OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Setge de Saraqusta (1118)

El Setge de Saraqusta de 1118 significà la presa de Saraqusta per Alfons I d'Aragó.

## Antecedents

Alfons el Bataller, per tallar les comunicacions entre Balànsiya i Saraqusta va decidir atacar Morella, presentant-se el desembre de 1117.
El 1118 un concili celebrat a Tolosa de Llenguadoc ofereix els beneficis de croada als que acudeixin a l'ajut del Regne d'Aragó en la conquesta de la ciutat de Saraqusta, capital de l'Emirat de Saraqusta. Nombrosos senyors francs, normands i aragonesos, liderats per Alfons el Bataller, es van concentrar a Ayerbe per conquerir posteriorment Almudèver, Gurrea de Gállego i Zuera i van assetjar a la fi de maig Saraqusta.

## El setge

El setge es va completar amb el tall de la séquia de la Romareda, la qual abastava d'aigua la ciutat, que fou presa el 18 de desembre de 1118. L'ocupació es va efectuar de forma simbòlica amb la presa de possessió de la Azuda, edifici del Govern (que encara avui dia conserva part de les seves restes). Amb aquesta conquesta la va convertir en capital del Regne d'Aragó.

## Conseqüències

Amb la caiguda de la ciutat, la vall de l'Ebre va desplomar-se, prenent els aragonesos, amb la col·laboració de Guillem IX de Poitiers, Tudela el febrer de 1119, i conquerint l'Emirat de Qalat al-Ayyub el 1120 després de derrotar els musulmans en la batalla de Cutanda.

## Referències

* ↑ (castellà) Aragón e Historia. Vascos y Vascones Arxivat 2011-06-09 a Wayback Machine.
* ↑ Stalls, Clay. Possessing the Land: Aragon's Expansion Into Islam's Ebro Frontier Under Alfonso the Battler, 1104-1134 (en anglès). Brill, 1995, p. 35. ISBN 9004103678.
* ↑ Corral Lafuente, José Luis «La reconquista del Valle del Ebro». Militaria: revista de cultura militar (Servicio de Publicaciones. Universidad Complutense de Madrid), 1998, pàg. 59. ISSN: 0214-8765.
* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 230.
# Hemibrycon carrilloi

Hemibrycon carrilloi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Atrato.

## Referències

* ↑ Günther, A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5: i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Dahl, G. 1960. New fresh-water fishes from western Colombia. Caldasia v. 8 (núm. 39): 451-484.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Juan Maria Guelbenzu

Juan Maria Guelbenzu (Pamplona, Navarra, 27 de desembre de 1819 - Madrid, Castella, 8 de gener de 1886) fou un pianista navarrès.
Feu els estudis musicals sota la direcció del seu pare, també pianista, i passà per ampliar-los a París, anant a la classe de Prudent. Els seus progressos foren tants i tant notòries les seves aptituds, que el 1841 la reina Maria Cristina, la qual es trobava de viatge per la capital de França, el nomenà professor de piano de la cort d'Espanya, i a instàncies de la mateixa reina Guelbenzu es traslladà a Madrid el 1844, desenvolupant la plaça que tres anys abans li havien concedit, i on va tenir entre altres alumnes que més tard serien coneguts en Dámaso Zabalza (1835-1894).
Aquell mateix any feu oposicions al càrrec d'organista segon supernumerari de la Capella Reial, que aconseguí després d'uns brillants exercicis, ascendint a la de primer en propietat, el 1855, per la vacant que deixà en morir Pedro Albéniz. Contribuí esplèndidament a l'auge de la Societat de Quartets què, amb la intervenció del piano, dilatà considerablement els seus horitzons, i donà conèixer un gènere nou d'immens valor i molt útils conseqüències. El 1873 ingressà a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 10 ISBN 84-239-4527-8
# Penetopteryx taeniocephalus

Penetopteryx taeniocephalus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,3 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima tropical que viu entre 0-2 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Madagascar fins a l'Illa Christmas.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Fricke, R., 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p.
* ↑ Letourneur, Y., P. Chabanet, P. Durville, M. Taquet, E. Teissier, M. Parmentier, J.-C. Quéro i K. Pothin, 2004. An updated checklist of the marine fish fauna of Reunion Island, south-western Indian Ocean. Cybium 28(3):199-216.

