeroni Agustí Alemany i Moragues». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 gener 2016].
# Jerónimo Marín Luis

Jerónimo Marín Luis va ser un advocat, notari i polític espanyol, alcalde de Reus i diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració Borbònica.
Membre del Partit Liberal Conservador, va ser elegit diputat pel districte de Tarragona a les eleccions generals espanyoles de 1886, 1891 i 1896. El 1904-1905 va ser alcalde de Reus com a successor d'Enric Oliva Julià. Segons Banús i Sans, va arribar a l'alcaldia perquè el 1904 va visitar Reus el rei Alfons XIII, i l'anterior alcalde, d'idees republicanes, no el volia rebre.

## Referències

* ↑ Llista d'alcaldes de Reus des de 1838
* ↑ Banús i Sans, Josep. Del Reus de antaño. Reus: Radio Reus, 1953, p. núm. 6, pàg. 127.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Jhan Gero

Jhan Gero (c. 1518 $^{(Gregorià)}$ - 1553 $^{(Gregorià)}$) fou un compositor francoflamenc del Renaixement, aparentment actiu principalment a Itàlia, particularment a Venècia. Va ser un practicant de l'estil note nere de madrigals durant el seu període de popularitat a la dècada del 1540, i també va escriure música didàctica, probablement destinada a ensenyar cantants principiants.
Fou mestre de capella de la catedral d'Orvieto i va compondre nombrosos madrigals dels que se'n publicaren llibres a 4 veus el 1549, dos a 3 el 1553. A més en les antologies de l'època existeixen nombroses composicions seves.

## Referències

* ↑ El cognom de vegades apareix escrit com a Ghero, Giero i el nom com a Jehan, Jan o fins i tot Giovanni
* ↑ Haar, James. «Jhan Gero». A: Deane L. Root. Grove Music Online (en anglès). Oxford Music Online.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 1458 ISBN 84-239-4525-1
# Joachim a Burck

Joachim von Burck, també Joachim a Burgk o Joachim Moller (Burg, 1546 - Mühlhausen, Turíngia, 24 de maig de 1610) fou un compositor alemany del Renaixement. Fou organista de Mühlhausen des de 1566, i les seves composicions de caràcter religiós el situen entre els compositors antics més notables de música per al culte protestant. Entre les seves obres hi ha :
* Tedeum (1569);
* Officium ss. coenae (1580)
* Vom heiligen Ehestande (1583)
* 30 geistl. Lieder (1594);
* Psalmi graduum (1595);
* Harmoniae sacrae 5 v. Sacrae cantiones, Crepundia sacra (1596)
* Deutsche Liedlein, Geislitche Oden

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 1563 ISBN 84 239-4535-9
# Joan-Baptista Rebull i Lluís

Joan-Baptista Rebull i Lluís (El Molar, 1899 – Vilassar de Mar, 1974) fou un sacerdot i compositor català. Té un carrer dedicat a Vilassar de Mar.

## Biografia

Va néixer a la població de El Molar, comarca del Priorat, el 23 de gener de 1899. Començà la carrera eclesiàstica al seminari de Tortosa i l'acabà al de Barcelona. A Tortosa estudià les polifonies càssica i catalana i a Barcelona estudià composició i harmonia amb Vicenç-Maria de Gibert.
Fou destinat a les esglésies de Corbera del Llobregat, Sant Pere de Terrassa, Sant Francesc del Poble Nou, Sant Andreu del Palomar i finalment Sant Joan de Vilassar des de 1935 on ocupà el càrrec d'organista i mestre de capella fins a la seva mort.
Perseguí la difusió del cant gregorià i fou un seguidor de Bach, dels quals rebé inspiració en les seves composicions. A l'Arxiu de l'Escolania de Montserrat s'hi conserven més de cent trenta obres seves manuscrites, entre les quals destaquen les misses; In honorem Assumptionis B. Mariae Virginis, In nomine Jesu i Canticum Novum. Així com una seixantena de corals a quatre veus mixtes sobre poemes de mossèn Pere Ribot i Sunyer i molta altra música litúrgica i vocal.
Posà música a nadales de mossèn Ramon Muntanyola i a madrigals del seu nebot Nolasc Rebull. També participà en la música dels Goigs dels Sants Muntanyencs editats amb xilografíes d'Antoni Gelabert i Casas, amic personal seu. Amb ell també publicà, durant vint-i-cinc anys, una felicitació pasqual, de refinada bellesa artística, titulada Pascha Nostrum amb corals musicats per ell mateix sobre poemes de mossèn Pere Ribot, felicitació que enviava a les seves amistats i a personalitats d'aquí i d'arreu del món.
Va viure com a sacerdot a Vilassar de Mar durant quaranta anys cosa que el feu molt popular entre la gent, tot exercint l'apostolat sacerdotal amb responsabilitat, es feu amic de tothom i s'integrà al poble com un de més.
A l’Arxiu de l’Escolania de Montserrat hi ha un fons de partitures manuscrites de mossèn Joan Rebull i Lluís, dipositades amb posterioritat a la seva mort per algun familiar.

