OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Síndrome de disfunció multiorgànica

La síndrome de disfunció multiorgànica (SDMO), antigament coneguda com a fallada multiorgànica, fallada orgànica múltiple o fracàs multiorgànic (FMO), és la presència d'alteracions en la funció de dos o més òrgans en un pacient malalt, que requereix d'intervenció clínica per aconseguir mantenir l'homeòstasi.

## Causa

La síndrome sol derivar d'una infecció, lesions (accident, cirurgia), hipoperfusió i hipermetabolisme. La causa principal desencadena una resposta inflamatòria incontrolada. La sèpsia és la causa més freqüent de la SDMO i pot causar xoc sèptic. En absència d'infecció, un trastorn similar a la sèpsia es denomina síndrome de resposta inflamatòria sistèmica (SRIS). Tant la SRIS com la sèpsia podrien progressar a una SDMO. Tot i així, en un terç dels pacients no es pot trobar un focus primari. La SDMO està ben establerta com a etapa final d'un continu: SRIS + infecció -> sèpsia -> sèpsia severa -> SDMO.

## Diagnòstic

La Societat Europea de Cures Intensives va organitzar una reunió de consens el 1994 per crear la puntuació "Evaluació de la fallada d'òrgans relacionada amb la sèpsia (SOFA)" per descriure i quantificar el grau de disfunció d'òrgans en sis sistemes d'òrgans. Usant variables fisiològiques similars es va desenvolupar la puntuació de la SDMO.
S'han suggerit quatre fases clíniques:
* Estadi 1: el pacient ha augmentat les necessitats de volum i una alcalosi respiratòria lleu, acompanyada d'oligúria, hiperglicèmia i augment de la necessitat d'insulina.
* Estadi 2: el pacient presenta taquipnea, hipocàpnia i hipoxèmia; desenvolupa una disfunció hepàtica moderada i possibles anomalies hematològiques.
* Estadi 3: el pacient desenvolupa xoc amb azotèmia i trastorns de l'equilibri àcid-base; presenta anomalies de coagulació importants.
* Estadi 4: el pacient depèn de vasopressors i està amb oligúria o anúria; posteriorment desenvolupa colitis isquèmica i acidosi làctica.

## Referències

* 1 2 Irwin; Rippe. Intensive Care Medicine. Arxivat 7 de novembre 2005 a Wayback Machine.
# Trastorn funcional

Un trastorn funcional és una condició mèdica que perjudica el funcionament normal dels processos corporals, que roman sense detectar-se sota examen, dissecció o fins i tot sota un microscopi. Exteriorment, no hi ha aparença d'anormalitat. Això contrasta amb els trastorns estructurals (en què es pot veure que alguna part del cos és anormal) o els trastorns psicosomàtics (en què els símptomes són causats per factors psicològics o psiquiàtrics). Les definicions varien entre els diferents camps de la medicina.
En general, el mecanisme que causa un trastorn funcional és desconegut, parcialment comprès o, de vegades, poc important per als efectes del tractament. Sovint es creu que el cervell o els nervis hi estan implicats. És habitual que una persona amb un trastorn funcional en tingui d'altres.

## Estatus

Que una determinada condició mèdica sigui considerada un "trastorn funcional" depèn en part de l'estat del coneixement que hom en té. Algunes malalties, com l'epilèpsia, l'esquizofrènia i la migranya, es consideraven abans trastorns funcionals, però actualment ja no es classifiquen d'aquesta manera.

## Examples

* Síndrome de l'intestí irritable
* Fibromiàlgia
* Dolor pelviana crònica
* Síndrome de vòmit cíclic
* Cistitis intersticial
* Dolor en l'articulació temporomandibular

## Referències

* ↑ Natelson, Benjamin H.. Facing and fighting fatigue: a practical approach. New Haven, Conn: Yale University Press, 1998, p. 33. ISBN 0-300-07401-8.
# Edward Bunnet

Edward Bunnet (Shipdham, Norfolk, 26 de juny de 1834 - Norwich, 5 de gener de 1923) fou un compositor i organista anglès. Des de 1880 fou organista de l'església de Sant Andreu i auxiliar de la Catedral i a partir de 1908 de l'església de Sant Pere. La seva millor obra és un magnificat que s'executà en la majoris de les esglésies d'Anglaterra i valgué al seu autor el títol de doctor en Música que li atorgà la Universitat de Cambridge.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. II, pàg. 702 ISBN 84-239-4572-3
# 103 d'Aquari

103 d'Aquari (103 Aquarii) és una gegant del Tipus K de la constel·lació d'Aquari.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two-dimensional spectral types for the HD stars, Vol.4. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1988.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 3-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 3 «High-resolution spectroscopic survey of 671 GK giants. I - Stellar atmosphere parameters and abundances» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 12-1990, pàg. 1075–1128. DOI: 10.1086/191527.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.

