OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edifici Carrer Estudis Nous 3, 5, 7 (Agramunt)

El Carrer Estudis Nous és una via pública del municipi d'Agramunt (Urgell). Els números 3, 5 i 7 són un conjunt que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un carrer de poca llargada on el qual el seu costat dret s'hi troba un pas cobert format per una volta de creueria sustentada per magnífiques arcades de mig punt. Hi ha quatre arcades a la part frontal que donen a la via i dues més a cada banda que donen a l'inici i el final a aquest porxo del carrer dels Estudis Nous. Aquestes són d'arc de mig punt formades per grans dovelles de pedra arenosa perfectament tallades adoptant una forma totalment regular i idèntica. Aquests carreus alhora formen massissos pilars rectangulars reforçats en la base amb un gruixut dau de pedra.
Com a coberta d'aquest pas s'hi pot veure una estructura voltada formant una volta d'aresta corresponent amb cada arcada. Aquesta volta és de formigó arrebossat de blanc i actualment hi pengen dos fanals per a donar-hi lluminositat. El sòl d'aquesta part de carrer encara conserva la seva originalitat essent de pedres enllosades col·locades asimètricament. Aquest pas del carrer dels Estudis Nous és característic, ja que a part de la seva poca allargada a més està elevat respecte a la via per on hi passen els cotxes; ho està mitjançant tres escales allargassades situades a banda i banda del pas cobert. En la part més interna hi ha tres portes de tres cases o establiments comercials els quals comparteixen aquest porxo en la seva façana. A les llindes d'aquests portals s'hi veuen escut familiars com el de la casa núm. 3 on apareix un home amb un martell i una flor.

## Referències

* 1 2 «Carrer Estudis Nous». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2015].
# Arthur Eaglefield Hull

Arthur Eaglefield Hull (10 de març de 1876 - 4 de novembre de 1928) fou un compositor i crític musical anglès.
Estudià a la Universitat d'Oxford amb el professor Tobias Matthay i més tard fou nomenat director del Col·legi de Música de la seva ciutat natal. També fou director de The Monthly Musical Record. Com a musicòleg va publicar les obres; Organ Playing, its Technique and Expression (1911); Modern Harmony (1914); ed. espanyola, 1921); The Sonata in Music; Scriabin; Bach, i Three English Composers''.
A més, va compondre les composicions Resurrection Morning, oratori; Hail Festal Dail, cantat, i diverses peces per a piano.
Finalment va donar edicions completes de les obres per a orgue de Bach i Mendelssohn.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, 1a part, pàg. 635. (ISBN 84-239-4528-6)
# Can Bou

Can Bou pot referir-se a:
* Can Bou, entitat de població del municipi d'Orpí, a la comarca de l'Anoia
* Can Bou, bé cultural d'interès local del municipi del Papiol, a la comarca del Baix Llobregat
* Can Bou, casa del municipi d'Ullastret, a la comarca del Baix Empordà
* Can Bou o Ca l'Arcís, masia de Piera, a l'Anoia.
** Can Bou, urbanització de Piera al costat de la masia de Can Bou.
* Can Bou, masia de Subirats, a la comarca de l'Alt Penedès.
# Constanci Gal

Constanci Gal, o Flavi Juli Gal, o Flavi Claudi (Juli) Constanci Gal (Flavius Claudius –Julius- Constantius Gallus) fou fill de Juli Constanci i de Gal·la, i net de Constanci Clor, nebot per tant de Constantí I el Gran; era també el germà gran (però per mare diferent) de Julià l'Apòstata.
Va salvar la vida a la matança general que va seguir a la mort de Constantí, en la que va morir el seu pare i un germà gran de nom desconegut, degut a la seva mala salut que va fer que no se'l considerés perillós.
El 351 va ser nomenat cèsar per Constanci II i es casà amb la germana d'aquest, Flàvia Júlia Constantina. Fou enviat a l'est per rebutjar els atacs perses i durant un temps va complir amb la feina, però el 353 fou acusat de desobediència o negligència i de crueltat en la seva administració; la situació es va complicar quan Gal va fer matar Domicià (Domicianus), prefecte pretorià d'Orient, i a Monti (Montius), qüestor palatí, que havien estat enviats a la seva residència, Antioquia, per fer una enquesta sobre la seva conducta i de fet s'havien sobrepassat en les seves funcions.
Gal no tenia altra sortida que la revolta, però convençut per les promeses del seu cosí Constanci, el va anar a trobar a Milà i quan era a Petòvio a la Pannònia, fou detingut i enviat a Pola a Ístria on fou empresonat (354). També Julià, el germanastre de Gal, que estava casat amb Helena (germana de Constanci) fou arrestat i va passar un any a presó però finalment fou perdonat. Gal morir a la presó al cap de poc temps, el mateix 354.
# Monestir d'Anba Ishaq