## Bibliografia

* Dawson, C. E. i G. R. Allen, 1978: Synopsis of the 'finless' pipefish genera (Penetopteryx, Apterygocampus and Enchelyocampus, gen. nov.). Records of the Western Australian Museum v. 6 (núm. 4): 391-411.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hanna Bezsònova

Hànna Bezsònova o Anna Bessónova (en ucraïnès: Ганна Безсонова; en rus: Анна Бессонова) (Kíiv, 29 de juliol de 1984) és una gimnasta ucraïnesa, especialitzada en gimnàstica rítmica, i guanyadora de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 29 de juliol de 1984 a la ciutat de Kíiv, ciutat que en aquells moments era la capital de la República Socialista Soviètica d'Ucraïna i que avui en dia és la capital d'Ucraïna. És filla del jugador de futbol i medallista olímpic Vladimir Bessonov, jugador del FC Dinamo de Kíev, i de Viktòria Serikh, campiona mundial de gimnàstica rítmica.

## Carrera esportiva

Va iniciar la seva carrera esportiva al cinc anys entrenada per la campiona del món Irina Deriugina. Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova individual de gimnàstica rítmica, finalitzant per darrere de les russes Alina Kabàieva i Irina Tchachina. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina) aconseguí revalidar la seva medalla de bronze finalitzant per darrere de la russa Evgeniya Kanaeva i la belarussa Inna Zhukova.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat vint-i-set medalles en el Campionat del Món de gimnàstica rítmica, entre les quals cinc d'or, i vint-i-quatre medalles en el Campionat d'Europa.
Una vegada retirada passà a exercir d'entrenadora de noies a la Deriugins School. Entre les seves alumnes hi ha Yeva Meleshchuk. El 2017 es va traslladar a viure als Estats Units, on entrena noies a Florida.

## Referències

* ↑ «Spotlight on Anna Bessonova». Arxivat de l'original el January 27, 2010. [Consulta: 11 juny 2014].
* ↑ «Olympedia – Hanna Bezsonova». [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ «BESSONOVA Anna - FIG Athlete Profile». [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ «Anna Bessonova: "I want as many children as possible to go in for sport"». Arxivat de l'original el 2014-06-11. [Consulta: 11 juny 2014].
* ↑ Amanda Plasencia. «North Miami Beach Gymnast, 17, Hopes to Represent USA at Olympics». Arxivat de l'original el 2014-06-11. [Consulta: 11 juny 2021].
# Josep Sarquella i Escobet

Josep Sarquella i Escobet (Llagostera 1928 – Palamós, 27 de juliol de 2000) va ser un pintor català especialista en marines de la Costa Brava.
Amb dos anys, la seva família es traslladà a viure a Palamós per instal·lar-se a prop de la Fosca, a una casa d'estil modernista coneguda com a Villa Pepita. Començà a traçar els seus primers dibuixos a l'edat de 10 anys, sota el mestratge del pintor Francesc Vidal Palmada. Després del Servei Militar es va instal·lar a Barcelona, ciutat on freqüentava el Cercle Artístic de Sant Lluc i al Reial Cercle Artístic. La seva carrera professional va començar el 1956 com a ilustrador. Les primeres exposicions individuals començare a Vilafranca del Penedès el 1958. La següent fou a la Sala Rovira de Barcelona. A més, cada estiu exposava a Palamós, on hi tenia un estudi.
Amb un estil impressionista, definit més per la pintura que pel dibuix, basà la seva obra a reflectir la llum de la Costa Brava. Les marines es caracteritzen pel component humà, els pescadors i sobretot per les barques hi apareixen. El paisatge en moviment de la seva pintura transmet el seu coneixement de la mar, la pesca i de la natura de les diferents tipologies d'embarcacions; una pintura que permet identificar-les clarament. En l'obra de Sarquella també sobresurten els olis centrats en els embarcacions de la classe Optimist i en la regata Christmas Race, de la qual va voler destacar el moviment de les veles.
En l'àmbit artístic palamosí va entaular relació amb altres pintors com Ezequiel Torroella, Pere Coll, Joan Prat i Joaquim Comes, i també amb pintors de Barcelona. Va ser president del Cercle Artístic de Palamós.
Al llarg de la seva carrera va guanyar diversos concursos i premis de pintura, i rebé nombroses distincions. Va exposar de forma individual o col·lectiu a Catalunya, València, País Basc, Madrid, França, Països Baixos i Santo Domingo. El 2002 va ser nomenat fill adoptiu de la vila de Palamós, a títol pòstum.

