OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chaetostoma marginatum

Chaetostoma marginatum és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Tschudi J. J. von 1846. Ichthyologie. Pp. ii-xxx + 1-35, Pls. 1-6. A: Untersuchungen über die Fauna Peruana. Scheitlin & Zollikofer, St. Gallen. 1844-46, in 12 parts. Fauna Peru.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chaetostoma mollinasum

Chaetostoma mollinasum és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Es caracteritza per la textura del musell. Els exemplars vius més grans tenen entorn del musell un coll suau que sembla de gelea que desapareix quan es troben en un líquid de conservació. Els mascles poden assolir els 6,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Viu a al Perú a les conques dels rius Marañon i Cajamarca.

## Referències

* 1 2 Pearson, N. E. «The fishes of the Atlantic and Pacific slopes near Cajamarca, Peru» (en anglès). Proceedings Calif. Academy of Science (Series4), 23, núm. 7, 1937, pàg. 96, Pls. 13.
* 1 2 Torres, Armi G. «Chaetostoma mollinasum Pearson, 1937» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* Fisch-Muller, S. «Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes)». A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). Porto Alegre: Edipucrs, 2004, p. 714-716. DOI 10.1643/OT-04-142.
* Salcedo, N. J. «New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru» (en anglès). Copeia, núm. 1, 2006, pàg. 60-67.
# Chaetostoma nudirostre

Chaetostoma nudirostre és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ Tschudi J. J. von 1846. Ichthyologie. Pp. ii-xxx + 1-35, Pls. 1-6. A: Untersuchungen über die Fauna Peruana. Scheitlin & Zollikofer, St. Gallen. 1844-46, in 12 parts. Fauna Peru.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lütken, C. F. 1874. Ichthyographiske bidrag. I. Nogle nye eller mindre fuldstaendigt kjendte Pandsermaller, isaer fra det nordlige Sydamerica. Vidensk. Medd. Naturh. Foren. Kjøbenhavn 1873 (núms. 13-14): 202-220 + 26-27, Pl. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chaetostoma pearsei

Chaetostoma pearsei és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ Tschudi J. J. von 1846. Ichthyologie. Pp. ii-xxx + 1-35, Pls. 1-6. A: Untersuchungen über die Fauna Peruana. Scheitlin & Zollikofer, St. Gallen. 1844-46, in 12 parts. Fauna Peru.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. 1920. The fishes of Lake Valencia, Caracas, and of the Rio Tuy at El Concejo, Venezuela. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 170). Ind. Univ. Studies v. 7 (núm. 44): 1-13.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chaetostoma tachiraensis

Chaetostoma tachiraensis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Catatumbo.

## Referències

* ↑ Tschudi J. J. von 1846. Ichthyologie. Pp. ii-xxx + 1-35, Pls. 1-6. A: Untersuchungen über die Fauna Peruana. Scheitlin & Zollikofer, St. Gallen. 1844-46, in 12 parts. Fauna Peru.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Schultz, L. P. 1944. The catfishes of Venezuela, with descriptions of thirty-eight new forms. Proceedings of the United States National Museum v. 94 (núm. 3172): 173-338, Pls. 1-14.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chaetostoma taczanowskii

Chaetostoma taczanowskii és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Steindachner, F. 1882. Beiträge zur Kenntniss der Flussfische Südamerika's (IV). Anz. Akad. Wiss. Wien v. 19 (núm. 19): 175-180.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chalcinus muellerii

Chalcinus muellerii és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garman, S. 1890: On the species of the genus Chalcinus in the Museum of Comparative Zoology at Cambridge, Mass., U.S.A. Bulletin of the Essex Institute v. 22 (núms. 1-3): 1-7.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Miranda Ribeiro, P. de 1941: Notas para o estudo dos Caracinideos Brasileiros (Peixes—genero Chalcinus Cuv. & Val. 1849). Papéis Avulsos do Departamento de Zoologia (São Paulo) v. 1 (núm. 18): 159-174.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, G. S. 1940: Suppression of Acaropsis and Chalcinus, two preoccupied generic names of South American fresh-water fishes. Stanford Ichthyological Bulletin v. 1 (núm. 5): 170.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carlos Pellicer Andrés

Carlos Pellicer Andrés (Benigànim, La Vall d'Albaida, 1971) és un director de banda i compositor valencià, especialment de música festera.