El monestir d'Anba Ishaq fou un monestir cristià d'Egipte a la regió de l'Oasi del Faium, fundat probablement al segle iii. Darrerament ha estat restaurat, però és de difícil accés i no és gaire visitat. És a 8 km al nord-oest d'Al-Lahun. El santuari central és dedicat a la verge Maria i els del sud i nord ho són a Sant Jordi i Sant Bishoy. Una capella petita està dedicada a Sant Isaac.
La tradició copta l'atribueix a sant Isaac de Tifre, deixeble de Sant Antoni Abat (que va tenir un monestir propi al desert oriental), pare del monaquisme.
És esmentat per primer cop per l'àrab Abu Makarem al segle xiii. L'armeni Abu Salih el situa a un lloc que anomena Hajar al-Lahun a Barniyudah a les muntanyes del sud de Faium, i l'església diu que era dedicada a la senyora pura Verge Maria, i que era gran i espaiosa; una altra església era dedicada al fundador, Sant Isaac màrtir; a l'exterior una triple muralla de pedra.
Més tard, vers el segle xv, va ser abandonat i va quedar en ruïnes. Fou visitat per Petrie el segle xix que hi va trobar un monjo casat amb la seva família; Petrie va observar que el monestir original fou molt més gran. El 1985 fou col·locat sota autoritat directa del Patriarca copte Shenouda III i es van fer més reformes a partir del 1987.
# Diables Barcelona

Els Diables Barcelona són una franquícia professional de rugbi de la ciutat de Barcelona que va néixer al 2021 per a competir en una lliga internacional de franquícies. Els Diables es van presentar per primera vegada al novembre del 2021 per disputar el torneig Toyota Challenge a l'Estadi Free State de Bloemfontein, Sud-àfrica.
La franquícia aspira a participar en una nova competició internacional que s'està creant i ja té garantida una plaça. En aquesta nova competició principalment participaran equips del sud d'Àfrica i d'Europa. Algunes de les franquícies ja han anunciat la seva voluntat de participar, com els Cheetahs de Bloemfontein Estat_Lliure_(Sud-àfrica) o Kuva Blue thunder de Zimbàbue.

## Referències

* ↑ «Toyota Challenge - Toyota Cheetahs vs. Diables Barcelona».
* ↑ SA Rugby. «Unique rugby feast planned for Bloemfontein» (en anglès), 22-10-2021.
* ↑ Sport. «La nueva franquicia profesional de Rugby en Barcelona comienza a caminar rumbo a Sudàfrica» (en castellà), 08-11-2021.
* ↑ Esport3. «Els Diables Barcelona es presenten per competir en una nova Lliga internacional», 08-11-2021.
* ↑ L'Esportiu de Catalunya. «Els Diables tenen garantida una plaça en una nova lliga europea professional», 08-11-2021.
* ↑ TV3. «Esports - Jordi Homs: "Fa tres anys que treballem en aquest projecte"», 08-12-2021.
* ↑ Cheetahs. «International Rugby Competitions» (en anglès). Cheetahs, 26-11-2021.
* ↑ The Herald. «Big boost for Zim rugby players» (en anglès), 22-07-2022.

## Enllaços externs

* Barcelona Rugby
# Asteroxylon

Asteroxylon (gr. "xilema amb forma d'estel") és un gènere extint de plantes vasculars sense llavors de la classe Lycopodiopsida coneguda pels espècimens del principi del Devonià conservats al dipòsit de chert a Rhynie, Aberdeenshire al nord-est d'Escòcia que han estat datats de 396 milions d'anys enrere. Asteroxylon és probablement un grup troncal de les Drepanophycaceae.

## Descripció

Asteroxylon és un gènere de plantes vasculars terrestres. Les seves tiges s'embrancaven dicotòmicament i arribaven a fer 12 mm de diàmetre i 40 cm de llargada i eren erectes, sortien d'un òrgan subterrani d'on també sortien rizoides o arrels que arribaven a fondàries de fins a 20 cm sota de la superfície.
Asteroxylon diferia de gèneres externament similars del seu període, Drepanophycus i Baragwanathia, en què el sistema vascular s'estenia també a les fulles.

