OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Listrura camposi

Listrura camposi és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,9 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 54-56.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Brasil: rius Poço Grande (afluent del riu Juquiá, São Paulo) i Ribeirão da Ilha (Florianópolis, Santa Catarina).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ de Pinna M. C. C., 1988. A new genus of trichomycterid catfish (Siluroidei, Glanapteryginae), with comments on its phylogenetic relationships. Rev. Suisse Zool. v. 95 (núm. 1). 113-128.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Miranda Ribeiro, P. de, 1957. Notas para o estudo dos Pygidiidae Brasileiros (Pisces - Pygidiidae). VI. Publ. Avulsas Dept. Zool. Sao Paulo v. 13 (art. 5): 71-73.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ De Pínna, M.C.C. i W. Wosiacki, 2003. Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes). p. 270-290. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Lithognathus

Lithognathus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels espàrids.

## Taxonomia

* Lithognathus aureti (Smith, 1962)
* Lithognathus lithognathus (Cuvier, 1829)
* Mabre (Lithognathus mormyrus) (Linnaeus, 1758)
* Lithognathus olivieri (Penrith & Penrith, 1969)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Smith, J. L. B., 1962. The sparid genus Lithognathus, Swainson, 1839 with description of an interesting new species. South African Journal of Science v. 58 (núm. 4): 109-114, 2 pls.
* ↑ Beyer, J.E., C.H. Kirchner i J.A. Holtzhausen, 1999. A method to determine size-specific natural mortality applied to westcoast steenbras (Lithognathus aureti) in Namibia. Fish. Res. 41:133-153.
* ↑ Cuvier, G., 1829. Le Règne Animal, distribué d'après son organisation, pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Edition 2. Le Règne Animal, distribué d'après son organisation, pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Edition 2. v. 2: i-xv + 1-406.
* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1: i-ii + 1-824. «Enllaç».
* ↑ Froglia, C., 1977. Feeding of Lithognathus mormyrus (L.) in Central Adriatic Sea (Pisces, Sparidae). Rapp. Comm. Int. Mer Méditerr. 24, 5.
* ↑ Kraljevic, M., J. Dulcic, P. Cetinic and A. Palaoro, 1996 Age, growth and mortality of the striped sea bream, Lithognathus mormyrus L., in the northern Adriatic. Fish. Res. 28(4):361-370.
* ↑ Lorenzo, J.M., J.G. Pajuelo, M. Méndez-Villamil, J. Coca i A.G. Ramos, 2002. Age, growth, reproduction and mortality of the striped seabream, Lithognathus mormyrus (Pisces, Sparidae), off the Canary Islands (Central-east Atlantic). J. Appl. Icthyol. 18(3):204-209.
* ↑ Penrith, M. J. & Penrith, M. L., 1969. A new species of Lithognathus (Pisces: Sparidae) from the northern coast of South West Africa. Cimbebasia (Series A) v. 1 (núm. 5): 99-111.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Llavor (1935)

Llavor va ser una publicació mensual acadèmica en català editada a Igualada l'any 1935.

## Descripció

Portava el subtítol «Labor omnia vincit».
L'editava la cooperativa l'Acadèmia Cots i tenia la redacció i l'administració al carrer d'Òdena, núm. 30. El núm. 1 el va imprimir la impremta Codorniu, tenia quatre pàgines i un format de 32 x 22 cm. El núm. 2 va sortir del taller de Pere Bas, estamper, tenia vuit pàgines i un format de 27,5 x 21,5 cm. El primer número va sortir el mes d'abril de 1935 i el segon i últim, el maig del mateix any.

## Continguts

A l'article de presentació deien «Tots quants tinguin una idea que l'exposin, s'acollirà amb tota benevolença. Amb entusiasme, amb iniciatives, amb companyonia es pot arribar a fer d'aquest butlletí un òrgan de cultura que sia per a bé de tots. Però no oblideu, abans de què mori, mateu-lo».
La confeccionaven els alumnes de Peritatge Mercantil, que hi escrivien articles sobre comerç, economia política, costums i manifestacions culturals. També hi havia notícies curtes sobre les activitats acadèmiques.
Alguns dels col·laboradors van ser: J. Ramon S., Maria Bertran Tussal, R. Gabarró, J. Clotet, M. Nadal, i J. Miró.