## Referències

* ↑ «Josep Sarquella i Escobet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Avui s'homenatja al pintor Josep Sarquella». Ràdio Palamós - 107.5fm, 12-07-2002. [Consulta: 30 desembre 2020].

## Bibliografia

* Badias, Jaume «En Josep Sarquella». Gavarres, núm. 25, 2014, pàg. 66-67.
# Real Club Deportivo Oviedo

El Real Club Deportivo Oviedo, anomenat Club Deportivo Oviedo fins 1925, o Sportiva Ovetense, fou un antic club de futbol asturià de la ciutat d'Oviedo.
Fou fundat el 1919 i desaparegué el 1926, quan es fusionà amb el Real Stadium Club Ovetense per donar vida el Reial Oviedo. Era el club de la classe alta de la ciutat, mentre l'Stadium era de les classes populars. Vestia samarreta blava i blanca. Fou jugador del club José Luis Zabala Arrondo.

## Referències

* ↑ «A propósito de Zabala». Cuadernos de Fútbol, núm. 17, ISSN: 1989-6379, 01-01-2011. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2021. [Consulta: 21 novembre 2021].
* ↑ Història a la futbolteca
# Hemigrammocharax angolensis

Hemigrammocharax angolensis és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Angola.

## Referències

* ↑ Pellegrin, J., 1923. Les poissons des eaux douces de l'Afrique occidentale (du Sénégal au Niger). Gouv. Gén. L'Afrique Occ. Fr., Pub. Cm. D'Etud. Sci. Paris: 1-373.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Poll, M., 1967. Contribution à la faune ichthyologique de l'Angola. Diamang Publ. Cult., núm. 75:381 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Nicola Sala

Nicola Sala (Tocco Caudio, 7 d'abril de 1713 - Nàpols, 31 d'agost de 1801) va ser un compositor italià de l'escola napolitana.

## Biografia

Nicola Sala va estudiar entre 1732 i 1740 al Conservatorio della Pietà de' Turchini amb Nicola Fago i Leonardo Leo. Després hi va treballar com a professor i a partir de 1787 com a primer mestre. Entre els seus alumnes hi ha Giacomo Tritto, Giacomo David, Valentino Fioravanti, Gasparo Spontini i Vincenzo Pucitta.
Sala va compondre vuit obres escèniques (incloent-hi l'òpera La Merope de 1769), diverses cantates i misses, i l'oratori Judith seu Bethuliae liberatio. També va escriure diverses obres didàctiques, entre elles Regole del contrappunto pratico (Nàpols 1794).

## Fonts

* Charles Burney: Sala. A: Abraham Rees (ed.): Cyclopædia. Volum 31. Longman, Hurst, Rees, Orme i Brown, Londres 1819 (còpia digital).

## Enllaços web

* Llista d'obres escèniques de Nicola Sala basades en el MGG d'Operone
* Partitures i fitxers d'àudio de Nicola Sala al Projecte International Music Score Library
* Cerca d'òperes de Nicola Sala (terme de cerca al camp Autor: “Sala Nicola”) al sistema d'informació Corago de la Universitat de Bolonya
# Setmana del Cava

La Setmana del Cava va ésser establerta l'any 1982 per la Confraria del Cava de Sant Sadurní d'Anoia.
És un conjunt d'actes que tenen lloc la segona setmana d'octubre, entre els quals cal destacar l'elecció de la Reina del Cava (amb les seves dames d'honor), un sopar gastronòmic, un Tren del Cava que fa el recorregut entre Barcelona i Sant Sadurní d'Anoia i la investidura tardoral de nous confrares.

## Referències

* ↑ Romaní i Olivé, Joan Maria: Diccionari del vi i del beure. Edicions de La Magrana, col·lecció Pèl i Ploma, núm. 21. Barcelona, desembre del 1998. ISBN 84-8264-131-X, plana 209.

## Enllaços externs

* Informació actualitzada de la Setmana del Cava. (català)
# Hemigrammus cylindricus

L'Hemigrammus cylindricus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, al riu Essequibo.

## Referències

* ↑ Gill, T. N. 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13): 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Durbin, M. L. 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report Núm. 2. A new genus and twelve new species of tetragonopterid characins. Annals of the Carnegie Museum v. 6 (núm. 1): 55-72.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Pietro Sammartini

Pietro Sanmartini (Florència (Toscana), 18 de setembre, 1636 - Idem. 31 de desembre, 1700), va ser un compositor i organista italià.