## Referències

* ↑ Kidston R & Lang WH (1920) On Old red sandstone plants showing structure from the Rhynie chert bed, Aberdeenshire. Part III. Asteroxylon mackiei, Kidston & Lang. Transactions of the Royal Society of Edinburgh 52, 643-680
* ↑ Rice, C. M.; Ashcroft, W. A.; Batten, D. J.; Boyce, A. J.; Caulfield, J. B. D.; Fallick, A. E.; Hole, M. J.; Jones, E.; Pearson, M. J. et al. «A Devonian auriferous hot spring system, Rhynie, Scotland». Journal of the Geological Society, London, 152, 2, 1995, pàg. 229–250. DOI: 10.1144/gsjgs.152.2.0229.
* ↑ Smoot, E.L.; Jansen, R.K.; Taylor, T.N. «A Phylogenetic Analysis of the Land Plants: A Botanical Commentary». Taxon. International Association for Plant Taxonomy (IAPT), 30, 1, 1981, pàg. 65–67. DOI: 10.2307/1219392. JSTOR: 1219392 [Consulta: 11 octubre 2007].
* The Rhynie Chert and Asteroxylon
# Guillem Ramon de Gironella

Guillem Ramon de Gironella (segona meitat del segle xiii) era un trobador de Gironella, al Berguedà, i és probable que es correspongui amb el "G. R." que està enterrat amb la seva mare Brunissendis de Gerundella al monestir de sant Daniel de Girona. La seva obra consta de tres cançons i un partiment. Dues de les cançons estan dedicades a una dama que respon al senyal de Sobreluenh (Molt llunyana); el partiment és un debat amb el joglar Pouzet, que segurament és Poncet, un personatge esmentat per Cerverí de Girona. El partiment esmentat i la seua traducció al català modern es poden consultar a l'article de partiments.

## Referències

* ↑ «Els trobadors catalans». Arxivat de l'original el 2018-10-01. [Consulta: 12 gener 2007].

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 3, p. 1672-1680 [estudi, i edició de dues composicions, amb traducció a l'espanyol]
* Martí de Riquer / Antoni Comas, Història de la literatura catalana, Barcelona: Ariel, 1964 (5a ed. 1993), vol. 1, p. 161-164
# Plaça de la Virreina

La plaça de la Virreina es troba a la Vila de Gràcia de Barcelona, i està situada en un entrant dels carrers d'Astúries i de l'Or, i és accessible pels de l'Església, el de la Santa Creu i el de Torrijos. Popularment, també se la coneix com la plaça de Sant Joan, pel fet que allotja la parròquia homònima del segle xix.

## Història

Rep el nom del desaparegut palau de La Virreina, antiga residència d'estiueig del virrei Manuel d'Amat i de Junyent. Tanmateix, aquest morí pocs anys després de la finalització i la seva vídua Maria Francesca Fiveller de Clasquerí i de Bru va fer-se càrrec de l'administració d'aquest i del palau de la Rambla. Durant aquest període, mantingué un actiu i intens usdefruit de la mansió seguint l'estil de l'alta societat barcelonina de l'època.
La plaça es va urbanitzar el 1878 a partir del projecte de l'arquitecte Josep Artigas i Ramoneda, al mateix temps que s'iniciaven les obres de l'església de Sant Joan, les quals no finalitzarien fins al 1884. S'instal·laren bancs de pedra a banda i banda de la plaça alhora que es plantaren diversos plataners.
Durant els primers anys, no s'hi van celebrar actes de la Festa Major de Gràcia per respecte a l'església, encara que s'oficiaven les principals festes religioses. L'Orfeó Gracienc hi va començar a organitzar ballades de sardanes a partir de la dècada de 1920. No seria fins a l'any 1947 que els veïns de la plaça començaren a participar de la Festa Major a la plaça.
Durant la Guerra Civil espanyola, els veïns de la zona es refugiaren dels bombardejos de l'aviació italiana al refugi antiaeri que es trobava a un costat de la plaça i del que se'n desconeix l'estat de conservació.
Al bell mig de la plaça hi ha una font pública anomenada Font de Rut. La base de pedra és prismàtica amb un broc i una pica a cadascun dels costats, i és coronada per una escultura en bronze que representa la figura bíblica de Rut. Porta als seus braços un manat d'espigues, fet que li ha dut a ser anomenada també l'Espigoladora. És obra de l'escultor Josep Maria Camps i Arnau. i va ser inaugurada l'11 de setembre de 1949, coincidint amb la que seria la diada de Catalunya.