## Referències

* 1 2 «Joan Baptista Rebull i Lluís». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ Bas Macià, Damià. Carrers i gent de Vilassar de Mar : Qui és qui a la nomenclatura urbana. Vilassar de Mar: L'autor, 1997.
* ↑ Mayor Nimes, Tomàs «Breu acostament a la figura de mossèn Joan Rebull». Singladures [Vilassar de Mar], núm. 30, 12-2011, p. 53.
* ↑ Novell Andinyac, Feliu «L'obra musical de mossèn Joan Rebull conservada a Montserrat». Singladures [Vilassar de Mar], núm. 28, 12-2010, p. 29.
# Joan Aymerich i Rocabayera

Joan Aymerich i Rocabayera (Badalona, 15 de juny de 1889-21 d'octubre de 1960) va ser un violinista, compositor i director d'orquestra català, autor de sardanes, sarsueles i altres obres.
Va néixer a la carretera Reial, actualment carrer de Francesc Layret del barri del Centre de Badalona. Va estudiar violí a l'Acadèmia Jofre de Barcelona, va tenir com a mestres de violí a Joaquim Cassadó i Pere Jofre, i de composició, harmonia i contrapunt a Josep Barberà. Va obtenir el títol de professor de violí el juny de 1915, i en haver acabat els estudis va fundar la seva pròpia escola de música a Badalona. També va ser fundador, l'any 1907, junt amb el seu amic Pere Bigas i Ribas, de la coneguda cobla-orquestra La Badalonina, la primera de la ciutat i antecedent de la cobla-orquestra La Principal de Badalona, fundada l'any 1939; el 1921 va ser cofundador, amb Antoni Botey i altres persones, de l'Orfeó Badaloní. També va promoure la creació de la Schola Simfònica de Badalona a fi de donar a conèixer els compositors badalonins, i de l'Associació d'Amics de la Música l'any 1927, a la qual van participar diverses personalitats locals. En acabar la guerra civil espanyola va crear la Banda Oficial de Badalona.
En l'àmbit de la composició es va dedicar a diversos gèneres, va compondre sardanes, de les quals les més conegudes són Tresina de Bellcaire, Font de la Rosa, Goig d'Amor, Font l'Esparver, Moreneta de la Serra, Josefina, Camí de cal Toi, però també sarsueles, com Ca la Francisqueta amb lletra de Manel de Tera, Els polvos d'amor amb lletra de Ramon Niubó, si bé la seva obra més representativa és Els pastorets o l'adveniment de l'infant Jesús amb text de Josep Maria Folch i Torres. A més va compondre pasdobles, tangos, xotis, algunes composicions de caràcter religiós, i sainets lírics, però cal destacar també de música de cambra, la Sonata per a violí i piano. Finalment, també va donar concerts, el primer va ser al centre El Loredán i el segon al Teatre Zorrilla, i va dirigir en una ocasió un concerte popular interpretat per la gran orquestra del Teatre del Liceu, que va tenir lloc a la sala del Cinema Picarol.

