OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hypostomus bolivianus

Hypostomus bolivianus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Lacepède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Pearson, N. E. 1924. The fishes of the eastern slope of the Andes. I. The fishes of the Rio Beni basin, Bolivia, collected by the Mulford expedition. Ind. Univ. Studies v. 11 (núm. 64): 1-83, Pls. 1-12.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# N-154

La N-154. és una carretera de titularitat estatal de la Xarxa de Carreteres del Pirineu que comunica la població de Puigcerdà i Llívia. Té un traçat de 7 quilòmetres. La carretera neix a la Plaça Europa de Puigcerdà i acaba al municipi cerdà de Llívia. A l'entrada de Llívia s'hi trobat un radar de trànsit, que ha sigut motiu de queixes i talls a la carretera.
Inicia el seu recorregut a la població de Puigcerdà enllaçant amb la carretera N-152 la qual connecta dins del mateix municipi amb la N-260 (vers Ripoll i La Seu d'Urgell) per una banda i la N116 (que es dirigeix a La Guingueta d'Ix i Perpinyà) per l'altra banda. Continua el seu recorregut travessant la frontera entre Espanya i França enllaçant amb la N20 que es dirigeix a Acs i Tolosa, entra a Llívia, travessa la localitat i finalitza el seu recorregut al límit amb la frontera entre Espanya i França poc després de passar pel disseminat de Gorguja en direcció a la localitat de Sallagosa.

## Referències

* ↑ Jefatura del Estado «Ley 37/2015, de 29 de septiembre, de carreteras». Boletín Oficial del Estado Plantilla:Sin cursiva. Agencia Estatal Boletín Oficial del Estado, 29-09-2015. ISSN: 0212-033X.
* ↑ «Plan general de carreteras 1984/91» (pdf) (en espanyol). MOPU, Direccion General de Carreteras, p.160/185, 1991. Arxivat de l'original el 27 d’octubre 2020. [Consulta: 21 abril 2020].
* ↑ Andrea Izquierdo/Arnau Valverde «Unes 100 persones tallen la N-154 per protestar contra el radar de Llívia». Regió 7, 27-06-2021 [Consulta: 4 setembre 2022].
# Can Casas (Alella)

Can Casas és un edifici d'Alella (Maresme) catalogat com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Història

Al segle xiii, aquestes terres pertanyien al mas rònec Isern, i van mantenir-se com a erms o vinyes fins que el 1833 van ser adquirides per Joan Casas i Vilarrúbias, fabricant d'estampats i comerciant barceloní.
L’any 1863, el seu fill i hereu Ramon Casas i Jordà hi va fer construir una residència d'estiueig d'estil neoclàssic, seguint els gustos de l’època. La seva filla Camil·la Casas i Jover es casà amb el fabricant de paper Wenceslao Guarro i Menor, i fruit d'aquest matrimoni van néixer Lluís (que es casà amb Assumpció Tapís i Vilaregut), Concepció (casada amb Joaquim Pla) i Maria Guarro i Casas, soltera, que heretà la propietat. A la seva mort, la finca passà a mans de la seva neboda Núria Guarro, casada amb Joan Botey.

## Descripció

Es tracta d'una casa senyorial de tipus neoclàssic. De planta pràcticament quadrada, amb baixos, pis, unes golfes i una coberta amb una teulada de dos vessants que queda oculta per quatre frontons triangulars, dos d'ells falsos. Són de destacar els dos cossos laterals, que ocupen la planta baixa i el pis, a l'altura del qual s'obren en forma de porxos amb cinc arcades d'arc de mig punt suportades per dobles columnes, que precisament juntament amb les balustrades donen un aire purament neoclassicista i vuitcentista. El fet que existeixi una columnata doble, fa que es conjugui una estructura arquitravada amb l'arc de mig punt. El conjunt s'envolta d'un ampli jardí.

## Referències

* 1 2 «Can Casas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 «Can Casas». Web de divulgació històrica i patrimoni arquitectònic d'Alella. lescasesdalella.cat.

## Vegeu també

* Can Sanmiquel
* Casa-fàbrica Casas
* Torre de la Comanda de Sant Joan
* Casa Vídua de Guarro
* Casa Lluís Guarro

## Enllaços externs

* «Can Casas». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Loricaria cataphracta

Loricaria cataphracta és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 29,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones i rius costaners de les Guaianes.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosline, William A. 1947. Contributions to the classification of the Loricariid catfishes. Archos. Mus. Nat., Rio de Janeiro, 41:79-144.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Isbrücker, I. J. H. 1981: Revision of Loricaria Linnaeus, 1758 (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Beaufortia v. 31 (núm. 3): 51-96.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 117pp.
* Schaefer, S.A. 2003. Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Neomicroxus latebricola

Neomicroxus latebricola és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'Equador, on viu a altituds d'entre 2.400 i 3.840 msnm. Els seus hàbitats naturals són els ecotons de páramo i bosc, les selves subalpines i els prats. Està amenaçat per la fragmentació i destrucció del seu medi. El seu nom específic, latebricola, significa ‘habitant de caus’ en llatí.