## Referències

* ↑ Segura i Capellades, 2003, p. 107.
* 1 2 Segura i Capellades, 2003, p. 108.
* 1 2 3 4 5 Segura i Capellades, 2003, p. 111.
* ↑ «Refugi antiaeri R. 0349». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 «Font de Rut». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Bibliografia

* Segura i Capellades, Carme; Farré i Olivé, Eduard; Camps i Sala, Esteve. Les Places de Gràcia. Impressions de Josep Buch. Taller d'Història de Gràcia, 2003, p. 107-113. DL B 48984-2001.
# Bassa de Can Dunyó

La bassa de Can Dunyó és una bassa de nova creació, situada a Lliçà d'Amunt, que es va executar al llarg dels anys 2012 i 2013, i que està inclosa en l'Inventari de Zones Humides de Catalunya.
La bassa es va generar a partir dels moviments de terres fets als antics camps de Can Dunyó, una finca que ha passat a ser de propietat municipal amb l'acord derivat de la urbanització del sector de Can Montcau. Té uns 21.500 m², amb una llargada mitjana de 220 m i una amplada mitjana de 95 m, i una capacitat de 10.000 m³. A l'interior hi ha un espai d'aigües permanents d'uns 3.700 m². Aquí, l'aigua està garantida encara que no plogui perquè s'obté d'unes antigues mines. La profunditat de l'aiguamoll oscil·la entre 0,3 i 1,5 m.
Té una zona més deprimida i és contigua a la llera del riu Tenes. A la part més profunda sempre hi ha aigua, que prové del freàtic, mentre que en episodis de pluja actua com a bassa de laminació, ja que rep aigua d'un torrent i la provinent de la pluja que cau sobre el complex d'una àrea de magatzems. L'aportació que rep es pot acumular en forma d'increment de la cota de la làmina d'aigua i, si n'entra encara més, sobreïx cap al Tenes. La làmina d'aigua baixa progressivament els següents dies després d'un aiguat per la percolació cap al freàtic, i actua com a zona de recàrrega.
Té una diversitat d'ambients força interessant, amb illes, codolars, zones profundes, bogars i canyissars i zones d'inundació temporal. Al llarg de la breu història de la zona humida ja s'hi ha constatat la presència d'espècies d'aus d'interès com l'agró roig, el bernat pescaire, el martinet blanc, el xarxet, el corriol petit, el rascló, la fotja, el cabusset i el camallarga. Els dos últims, amb nidificació comprovada a la bassa. Quant a espècies vegetals, l'espai té un gran potencial. Ja hi apareixen àlbers, pollancres i sargues de manera natural, i s'hi van plantar freixes i salzes blancs, a banda d'exemplars de les anteriors.
Quant a espècies d'helòfits, estan colonitzant l'espai bogues i joncs, que encara són incipients. De fet, actualment, la majoria d'espècies vegetals són de mides petites o d'extensió limitada.
L'espai ha experimentat una evolució molt interessant des del punt de vista del medi natural, tant de fauna com de flora, i això provoca un interès creixent dels naturalistes i també una major freqüentació dels ciutadans.
Des del punt de vista d'ordenació, l'espai diposa d'una zona de mirador apantallat i plafons informatius de regulació.

## Referències

* ↑ «Bassa de Can Dunyó». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 3 febrer 2016].
* ↑ «La bassa de Can Dunyó, a Lliçà d'Amunt, inclosa a l'inventari de Zones Humides de Catalunya». AraVallès.cat, 19-09-2014.
* 1 2 «Can Dunyó, de Lliçà d'Amunt, a l'inventari català de zones humides». El Punt Avui, 17-09-2014.
* ↑ «Actuacions de millora a la bassa de Can Dunyó». Ajuntament de Lliçà d'Amunt., 11-12-2015. [Consulta: 3 febrer 2016].
# Jessie Rogers