## Referències

* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 472.
* ↑ «Anotació». Llavor, 1, 4-1935.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 474.

## Localització

* Biblioteca Central d'Igualada. Plaça de Cal Font. Igualada (col·lecció completa).

## Enllaços externs

* https://trencadis.diba.cat/
# Llei Orgànica de l'Estat

La Llei Orgànica de l'Estat va ser promulgada al gener de 1967 després d'haver estat sotmesa a referèndum i aprovada l'any anterior. Coincidí amb els anys del desenvolupament econòmic espanyol i d'apertura a Europa. Fou cronològicament la setena de les Lleis Fonamentals del règim i s'hi racionalitzava el procés d'institucionalització del règim franquista.

## Contingut

Té com a matèria fonamental:
* La separació de càrrecs de Cap de l'Estat i Cap de Govern, encara que això no va impedir que Franco seguís ostentant els dos fins a 1972, quan les Corts van triar com a President del Govern a Luis Carrero Blanco (que va ser assassinat per E.T.A. el 1973) i que el va substituir Carlos Arias Navarro.
* Un altre punt important és l'augment del nombre de procuradors de les Corts, incorporant els 102 del terç familiar que preveia la Ley Constitutiva de las Cortes en 1942, però que fins a aquest moment no havien estat escollits.
* Assentament de la institució monàrquica a Espanya
* Previsió de la possibilitat de crear associacions polítiques.

## Referències

* ↑ «BOE» núm. 9, de 11 de enero de 1967, páginas 466 a 477». BOE-A-1967-5.
* ↑ COMELLAS, Josep Lluís. Història Breu d'Espanya Contemporània (en en llengua castellana). 1a edició.. Madrid: Rialp, p. 329 - 330. ISBN 84-321-2540-7.

## Enllaços externs

* Ley Orgánica del Estado, núm. 1/1967 (.tif)
* Text complet de la Llei Orgànica de l'Estat Arxivat 2014-05-30 a Wayback Machine.
* Gravació de TV en què Franco demana el sí en el Referèndum de la Llei Orgànica de l'Estat, en 1966
# Llei de política lingüística

La llei de política lingüística fou una llei publicada al DOGC núm. 2553, de 9 de gener de 1998 (Llei 1/1998, de 7 de gener, de política lingüística), i al BOE núm. 36, d'11 de febrer de 1998. Aquesta llei consisteix en una reforma de l'anterior Llei de Normalització Lingüística a Catalunya. Segons altres autors es tracta d'una «substitució» de la llei anterior. Fos com fos, no va ser objecte de cap recurs d'inconstitucionalitat.
La Llei va ser votada pel ple del Parlament, amb 102 vots a favor (CiU, PSC, IC i part del grup mixt), 25 en contra (PP i ERC, encara que per raons oposades) i una abstenció (Grup Mixt). Hi va tenir un paper important el pacte de fons entre CiU i el PSC.
La Llei es divideix en diferents capítols, que s'ocupen dels temes següents: l'ús institucional, l'onomàstica, l'ensenyament, els mitjans de comunicació i les indústries culturals, l'activitat socioeconòmica i l'impuls institucional.
El marc jurídic actual de la llengua catalana és determinat per la Constitució espanyola del 1978 i per l'Estatut d'autonomia de Catalunya del 2006, - substancialment modificada pel Tribunal Constitucional el 2010 - que va substituir l'anterior Estatut d'autonomia de Catalunya del 1979. Algunes fonts afirmen que des de l'aprovació d'aquesta norma l'evolució de la comprensió del català entre la població catalana adulta ha passat del 53,1% l'any 1983 al 83,2% el 2012, altres remarquen la importància del debat que va generar la seva aprovació i les de decisions que es van prendre, les quals van portar a la immersió lingüística.