## Enllaços externs

* SIMBAD, 103 Aqr (anglès)
* Aladin previewer, imatge (anglès)
# Francesc Agell i Martí

Francesc Agell i Martí (Mataró, 26 de febrer de 1812-Sant Gervasi de Cassoles, 8 d'octubre de 1891) va ser un farmacèutic i químic català, alcalde de Badalona de 1848 a 1849.
Fill del fuster Francesc Agell i de Gertrudis Martí. Es va instal·lar a Badalona cap a 1835, any en què es va casar amb Mercè Comià i Escobet, filla del també químic i farmacèutic Eudald Comià i Font, un dels socis de Casanova i Cia, primera indústria química documentada a Badalona (1825) dedicada a la fabricació d'àcids. Ben aviat el seu sogre l'associà a l'empresa i a la seva mort, va quedar sota la seva direcció i, a més, es va traslladar a viure a casa de Comià, que residia a la masia de Ca l'Andal, situada davant de la fàbrica. Entrà com a regidor de l'Ajuntament de Badalona el 1848 i fou elegit alcalde. Durant el seu mandat es va inaugurar la línia de ferrocarril entre Mataró i Barcelona. Tanmateix, renuncià al càrrec el 1849 adduint que no podia atendre els seus negocis. Va viure a Badalona fins a 1879 aproximadament, quan es va vendre les seves propietats i va marxar a viure a Sant Gervasi, on el seu fill Eudald hi tenia farmàcia. Va morir en aquesta localitat a causa d'una dilatació cardíaca. Es creu que podria estar enterrat al mateix nínxol que Eudald Comià, al cementiri del Sant Crist, però no se'n tenen proves.

## Referències

* 1 2 Palacio i Serra, 2020, p. 142.
* 1 2 Abras Pou, 1998, p. 64-65.

## Bibliografia

* Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
* Palacio i Serra, Francesc «L'Ajuntament de Badalona des de l'establiment de l'estat liberal fins a la Revolució de Setembre (1835-1868)». Carrer dels Arbres, 4a època, núm. 5, 2020, pàg. 128-158.
# Gustav Jensen

Gustav Jensen (Königsberg, 1843 - Colònia, 1895) fou un compositor i violinista alemany.
Entre els seus mestres tingué en Joachim i el 1872 fou nomenat professor de contrapunt del Conservatori de Colònia on va tenir entre altres alumnes al que més tard seria compositor Fassbaender, i Ludwig Wüllner, Josef Frischen, Felix Gotthelf i Émile-Robert Blanchet. Sense posseir el mèrit del seu germà Adolf Jensen, deixà composicions molt apreciables, entre elles: una suite per a piano i violí; un trio; una sonata per a violí; un quartet per a instruments d'arc, peces per a piano, melodies vocals i cors.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28 segona part, pàg. 2646 (ISBN 84-239-4582-0)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa v. 24, pàg. 1333, (ISBN 84-239-4524-3)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 768. (ISBN 84-7291-255-8)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 161. (ISBN 84-7291-226-4)
# Amblycirrhitus

Amblycirrhitus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cirrítids.