Jessie Rogers (Goiânia, Brasil. 8 d'agost de 1993) és una actriu pornogràfica i model brasilera. Jessie Rogers va anar a l'institut preparatori El Camino High School a San Francisco, Califòrnia l'any 2008. Va fer alguns treballs com a model a Nova York abans de la seva carrera com a actriu porno. Va debutar en la indústria del cinema porno pocs dies després que complís 18 anys a l'agost de 2011. El 2012, va tenir un augment de sins, prenent-la d'una copa A a una D. Aquest mateix any, va interpretar en una paròdia porno a Emma Bunton una de les noies de Spice Girls. Jessie Rogers es va retirar del cinema porno al desembre de 2012. Jessie Rogers es manté en presència a través del seu canal de YouTube, que inclou el seu video viral titulat "6 Reasons Why You Can Still Hate The Miami Heat." A més de fer gameplays de League of Legends i Call of Duty: Black Ops II. Va esdevenir un defensora per a l'ús obligatori del condó en pel·lícules pornogràfiques i previsió social per als artistes, poc després de la seva retirada.

## Notes

* ↑ Jessie Rogers: La ex-estrella porno que también es gamer. La Prensa Perú, 2013-10-15
* ↑ «Ex-Pornstar Jessie Rogers Gives 6 Reasons To Hate The Heat.». Arxivat de l'original el 2014-01-07. [Consulta: 8 setembre 2016].
* ↑ Jessie Rogers Says All Porn Stars Should Wear Condoms, Speaks Out On Sex Injuries And STDs The Huffington Post. 2013-06-06.
# Copa eritrea de futbol

La Copa eritrea de futbol és la màxima competició futbolística per eliminatòries d'Eritrea.

## Historial

Font:

### Copa d'Eritrea o Copa de la Lliga

* 1995: Adulis Club 3-2 Lalimba
* 1996: Food Factory 2-1 Lalimba

### Copa Independència

* 2005: Adulis Club venç Denden
* 2006: Red Sea FC 2-2 [4-3 pen] Tesfa

### Copa Ciutat d'Asmara

* 2006: FC Al Tahrir 2-2 [5-4 pen] Tesfa
* 2007: desconegut
* 2008: Mdlaw Megbi 1-1 [4-3 pen] Tesfa

### Copa d'Eritrea

* 2009: Denden 2-1 Tesfa
* 2010: desconegut
* 2011: Maitemanai
* 2012: desconegut
* 2013: Maitemanai

## Referències

* ↑ «Eritrea - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Eritrea 2009, RSSSF.com
* ↑ Eritrea 2011, RSSSF.com
* ↑ Eritrea 2013, RSSSF.com
# Cal Doctor (Alella)

Cal Doctor és una masia d'Alella (Maresme) catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història

Antigament es deia Can Pujades de Munt i era la casa pairal dels Pujades, una de les famílies més antigues d'Alella, documentada al segle xiii. Entre els segles xvii i xviii, va ser residència de tres generacions de metges, d'aquí el seu nom.

## Descripció

Consta de planta baixa, un pis i una coberta de dos vessants amb el carener perpendicular a la façana. Destaca especialment el seu eix central, per la finestra coronella al pis, i el gran portal adovellat a la planta baixa, possiblement del segle xiv. De la mateixa manera resulta interessant destacar el balcó de ferro forjat amb el paviment de rajola suportat per reganyols també de ferro. Els angles són de carreus, i a la part posterior hi ha una gran torre de planta quadrada coronada per merlets.
La façana ha estat restaurada, fent lluir de nou el rellotge de sol esgrafiat, tot i que molt alterat respecte a l'original.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Doctor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 «Cal Doctor». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Cal Doctor». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Província de Mehedinți

La província de Mehedinți (IPA: [me.he.'din.ʦi]) és un județ, una divisió administrativa de Romania, a la regió històrica d'Oltènia. La capital és Drobeta-Turnu Severin.

## Límits

* Bulgària al sud - Província de Vidin.
* Sèrbia al sud-oest - Districte de Bor.
* Província de Caraş-Severin al nord-oest.
* Província de Gorj al nord-est.
* Província de Dolj al sud-est.

## Demografia

El 2002, tenia 306,732 i una densitat de població de 62 h/km².
* Romanesos - un 96%
* Gitanos - 3%
* Serbis - gairebé 1%
| Any | Població |
| 1948 | 304,788 |
| 1956 | 304,091 |
| 1966 | 310,021 |
| 1977 | 322,371 |
| 1992 | 332,673 |
| 2002 | 306,732 |

## Divisió Administrativa

La província té 2 municipalitats, 3 ciutats i 61 comunes.