## Referències

* ↑ «Llei 7/1998, de política lingüística». [Consulta: 14 octubre 2003].
* ↑ «Llei de política lingüística». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La llei 1/1998, de 7 de gener, de política lingüística: El nou desplegament de l'art. 3 de l'estatut d'autonomia de catalunya i els conceptes de llengua pròpia i de llengua oficial». [Consulta: 15 novembre 2019].
* ↑ «Capitol 12. La política lingüística de la Generalitat: Acció pública per a l'extensió del coneixement i l'ús del català, per Jordi Argelaguet. Dins "Govern i polítiques públiques a Catalunya (1980-2000): Autonomia i benestar", editat per Ricard Gomà, Joan Subirats, pp. 296-297». Universitat Autònoma de Barcelona. [Consulta: 15 novembre 2019].
* ↑ «El parlament commemora els trenta anys de la llei de normalització lingüística». Vilaweb, 15-07-2013. [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ «Gràcies a la immersió lingüística». Omnium.cat. Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 3 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Text de la Llei de Normalització Lingüística de Catalunya al web de la Generalitat de Catalunya Arxivat 2017-05-10 a Wayback Machine.
* Boletín Oficial del Estado: miércoles 11 de febrero de 1998, Núm. 36
# Llei de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya

La Llei de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya és la llei marc del funcionament de les administracions públiques de Catalunya. Derogà parcialment la Llei 13/1989 del Parlament de Catalunya antecedent immediat d'aquesta llei. Va ser aprovada el 3 d'agost del 2010 pel Parlament de Catalunya i fou publicada al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya el 5 d'agost de 2010 amb correccions publicades el 20 de setembre del mateix any. Llevat excepcions estipulades en les disposicions finals entrarà en vigor el 3 de novembre de 2010. La llei atribueix al Govern de Catalunya la capacitat de desenvolupar la llei mitjançant reglaments.
En el preàmbul de la llei diu que l'article 159.1 de l'Estatut d'autonomia atorga a la Generalitat, en matèria de règim jurídic i procediment administratiu, la competència per a regular les normes de procediment administratiu que derivin de les particularitats del dret substantiu de Catalunya o de les especialitats de l'organització de la Generalitat i que també segons l'article 160.1 de l'Estatut d'autonomia, correspon a la Generalitat la competència exclusiva en matèria de règim local, que, respectant el principi d'autonomia local, inclou el règim de les relacions entre les institucions de la Generalitat i els ens locals, i també les tècniques d'organització i de relació per a la cooperació i la col·laboració entre els ens locals i entre aquests i l'Administració de la Generalitat, incloent-hi les diverses formes associatives, mancomunades, convencionals i consorciades.
La Llei s'estructura en nou títols, quinze disposicions addicionals, una disposició transitòria, dues disposicions derogatòries i sis disposicions finals.

## Text complet

* Parlament de Catalunya «LLEI 26/2010, del 3 d'agost, de règim jurídic i de procediment de les administracions públiques de Catalunya» (htm o pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 5686, 05-08-2010, pàg. 69079-61261 [Consulta: 10 octubre 2010].
# Llibreria Europa

La Llibreria Europa, situada al carrer Sèneca número 12 de Barcelona fou des de 1974 fins al 1993 la seu de CEDADE i centre de propaganda nacionalsocialista. És propietat de Pedro Varela Geiss, antic president de l'organització, que va ser processat i condemnat el 1998 pel jutjat del penal núm. 3 de Barcelona per posar en dubte l'Holocaust jueu, sota l'acusació d'"incitació a l'odi racial i apologia de l'Holocaust". El 9 de juliol de 2016 va ser tancada pels mossos d'esquadra després de comprovar que s'hi continuaven venent llibres per la venda dels quals Pedro Varela ja havia estat condemnat el 2010. El desembre de 2017 l'Audiència de Barcelona va ratificar la condemna a Varela per haver editat i venut 4.375 exemplars del 'Mein Kampf', però el va deslliurar d'haver d'indemnitzar l'estat de Baviera amb 67.637 euros. El 10 de setembre de 2024 la secció 6 del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya condemnà Pedro Varela a 1 any i mig de presó com a propietari de la Llibreria Europa per un delicte d'odi, i a inhabilitació per tasques relacionades en l'àmbit docent i esportiu durant 4 anys i mig.