## Taxonomia

* Peix falcó bimaculat (A. bimacula) (Jenkins, 1903)
* Peix falcó d'Earnshaw (A. earnshawi) (Lubbock, 1978)
* Peix falcó de musell punxegut (A. oxyrhynchos) (Bleeker, 1858)
* Peix falcó de l'illa de Pinos (A. pinos) (Mowbray, 1927)
* Peix falcó unimaculat (A. unimacula) (Kamohara, 1957)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Jenkins, O. P., 1903. Report on collections of fishes made in the Hawaiian Islands, with descriptions of new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 (1902): 415-511, Pls. 1-4.
* ↑ Lubbock, R., 1978. A new hawkfish of the genus Amblycirrhitus (Gill, 1862), from Ascension Island/South Atlantic (Pisces: Perciformes: Percoidei: Cirrhitidae). Senckenb. Biol. v. 58 (núms. 5/6) (1977): 261-265.
* ↑ Bleeker, P., 1858. Bijdrage tot de kennis der vischfauna van den Goram-Archipel. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 15: 197-218.
* ↑ Breder, C. M., Jr., 1927. Scientific results of the first oceanographic expedition of the "Pawnee" 1925. Fishes. Bull. Bingham Oceanogr. Collect. Yale Univ. v. 1 (art. 1): 1-90.
* ↑ Kamohara, T., 1957. List of fishes from Amami-Oshima and adjacent regions, Kagoshima Prefecture, Japan. Rep. Usa Mar. Biol. Stn. v. 4 (núm. 1): 1-65.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Fritzsche, R.A., 1982. Osteichthyes. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill, Nova York: 858-944.

## Enllaços externs

* CalPhotos (anglès)
# Amblyeleotris bellicauda

Amblyeleotris bellicauda és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Les femelles poden assolir els 4,97 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E. 2004. Five new shrimp gobies of the genus Amblyeleotris from islands of Oceania. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 8 (núm. 2): 61-78.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Amblyeleotris diagonalis

Amblyeleotris diagonalis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Kenya, Madagascar, Mar Roig, Golf Pèrsic, Sri Lanka, Mar d'Andaman, Guadalcanal (Salomó), Flores (Indonèsia) i la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Polunin, N. V. C. & R. Lubbock. 1979. Five new prawn-associated gobies (Teleostei: Gobiidae) of the genus Amblyeleotris. Bull. Br. Mus. (Nat. Hist.) Zool. v. 36 (núm. 4): 239-249.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Amblyeleotris japonica

Amblyeleotris japonica és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic i Pacífic occidental.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Notice sur les genres Amblyeleotris, Valenciennesia et Brachyeleotris. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 8. 372-376.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Takagi, K. 1957. Descriptions of some new gobioid fishes of Japan, with a proposition on the sensory line system as a taxonomic appliance. J. Tokyo Univ. Fish. v. 43 (núm. 1): 97-126.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ambrogio Minoja

Ambrogio Minoja (Lodi, 22 d'octubre de 1752 – Milà, 3 d'agost de 1825) fou un compositor italià dels temps del Classicisme i Romanticisme.

## B iografia

Minoja va començar els seus estudis musicals quan tenia catorze anys, adquirint una formació musical addicional del reconegut professor Nicola Sala, a Nàpols. Al seu retorn a Milà des de Roma l'any 1772, on va romandre un curt període, va ser nomenat primer intèrpret de clavicèmbal del teatre, succeint llavors a Giovanni Battista Lampugnani com a director de música. De 1789 a 1809 va ser mestre al cembalo al Teatro alla Scala (1789–1809). Compositor molt estimat, mestre de capella i membre honorari del Conservatori de Música de Milà, va esdevenir inspector d'estudis del conservatori des de 1814 fins a 1824.

## Obres musicals

Minoja va ser un compositor d'òpera i música d'església. Va compondre dues òperes, que es van interpretar amb èxit:
* Tito nelle Gallie (1787)
* Zenobia (1788), una marxa i una simfonia fúnebre sobre la mort del general Hoche, fent-lo rebre aleshores una medalla d'or de mans de Napoleó Bonaparte
* I Divertimenti della Campagna.: quatre quartets
També va compondre una cantata i bon nombre de misses i altres composicions religioses. A més, publicà, Lettere sopra il canto (1812).

## Notes

* ↑ Maestro al cembalo significa líder al clavicèmbal. El terme s'utilitzava habitualment en contextos operístics del segle XVIII.