### Municipalitats

* Drobeta-Turnu Severin - capital; població: 118,734
* Orșova

### Ciutats

* Strehaia
* Vânju Mare
* Baia de Aramă

### Comunes

| Bâcleş Bala Bălăciţa Balta Bâlvăneşti Braniştea Brezniţa-Motru Brezniţa-Ocol Broşteni Burila Mare Butoieşti Căzăneşti Cireşu Corcova | Corlăţel Cujmir Dârvari Devesel Dubova Dumbrava Eşelniţa Floreşti Gârla Mare Godeanu Gogoşu Greci Grozeşti Gruia | Hinova Husnicioara Ilovăţ Iloviţa Isverna Izvoru Bârzii Jiana Livezile Malovăţ Obârşia de Câmp Obârşia-Cloşani Oprişor Pădina Mare Pătulele | Podeni Ponoarele Poroina Mare Pristol Prunişor Punghina Rogova Salcia Şimian Şişeşti Şovarna Stângăceaua Sviniţa Tâmna | Vânători Vânjuleţ Vlădaia Voloiac Vrata |

## Referències

* ↑ National Institute of Statistics, "Populaţia după etnie" Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia la recensămintele din anii 1948, 1956, 1966, 1977, 1992 şi 2002" Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.
# Disk At Once

Disk At Once o també DAO per les seves sigles en anglès, és una mode de gravació de mitjans en ordinador en el qual el làser escriu les dades d'una sola vegada, és a dir, un cop comença a gravar, el làser no s'aturarà fins que hagi finalitzat el disc. Aquest mètode és diferent al conegut com a Track At Once, o TAO, en el qual el làser, grava una pista cada vegada, atura l'escriptura i l'activa de nou en la següent pista.
Un dels possibles usos de la tècnica DAO, és la capacitat d'escriure o no escriure dades en les zones de silenci entre pistes. Per exemple, podem posar una introducció abans de cada pista.
DAO permet gravar una pista oculta, aquesta pista, només es pot accedir rebobinant des de la primera pista, cap a enrere.
A més la mode DAO, és l'única mode de poder gravar dades en els canals de lectura i escriptura sense utilitzar. D'aquesta mode, pot escriure en aquestes pistes dades avançats com, CD+G i CD-Text.

## Referències

* ↑ Stas Bekman. What's the difference between disc-at-once and track-at-once?, 2009 [Consulta: 7 octubre 2010].
# Javier Dorado Bielsa

Javier Dorado Bielsa (Talavera de la Reina, 17 de febrer de 1977 - 27 de febrer de 2025) va ser un futbolista castellanomanxec, que ocupava la posició de defensa. Va ser internacional sub-21 amb la selecció espanyola.
Format al planter del Reial Madrid, va arribar a debutar amb el primer equip a la màxima categoria. Sense continuïtat a l'equip blanc, va militar a la UD Salamanca, l'Sporting de Gijón i el Rayo Vallecano, la majoria de campanyes a Segona Divisió.
El 2006 fitxa pel RCD Mallorca. Roman tres campanyes a l'equip illenc, en les que pràcticament no va disposar de minuts. Després de dos anys retirat de l'esport professional, el 2011 va fitxar per l'Atlètic Balears, on disputaria la seva darrera temporada com a futbolista en actiu a 2a B.
L'any 2022 va ser diagnosticat de leucèmia. El 2024 va rebre una donació de medul·la de sa germana, però no va superar la malaltia i va finar el 27 de febrer de 2025, a 48 anys.

## Referències

* ↑ «El Valencia le regala un punto al Madrid – El equipo de Cúper juega muy bien la primera parte, pero recula tanto en la segunda que Guti consigue empatar» (en castellà). El País, 21-02-2000 [Consulta: 10 abril 2017].
* ↑ «¡Vaya meneo!» (en castellà). Mundo Deportivo, 10-06-1999 [Consulta: 10 abril 2017].
* ↑ Javier Dorado Bielsa a BDFutbol
* ↑ «Javier Dorado: «Espero que el jueves termine esta pesadilla»» (en castellà). El Comercio, 28-04-2024. [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «Muere a los 48 años Javier Dorado, canterano del Real Madrid» (en castellà). Público, 27-02-2025. [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «Muere Javier Dorado a los 48 años: exjugador de Real Madrid, Mallorca, Rayo y Sporting» (en castellà). Marca, 27-02-2025. [Consulta: 4 març 2025].