## Referències

* ↑ Borràs, Enric «Llibreria Europa: què ha canviat per poder-la tancar?». Diari Ara, 18-07-2016.
* ↑ «El propietari de la Llibreria Europa s'estalvia la indemnització de 67.000 euros per publicar 'Mein Kampf'». ARA, 04-12-2017 [Consulta: 11 desembre 2017].
* ↑ «TSJCat a X: "La secció 6 #Audiència #Barcelona condemna a 1 any i mig de presó el propietari d'una llibreria de #Barcelona per un #delicte d'odi, i a inhabilitació per tasques relacionades en l'àmbit docent i esportiu durant 4 anys i mig"». X, 10-09-2024. [Consulta: 10 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Carta al director de Pedro Varela demanant la llibertat de Rudolf Hess, La Vanguardia, 1979.
# Lligabosc etrusc

El lligabosc etrusc (Lonicera etrusca) és un arbust lianoide caducifoli de la família de les caprifoliàcies. També rep el nom de gallarets pl., mareselva, xuclamel o xuclamel etrusc.

## Descripció

És un arbust de fins a 3 metres d'alçada. Té les tiges llargues, primes, enfiladisses i de color vermellós.
Les fulles, de 3 a 9 cm, són oposades, primes, toves, obtuses i el·líptiques. Les superiors estan soldades per parells per la base, i les inferiors peciolades.
Les flors són grogues o blanques, de vegades amb tons roses per fora. Tenen la corol·la tubular, de 3 a 4 cm, obertes en dos llavis desiguals, l'inferior enter i el superior dividit en 4 lòbuls, amb 5 estams que sobresurten de dins del tub de la corol·la. S'agrupen en inflorescències llargament pedunculades a l'extremitat de les tiges.
El fruit és una baia ovoide vermella. A diferència del lligabosc mediterrani que els té enganxats al darrer parell de fulles, al lligabosc etrusc es distribueixen en tres petites tiges que surten del darrer parell de fulles.

## Hàbitat

És una planta que forma part del sotabosc dels alzinars i les rouredes. A la comarca del Garraf se'l veu a les terres obagues on abunden el bosc d'alzines i acompanyant alguns roures prop de les rieres. Creix habitualment entre el 0 i els 1.400 metres d'altitud.

## Floració i fructificació

Floreix entre els mesos de maig i juliol. Fructifica a finals d'estiu.

## Propietats

Les baies no són comestibles, però les flors són calmants.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 209-210. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2011-02-27. [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ «Herbario Virtual - Universitat de Valencia» (en castellà). [Consulta: 8 gener 2016].
* Borrego, Juan Carlos i Carbó, Pilar: Guia de camp d'arbres, arbustos i altres plantes del Garraf. Col·lecció de muntanya El Puig de l'Àliga, núm. 3, pàgina 45. Vilanova i la Geltrú, 26 de novembre de 2004.

## Enllaços externs

* Fotografies i descripció d'aquesta planta.
* Herbari virtual
* Fotografies i hàbitat del lligabosc etrusc. (castellà)
* Informació taxonòmica del lligabosc etrusc. (anglès)
# Vadlazarenkovita

La vadlazarenkovita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor del professor Vadim Grigorievich Lazarenkov (Вадим Григорьевич Лазаренков) (1933–2014), científic soviètic i rus per les seves destacades contribucions a la geologia, la geoquímica i la mineralogia de PGE.