## Biografia

Començà a estudiar música als 8 anys en l'aleshores recentment fundada Societat Musical La Tropical de Benigànim. D'allí passà al Conservatori Professional de Música Lluís Milà de Xàtiva, on estudià clarinet amb els mestres Ricard Huerta, Fèlix Vela i Ricardo Forner. El 1998 obtingué, a l'Escola de Magisteri Ausiàs March de la Universitat de València, el títol de Mestre d'Educació Musical. Posteriorment ha ampliat la seva formació amb diversos cursos de clarinet, harmonia, instrumentació i direcció de banda amb Miguel Espejo, Eduardo Bernabeu, Jean Marc Volta, Henrie Adams, Jan Cober, Josep Rafael Pascual Vilaplana, José Vicente Asensi i Ramon Garcia i Soler.
En tant que compositor, ha escrit obres simfòniques, de música de cambra, música festera i de caràcter pedagògic. Ha guanyat els concursos de música festera de Callosa d'en Sarrià en el 2000 i els de Calp i d'Altea en el 2003. També obtingué el premi del V Concurs de Creació Musical Supermúsics 2002, a Barcelona. Carlos Pellicer és (2007) vocal a la junta de l'Asociación de compositores de Música de Moros y Cristianos.
Del 1996 endavant ha estat professor de l'escola de música de la Societat "La Tropical" i director (1998 a 2003) de la seva Banda Juvenil. Des de novembre del 2003 (i com a mínim fins a novembre de l'any següent), dirigí la banda de la Societat Unió Musical de la Canyada. Des del 1999 és professor especialista en Educació Musical amb plaça al Col·legi Públic Ramón Esteve, de la Pobla del Duc.

## Obres

* Quatre vents, per a quartet de clarinets.

### Per a banda

* Apoteosi (2003), marxa cristiana. Premi del III Concurs de Música Festera "Villa de Calpe"
* Asbag (2003), marxa mora. Premi del IV Concurs de Composició de Música Festera d'Altea. Obra d'interpretació obligada en el II Certamen de Bandes d'Altea la Vella 2004
* Calavia (2004), pas-doble
* Cantal Roig (2003), marxa cristiana
* Haissan (2003), marxa mora
* L'Illa (2005), marxa mora. L'Illa és d'un dels noms que ha tingut Elda al llarg de la història; la marxa fou d'interpretació obligada en el XX Certamen de Música Festera d'Elda
* Iuventûs (2003), obertura
* Jesús Alonso, valentino (2002), pas-doble
* Khafaja (2004), marxa mora
* Rex
* Subiaco (2004), suite simfònica dedicada al pintor Vicent March i Marco. En quatre parts: Els carrer de Subiaco, L'Acqua de l'Aniene, Subiaco pintoresc, Nerone
* Titans (2000), marxa cristiana, primer premi del VI Concurs Nacional de Música Festera de Callosa d'en Sarrià

## Referències

* ↑ «ACMMIC - Asociación de compositores de Música de Moros y Cristianos». Arxivat de l'original el 2010-01-24. [Consulta: 14 maig 2007].

## Enllaços externs

* Biografia i fotografia Arxivat 2007-06-11 a Wayback Machine.
# Escut de Sant Cugat del Vallès

L'escut oficial de Sant Cugat del Vallès té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat: 1r. de gules, 2 claus passades en sautor amb les dents al cap i mirant cap enfora, la d'or en banda i la d'argent en barra, ressaltades d'un monestir de porpra tancat d'argent; i al 2n. d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona mural de ciutat.

## Història

Va ser aprovat el 25 d'abril del 2001 i publicat al DOGC l'11 de maig del mateix any amb el número 3386.
Hi figura el monestir benedictí de Sant Cugat del Vallès (segle xi), el més important del comtat de Barcelona, erigit en memòria del màrtir africà Cugat (segle iv), que fou decapitat en aquell indret. La ciutat va créixer entorn del monestir, i tenia la seva pròpia parròquia, Sant Pere d'Octavià (representada per les claus de sant Pere darrere la imatge del monestir). Finalment, els quatre pals de Catalunya recorden els privilegis que els comtes-reis van concedir a la ciutat, com, per exemple, la possibilitat de celebrar fires i un mercat setmanal.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Occidental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 25 d'abril de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Cugat del Vallès.» (pdf). DOGC núm. 3386. Generalitat de Catalunya, 11-05-2001. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Sant Feliu de Buixalleu