## Referències

* 1 2 3 «Biografia de Joan Aymerich». Músics per la cobla. [Consulta: 20 maig 2016].
* 1 2 3 4 5 Badalona Sardanista, 1969, p. 5.
* 1 2 «Joan Aymerich i Rocabayera». Gran enciclopèdia de la música. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 16 agost 2017].

## Bibliografia

* Badalona Sardanista «Un compositor badaloní». Amistad. Boletín del Museo Municipal, núm. 10, desembre 1969.
# Joan Baptista Dalmau i Mayol

Joan Baptista Dalmau i Mayol (Mataró, 1814 - Barcelona, 22 de desembre de 1880) va ser un director d'orquestra català.
Fill d'Andreu Dalmau, nascut a La Seu d'Urgell i de Rosalía Mayol natural de Mataró.

## Biografia

Des dels 7 anys va estudiar música a l’escolania de la Mercè. Quan tenia 16 anys va entrar a la "Banda del Regimiento de Artillería" de Barcelona, on va romandre fins al 1840.
Finalment va ser nomenat director d'orquestra del Teatre Nou barceloní.
Casat amb Margarida Mas, van tenir un fill el qual va ser el gran violinista Eusebi Dalmau. Joan Baptista també fou professor de violí del Conservatori de Barcelona, director d'orquestra del Liceu (amb qui alternaria la direcció del ball de màscares de 1866) i finalment mestre de capella de Santa Maria del Mar de Barcelona més de vint anys.

## Referències

* ↑ «Defuncions.1880.Registre núm.7780». Arxiu Contemporani de Barcelona, 22-12-1880. [Consulta: 18 juny 2019].
* ↑ «Joan Baptista Dalmau i Mayol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diccionario de la música española e hispanoamericana.. ISBN 978-84-8048-303-2.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 847 (ISBN 84-239-4517-0)
# Joan Baptista Espadaler i Colomer

Joan Baptista Espadaler i Colomer (Sant Quirze de Besora, Osona, 1878 - Sant Quirze de Besora, 26 de gener de 1917) fou un compositor català.
Va estudiar amb Enric Morera. Dirigí l'Orfeó Canigó de Barcelona (1908-1911) i el conservatori de Vic (1914-1917), on fundà una orquestra, l'Orfeó Vigatà, la revista musical Arxiu (1916), un cor infantil i la Societat Vigatana de Concerts. Josep Font i Palmarola va ser alumne seu.
Com a compositor va escriure sarsueles, com El testament d'Amèlia (1908, amb Carme Karr), l'òpera Almodis, inèdita, el poema simfònic El país del plaer, cançons per a cor, sardanes, i de l'òpera Almodès.
Col·laborà a La Veu de Catalunya, Revista Musical Catalana, i publicà La música del meu poble (1912).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. IV, pàg. 1270 (ISBN 84-239-4574-X)

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Joan Bellsolà i Subirats

Joan Bellsolà i Subirats (Santa Perpètua de Mogoda, 20 de juliol de 1946) és un ex-pilot de motocròs i enduro català que destacà en competicions estatals durant la dècada de 1970.
De professió constructor, Bellsolà començà a competir a l'edat de 20 anys tot debutant al Motocròs d'Esplugues de 1967. La seva primera victòria important fou al motocròs d'Hospitalet de Llobregat del mateix any. Sempre amb el suport de l'Escuderia Isern, Bellsolà s'anà decantant cada cop més cap a la disciplina de l'enduro, on fou un dels principals oficials de Montesa, i destacà també en curses de resistència TT (formà part dels equips que guanyaren les 24 Hores de Moià de 1973 i 1974).

## Referències

* 1 2 Alguersuari, Jaume (Director) «Solo Moto Stars. 11 - Juan Bellsolà» (en castellà). SOLO MOTO. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 35, 30-04-1976, p. 27.

## Enllaços externs

* Imatge de Joan Bellsolà amb la Montesa Cappra en un motocròs cap a 1976
# Hermann Georg Dam

Hermann Georg Dam (Berlín (1815-1858) fou un compositor i violinista alemany del Romanticisme.
Fou músic de la capella reial i va escriure lieder, obertures, cantates, els oratoris Hallelujah der Schöpfung i Die Sündfluth, i les òperes Das Fischermädehen (1831), Cola Rienzi, Der Geisterring (1842), i Die Englischen Waaren (1844).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 17, pàg. 852 (ISBN 84-239-4517-0)
# Ecsenius pictus

Ecsenius pictus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu fins als 40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines, Indonèsia i Salomó.