## Biografia

Pietro Sanmartini no està relacionat amb els dos compositors Giuseppe i Giovanni Battista Sammartini. Va assistir a l'escola de música de Giovanni Battista Comparini (al voltant de 1611–1659) a Florència i va ser ordenat sacerdot. A més de la seva ciutat natal, va treballar com a músic a Roma, Bolonya i Arezzo. Des de 1659 va viure a Florència, on l'any 1660, contra la resistència del director de banda Niccolò Sapiti (vers 1610–1678), va rebre el càrrec de vice mestre de capella a la catedral de Santa Maria del Fiore. Durant aquest temps va treballar regularment com a llaütista i clavecinista a la cort dels Mèdici, i també es va fer un nom com a professor de música. Des de maig de 1686 Sanmartini esdevingué primer mestre di Capella de S. Maria Del Fiore, però fou substituït el 1690. A partir de 1692, després de presentar el seu motet Beatus vir, fou catalogat com a membre compositor de l'Accademia Filarmonica Bologna. Sanmartini era amic de la família Veracini (Antonio Veracini i Francesco Maria Veracini). Stefano Corti va ser un dels seus alumnes.
Només algunes de les seves obres es van conservar per a la posteritat, incloent algunes obres vocals i instrumentals. Les seves Sinfonies (sonates) Op.2 de quatre parts són d'una importància duradora per al desenvolupament de la sonata polifònica de l'església italiana.

## Obres

* Partitura de motetti, a voce sola e b.c. Op.1 (Florència, 1685)
* 10 Simfonia per a 2 violins, Viola da Gamba i b.c. Op.2 (Florència, 1688)
* Beatus verge, 5 veus i instruments (1692)
* Miserere;
* 50 configuracions de salms
* 7 òperes, entre elles La rivalità favorevole (X. Aragona), (Florència, 1668) només sobreviuen com a llibrets
* Oratorio di S. Cecilia (Florència, 1692) només es conserva com a llibret
* Missa Veni sponsa Christi, 18 veus
* Missa bellica, 9 veus
* Arie da camera, (3 volums)
* Així com misses individuals, vespres, motets i obres instrumentals

## Fonts

* Grove Dictionary of Music and Musicians, Erste Auflage
* Gabriele Giacomelli: SANMARTINI, Piero. A: Raffaele Romanelli (Hrsg.): Diccionari biogràfic dels italians (DBI). Banda 90: Salvestrini–Saviozzo de Siena. Institut de l'Enciclopèdia Italiana, Rom 2017.
# Museu de Cadaqués

El Museu de Cadaqués és un museu d'art situat al centre històric de la població que li dona nom. Inicialment, el museu no disposava de col·lecció permanent, tot i que es feien exposicions de llarga durada, sovint vinculades a l'activitat o història artística de la vila, realitzant exposicions de personatges com Salvador Dalí o Pablo Picasso. Amb el temps la seva col·lecció permanent s'ha anat ampliant amb obres d'artistes vinculats a la vila, com Ramon Pichot i Gironès.

## Exposicions temporals rellevants

* 2010- Cadaqués de Picasso, comissariada per Ricard Mas i Pere Vehí. Va tenir uns 17.000 visitants.
* 2011 - Del primer Dalí al Manifest Groc (1914-1928)
* 2022-2023 - Meli, Cadaqués, Dalí. Un instant a Cadaqués (1950-1990) per Melitó Casals

## Referències

* ↑ Puig, Arnau «Picasso i Cadaqués». Bonart [Girona], núm. 134, 12-2010, p. 13. ISSN: 1885-4389.
* ↑ 3cat24.cat El Museu de Cadaqués incorpora una obra de Ramon Pichot i Gironès 09/11/2006 [Consulta 11/07/10]
* ↑ Oliveira, Susanna «Picasso i la calma blanca». Revista Presència [Barcelona], núm. 2007, 13-08-2010, p. 30-34. GI-143-1965.
* ↑ «Cloenda 17.000 visitants a ´Picasso a Cadaqués´». Diari de Girona. [Consulta: 13 gener 2011].
* ↑ «El Museu de Cadaqués exposa Dalís inèdits». Diari Ara, 01-07-2011. [Consulta: 15 agost 2011].
* ↑ «Meli Cadaqués Dalí: Un instant a Cadaqués». [Consulta: 29 setembre 2022].