## Característiques

La vadlazarenkovita és un sulfur de fórmula química Pd₈Bi₁.₅Te₁.₂₅As₀.₂₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d'agost de l'any 2023, i va ser publicada a la revista internacional Mineralogical Magazine per Anatoly V. Kasatkin et al. en el mes de novembre de l'any següent amb el títol «Vadlazarenkovite, Pd₈Bi₁.₅Te₁.₂₅As₀.₂₅, a new mineral isotypic with mertieite from the Konder massif, Far East, Russia». Cristal·litza en el sistema trigonal.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís de Konder, dins el districte d'Ayan-Maya (Krai de Khabàrovsk, Rússia), sent aquest indret l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Vadlazarenkovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 octubre 2023].
* 1 2 Kasatkin, Anatoly V.; Biagioni, Cristian; Nestola, Fabrizio; Agakhanov, Atali A.; Stepanov, Sergey Yu; Gurzhiy, Vladislav V.; Petrov, Sergey V.; Pilugin, Andrey G. «Vadlazarenkovite, Pd8Bi1.5Te1.25As0.25, a new mineral isotypic with mertieite from the Konder massif, Far East, Russia». Mineralogical Magazine, 11-11-2024, pàg. 1–10. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2024.52 [Consulta: 7 març 2025].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 75». European Journal of Mineralogy, 35, 5, 22-10-2023, pàg. 891–895. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-891-2023 [Consulta: 21 octubre 2023].
# Llista de fonts i mines de Terrassa

Aquesta llista de fonts i mines de Terrassa és un recull incomplet de les fonts naturals i mines que es troben actualment al terme municipal de Terrassa (el Vallès Occidental):
* Font Fonda
* Font de Can Sales
* Mina de Can Bonvilar
* Font de la Grípia
* Font de Can Figueres
* Font de Can Jofresa
* Font de la Misèria
* Font de Montserrat
* Font de Sant Miquel
* Font dels Jubilats
* Mina de Can Viloca
* Mina de Can Conillera
* Font del Llimac
* Font del Troncó
* Font de la Cirera
* Font de l'Àlber
* Font del Senyor Ramon
* Font de l'Om
* Font del Racó
* Font de la Bardissa
* Font Trobada
* Font d'en Janot
* Font de Colomers
* Font de la Teula
* Font Freda de Can Missert
* Font del Roser
* Font del Camí Ral
* Font de Can Cardús
* Font Moixell o dels Caçadors
* Font del Ferro
* Font de Can Poal
* Font de la Cogullada
* Font del Tintorer
* Font de Santa Maria
* Font del Rossinyol
* Font de Can Parellada
* Font de Sant Josep
* Font de les Canyes
* Font de l'Argelaguet
* Font de la Moreria
* Font de Can Gotelles
* Font de Can Font de Gaià
* Font dels Caus
* Font de l'Ocell Viu
* Font de Sant Jordi
* Font de Guitard
* Mina de Can Matas
* Font de Can Boada del Pi
* Font de Can Bogunyà
* Font de Can Torrella del Mas
* Font de l'Espardenyera

## Referències

* 1 2 Ricard Molins Romeu, 2009. Fonts i mines del rodal de Sabadell. Segona edició en facsímil patrocinada per Aigües Sabadell. Sabadell, Fundació Ars. Biblioteca Quadern, núm. 6A. ISBN 9788489991248.
* ↑ Estat de les Fonts de Terrassa - Ajuntament de Terrassa Arxivat 2013-03-14 a Wayback Machine. (català)

## Bibliografia

* Ventalló i Vintró, Josep. Tarrasa antiga y moderna. Impremta i Litografia La Industrial. Terrassa, 1879.
* Galí i Barba, Joan Baptista. Notícies sobre l'abastiment d'aigua a Terrassa. Mina Pública d'Aigües de Terrassa, 1992.
* Oller, Joan Manuel; Suárez, Francesc; Verdaguer, Joaquim. Les Mines d'Aigua a Terrassa. Fundació Mina d'Aigües de Terrassa, 2008.
* Pastallé, Pere; Solé, Miquel. Mina Pública d'Aigües de Terrassa. Mina Pública d'Aigües de Terrassa, 2002.