## Referències

* ↑ W. L. Hubbard. The American History and Encyclopedia of Music: Musical Biographies Part Two. Kessinger Publishing Co, 2005, p. 60. ISBN 1-4179-0713-4.
* ↑ Busby, Thomas. Concert room and orchestra anecdotes of music and musicians, ancient and modern, Vpl. 1. Clementi, 1825, p. 43.
* ↑ Moore, John Weeks. Complete Encyclopaedia of Music. Nova York: C. H. Ditson & Company, 1880, p. 602-603.
* ↑ Parthenon. Parthenon: A magazine of art and literature. Londres: Black, Young and Young., 1826, p. 385.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 704 (ISBN 84 239-4535-9)
# Amics del Teatre (Reus)

Amics del Teatre, va ser una entitat cultural creada a Reus el 1930 per una iniciativa de Josep Miquel i Pàmies i Josep Banús i Sans, membres tots dos de la Secció de Lletres del Centre de Lectura, preocupats per l'absència d'obres de teatre de qualitat a la ciutat.
L'any anterior s'havia creat a Sabadell una entitat anomenada també "Amics del Teatre" i a imitació d'ella, els reusencs, preocupats per les dificultats econòmiques dels empresaris teatrals que a causa de la crisi no feien desplaçaments a les ciutats mitjanes i petites, van organitzar aquesta agrupació "cooperativa", on els socis pagaven una quota mensual de quatre pessetes que donava dret a assistir, sense més despeses, a les dues funcions mensuals que s'organitzaven, excepte els mesos d'estiu, quan se suspenien les representacions. El Teatre Bartrina acollia, de franc, les empreses teatrals i en facilitava les actuacions. L'entitat, tot i que reglamentàriament no en formava part, estava vinculada estretament al Centre de Lectura, propietari del Teatre Bartrina. Els socis dels Amics del Teatre eren gairebé tots socis del Centre de Lectura.
Les primeres funcions van tenir lloc a mitjans de gener de 1930 per la companyia de Maria Palou. L'entitat va organitzar activitats durant sis anys, i es van fer 95 funcions. La companyia que va actuar més vegades va ser la de Ricardo Calvo i els autors més representats van ser Jacinto Benavente, Josep Maria de Sagarra, Joaquín i Serafín Álvarez Quintero i Eduard Marquina. El 27 de juny de 1935 va acabar l'actuació d'Amics del Teatre, davant les dificultats polítiques del moment.
Els contractes amb les companyies madrilenyes es feien a través del Teatre Barcelona de Barcelona. Les companyes castellanes tenien més èxit que les catalanes, per la seva qualitat artística i escènica. Però les barcelonines van actuar també amb gran èxit de públic. Es van representar en català obres de Sagarra, Rusiñol, Guimerà, Adrià Gual, Avel·lí Artís, i en castellà obres de Shakespeare, Dicenta, Ben Jonson, Ibsen, Tirso de Molina, i altres. Es va representar també Yerma, de García Lorca, i el poeta va assistir, el 1935, a la seva estrena a Reus.
L'estructura i l'organització dels Amics del Teatre s'assembla a la que adoptà l'Associació de Concerts per al seu funcionament.

## Referències

* ↑ Banús i Sans, Josep «Amics del Teatre». Revista del Centro de Lectura, 4a. època núm. 4, 10-1952, pàg. 39-40.
* ↑ Carandell, Josep M. «Reus y su teatro». Revista del Centro de Lectura, 4a. època, núm. 183, 11-1967, pàg. 488.
# Ammocryptocharax elegans

Ammocryptocharax elegans és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Weitzman S. H. & Kanazawa R. H. 1976. Ammocryptocharax elegans, a new genus and species of riffle-inhabiting characoid fish (Teleostei: Characidae) from South America. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 89 (núm. 26). 325-346.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Ammocryptocharax elegans». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ammocryptocharax vintonae

Ammocryptocharax vintonae és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius Potaro, Mazaruni i Uiaren (afluent del riu Caroni a la conca del riu Orinoco).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Weitzman S. H. & Kanazawa R. H. 1976. Ammocryptocharax elegans, a new genus and species of riffle-inhabiting characoid fish (Teleostei: Characidae) from South America. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 89 (núm. 26). 325-346.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Ammocryptocharax vintonae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ammodytoides pylei

Ammodytoides pylei és una espècie de peix de la família dels ammodítids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Hawaii.

## Referències

* ↑ Duncker, G. & Mohr, E. 1939. Revision der Ammodytidae. Mitt. Zool. Mus. Berlín 8-31.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E., H. Ida & J. L. Earle. 1994. Ammodytoides pylei, a new species of sand lance (Ammodytidae) from the Hawaiian Islands. Pac. Sci. v. 48 (núm. 1): 80-89.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.