## Referències

* ↑ McCulloch A. R., 1923. Fishes from Australia and Lord Howe Island. Núm. 2. Rec. Aust. Mus. v. 14 (núm. 2). 113-125.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Burgess, W.E., H.R. Axelrod i R.E. Hunziker III, 1990. Dr. Burgess's Atlas der Meerwasser Aquarium Fische. Bede Verlag, Kollnburg, Alemanya.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* ↑ Kuiter, R.H., 1992. Tropical reef-fishes of the western Pacific Indonesia and adjacent waters. Gramedia Pustaka Utama, Jakarta, Indonèsia. 314 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
# Ma Liwen

Ma Liwen (xinès simplificat: 马俪文) (Jiangxi 1971 -) guionista i directora de cinema xinesa.

## Biografia

Ma Liwen va néixer a Jiangxi (Xina) el 1971, i quan tenia sis anys els seus pares es van traslladar a Harbin. Tres anys després, els seus pares es van divorciar i va ser criada per una mare soltera. Després de graduar-se a l'escola secundària, Ma es va unir al grup d'art de la fàbrica de medicina tradicional xinesa núm. 2 de Harbin. Després d'això, va ser admesa a la Central Academy of Drama (中央戏剧学院), en l'especialitat de direcció de cinema i televisió. Un cop graduada a l'Òpera Xinesa, el 1994 va treballar durant un temps per a una empresa de publicitat. A principis dels anys noranta és va traslladar a viure Pequín.

### Carrera cinematogràfica

El 1978, va participar en el rodatge de la sèrie de televisió "Comes and Goes " dirigida per Tian Di, basada en la novel·la homònima de l'escriptora Chi Li, protagonitzada per Pu Cunxin, Lv Liping i Xu Qing.
El seu primer llargmetratge, adaptat d'un conte de la novel·lista Zhang Jie (张洁), data del 2002. Fet amb un pressupost molt reduït, és una pel·lícula sobre la relació entre una nena i la seva mare malalta d'Alzheimer. Aquesta primera pel·lícula va guanyar dos premis al Festival de Cinema Changchun de l'any 2002.
Posteriorment ha dirigit varies pel·lícules amb èxits desiguals, però on va destacar l'any 2005 va ser amb "You and Me" que va obtenir un premi Jinji Jiang.

## Filmografia

| Any | Títol anglès | Títol xinès | Notes |
| 2002 | Gone Is the One Who Held Me Dearest in the World (She Departs from Me) | 世界上最疼我的那个人走了 | Premi a la millor director, i millor actriu secundària i del Festival de Cinema de Changchun. |
| 2004 | You Are Smiling While I Am Weeping | | Sèrie de televisió de 22 capítols. |
| 2005 | You and Me | 我们俩 | Premi Jinji Jiang de l'any 2005 a Mai Liwen com a millor director i a Jin Yaqin com a millor actriu. |
| 2008 | Lost and Found (I am Liu Yuejin) | 我叫刘跃进 | Adaptació d'una novel·la de Liu Zhenyun |
| 2008 | Desires of the Heart | 桃花运 | Va guanyar el Huading Award a la millor directora |
| 2010 | Amor | 感情生活 | Guionista de la pel·lícula coreana dirigida per Han Cheol-Soo |
| 2011 | A Big Deal | 巨额交易 | |
| 2016 | A Test of Love Adventure | A测试之爱情大 | |
| 2018 | | A测试 | |
| 2019 | | 你的到来 | |
| 2021 | Zhang Renya | 张人亚 | |

## Referències

* ↑ «马俪文». [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ «Ma, Liwen (马俪文)» (en anglès), 03-06-2020. [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ «Director Ma Liwen -- china.org.cn». [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ «chinesemovies.com.fr». [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ «⓿⓿ Ma Liwen - Chinese Movies». [Consulta: 7 setembre 2022].