## Enllaços externs

* La meitat de les fonts naturals de Terrassa estan contaminades - Nació Digital (català)
* Abastament d'aigua a Terrassa (2): Mines (català)
# Llista de mestres de capella de la catedral de Vic

El que segueix és la llista de músics que ocuparen la plaça de mestre de capella de la catedral de Vic. Originalment, el càrrec rebé la denominació de "mestre de cant" fins al definitiu de "mestre de capella" a finals del segle xvii. Al llarg dels temps es pogué donar algun encavallament entre mestres, perquè el mestre jubilat retenia la titularitat de la plaça fins a la mort, coexistint amb el seu successor que l'exercia de forma interina.

## Mestres de cant

* 1516 - 1532 Gabriel Gual
* 1532 - 1533 García Govantes
* 1536 - 1539 García Govantes
* 1539 - Jaume Madriguera
* 1554 - 1560 Andreu Vilanova
* (1662) Francesc Casas

## Mestres de capella

* (abans de 1671) - 1676 Joan Baseia
* 1676 - 1678 Vicenç Rodonell
* 1678 - 1680 Joan Baseia
* 1680 - 1682 Francesc Soler (1625-1688)
* (finals del segle XVII) Josep Boldú, o Baldú
* ? - 1695 Francisco Pla
* 1695 - 1713 Jaume Subias
* 1713 Pere Rabassa
* 1713? - 1733 Joan Serra
* 1735 - 1753 Josep Bernat
* 1748 - 1782 Antoni Jordi
* 1808 - 1815 (interí) Josep Gallés i Salabert (1761-1836)
* 1815 - 1853? Francesc Bonamich i Colomer (1779-1853)
* Jaume Pujadas
* 1857 - 1887? Josep Anglada i Alier (1825-1887)
* 1890 - 1901 Gaspar Besga y Oyarzun (Azpeitia, 1859 - Pamplona, 1902)
* 1901 - 1920 Lluís Romeu i Corominas (1874-1937)
* 1920 - ? Miquel Rovira i Serrabassa (1882-1957)

## Referències

* 1 2 3 4 5 Burillo i Toledano, Lluís «L'organització musical de la seu de Vic a finals del segle XVII: una primera aproximació». Ausa, núm. 139, 1997, pàg. 385-400.
* 1 2 3 4 5 Gregori i Cifré, Josep M. «Els mestres de cant de la Seu de Barcelona en el Renaixement». Recerca Musicològica, núm. 4, 1984, pàg. 19-79.
* ↑ Vilamala Salvans, Jordi «"Consueta y nota de diferents cosas" de la catedral de Vic, de l'any 1662 (Vic, arx. episcopal, Pietat, 12)». Miscel·lània litúrgica catalana, vol. 17, 2009, pàg. 273-299.
* ↑ Salisi Cros, Josep Maria «Les partitures de la capella de música de Santa Maria de Verdú. Segles XI-XVIII». Urtx: revista cultural de l'Urgell, núm. 11, 1998, pàg. 77.
* ↑ Rifé, Jordi «Els Estatuts de la Capella Musical de la seu de Vic, any 1733. Comparació amb les Ordinacions de la Seu de Girona, any 1735, i les de la Seu de Tarragona, any 1747». Recerca Musicològica, vo. IX-X, 1989-1990, pàg. 359-365.
* ↑ Saldoni, Baltasar. Diccionario Biogràfico-Bibliográfico de Efemérides de Músicos Españoles IV. Madrid: Imprenta Antonio Pérez Dubrull, 1881, p. 35.
* ↑ Hernández Ascunce, Leocadio «El antiguo repertorio de la Virgen del Camino». Príncipe de Viana, nº 31, 1946, pàg. 239. ISSN: 0032-8472.