L'escut oficial de Sant Feliu de Buixalleu té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un gorg d'or carregat de 4 faixes ondades de gules, sobremuntat d'un astor d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 29 de setembre de 1994 i publicat al DOGC el 26 d'octubre del mateix any amb el número 1964.
S'hi representen un astor i un gorg carregat amb els colors de Catalunya. Aquests elements al·ludeixen a un fet històric llegendari: el comte Ramon Berenguer II Cap d'Estopes fou assassinat pel seu escorta (segons es va rumorejar, per ordre del seu germà Berenguer Ramon II el Fratricida) mentre passaven per les terres de l'actual municipi i llavors fou llançat a l'anomenat gorg del Comte; l'astor de Ramon Berenguer va trobar-ne el cadàver i va guiar els qui l'estaven buscant fins al lloc del magnicidi.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Selva

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 29 de setembre de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Feliu de Buixalleu.» ( PDF). DOGC núm. 1964. Generalitat de Catalunya, 26-10-1994. [Consulta: 26 juny 2010].
# Escut de Sant Feliu de Pallerols

L'escut oficial de Sant Feliu de Pallerols és un dels símbols d'aquest municipi i es descriu mitjançant el següent blasonament:
    Escut caironat truncat: 1r d'atzur, 3 estrelles d'argent malordenades; 2n d'or, 4 pals de gules. Per timbre, una corona mural de vila.

## Disseny

La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És un escut dividit en dues particions amb un traç de forma horitzontal (truncat). A la primera partició, la superior, de color blau (atzur), hi ha tres estrelles de color blanc o gris clar (argent) col·locades un a dos, en forma de triangle (malordenades). A la segona partició, de color groc (or) hi ha quatre pals de color vermell (gules).
L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de vila, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb vuit torres merletades, de les quals se'n veuen cinc.

## Història

L'Ajuntament va acordar en ple iniciar l'expedient d'adopció de l'escut el dia 29 de gener del 2000. Després dels tràmits reglamentaris, l'escut es va aprovar el 2 de març del 2000 i publicat dins el DOGC el 17 de març del mateix any amb el número 3.101.
Els tres estels són el senyal tradicional de l'escut de la vila, centre de la vall d'Hostoles, i en certa manera són parlants, en al·lusió al nom de la vall. Els quatre pals de Catalunya recorden el fet que, des del segle xvii, la vall d'Hostoles va formar una batllia reial. L'escut és timbrat amb una corona de vila, ja que a Sant Feliu de Pallerols li fou concedit aquest títol l'any 1848. L'escut utilitzat anteriorment tenia tots aquests elements: tres estels al cap de l'escut, però de color groc (or), sota el mateix fons blau (atzur), i ocupant pràcticament tot el camper, els quatre pals vermells (gules) sota fons groc (or). El nou escut adapta, doncs, la simbologia històrica a la llei vigent incorporant els estels, el senyal propi del municipi, al primer camper (el de més importància), i els quatre pals en el segon, un camper menys important.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Garrotxa

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 2 de març de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Feliu de Pallerols.» ( PDF). DOGC núm. 3101. Generalitat de Catalunya, 17-03-2000. [Consulta: 19 abril 2012].
* 1 2 «DOGC 4914, decret 139/2007, de 26 de juny, pel qual es regulen la denominació, els símbols i el registre d'ens locals de Catalunya. Publicat al DOGC 4.914 de 28 de juny de 2007.». Generalitat de Catalunya, 28-06-2007.
* ↑ Sant Feliu de Pallerols, terresdegirona.cat
* ↑ Antic escut de Sant Feliu de Pallerols
# Escut de Sant Fost de Campsentelles

L'escut oficial de Sant Fost de Campsentelles té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una foguera d'argent; el peu d'or, 4 pals de gules. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 30 de setembre de 1992 i publicat al DOGC el 9 d'octubre del mateix any amb el número 1655, tot i que el disseny data de 1986. La foguera simbolitza el martiri de sant Fost, patró del poble. El sinople és el color local, usat ja de molt enrere. Els quatre pals de l'escut de Catalunya recorden que el poble estava sota la jurisdicció de la Corona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 30 de setembre de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Fost de Campsentelles.» (pdf). DOGC núm. 1655. Generalitat de Catalunya, 09-10-1992. [Consulta: 25 juny 2010].