## Referències

* ↑ Boada, C.; Gómez-Laverde, M.; Anderson, R. F. Neomicroxus latebricola. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 16 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Neomicroxus» d'Animalia (en anglès).
# Hypostomus butantanis

Hypostomus butantanis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Ihering, R. von 1911. Algumas especies novas de peixes d'agua doce (Nematognatha) (Corydoras, Plecotsomus, Hemipsilichthys). Rev. Mus. São Paulo v. 8 (1910): 380-404.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Loricaria lundbergi

Loricaria lundbergi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil i Veneçuela.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosline, William A. 1947. Contributions to the classification of the Loricariid catfishes. Archos. Mus. Nat., Rio de Janeiro, 41:79-144.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Isbrücker, I. J. H. 1981: Revision of Loricaria Linnaeus, 1758 (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Beaufortia v. 31 (núm. 3): 51-96.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 117pp.
* Schaefer, S.A. 2003. Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Thomas, M.R. & Rapp Py-Daniel, L.H. 2008. Three new species of the armored catfish genus Loricaria (Siluriformes: Loricariidae) from river channels of the Amazon basin. Neotropical Ichthyology, 6 (3): 379-394.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Florizel von Reuter

Florizel von Reuter (Davenport (Iowa), 21 de gener de 1893 - 10 de maig de 1985) fou un violinista, compositor i pedagog estatunidenc.
Estudià el violí amb els professors Max Bendix (Chicago), Émile Sauret a Londres, César Thomson (Brussel·les) i Henri Marteau (Ginebra). Als nou anys acabà els seus estudis en l'Escola de Música de Ginebra, aconseguint el diploma de virtuositè. Després viatjà arreu del món, prenent part en més de 2.700 concerts.
Com a compositor se li deuen les òperes:
* Hypathia;
* D. Baruteiche;
* D. Zufalls kecke Gabe;
Diverses composicions simfòniques.
Com a pedagog musical va escriure; Führer durch d. Violinmusik, i va editar els 24 capricis de Paganini i va fer un gran nombre de refossaments i traduccions dels mestres clàssics.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 171 (ISBN 84-239-4579-0)
# Microcebus marohita

Microcebus marohita és una espècie de primat de la família dels quirogalèids. És endèmic de Madagascar. El seu hàbitat natural són les selves pluvials de l'est de l'illa. Està amenaçat per la destrucció i degradació del seu medi a causa de l'agricultura i la tala d'arbres insostenibles. El seu nom específic és una referència al bosc de Marohita, on fou descobert.

## Referències

* ↑ Andriaholinirina, N. et al. Microcebus marohita. UICN 2014. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2014, consultada el 23 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Microcebus» d'Animalia (en anglès).
# Oza

Oza era un antic municipi espanyol a la província de la Corunya, annexionat a la ciutat de la Corunya a començaments del segle xx, concretament el 1912. Encara avui en dia es poden veure vestigis de l'antic poble (avui barri), encara que més que res ja solament són ruïnes envoltades de noves construccions i accessos.
El municipi d'Oza comprenia des de l'actual barri d'Os Castros fins a l'actual barri de Labañou, incloent en el seu terme les parròquies de Santa María de Oza, San Vicenzo de Elviña, San Cristovo das Viñas i San Pedro de Visma. El terme municipal de la Corunya passà d'una extensió de 7,85 km² a 36,84 km². Fins als anys 60 eren zones rurals i encara es conserven les seves esglésies i cementiris parroquials. La parròquia d'Oza conserva el cementiri parroquial (1895), l'església de Santa Maria d'Oza (segle XVI) i la taverna "Os Beles". L'antiga casa consistorial ha desaparegut.

## Referències

* ↑ Llei segons la qual s'agrega al terme municipal de La Corunya el de Santa María de Oza. Gaceta de Madrid núm. 195, del 13/07/1912. Pàgina 108
# Hypostomus hemicochliodon

Hypostomus hemicochliodon és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 23 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Amazones al Perú, Equador i Brasil, i riu Orinoco a Veneçuela.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Armbruster, J. W. 2003. The species of the Hypostomus cochliodon group (Siluriformes: Loricariidae). Zootaxa Núm. 249: 1-60.
* Boeseman, M. 1968: The genus Hypostomus Lacépède, 1803, and its Surinam representatives (Siluriformes, Loricariidae). Zoologische Verhandelingen (Leiden) Núm. 99: 1-89, Pls. 1-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Carvalho, P.H. i C. Weber 2004. Five new species of the Hypostomus cochliodon group (Siluriformes: Loricariidae) from the middle and lower Amazon System. Rev. Suisse Zool. 111(4):953-978.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mazzoni, R., U. Caramaschi i C. Weber 1994: Taxonomical revision of the species of Hypostomus Lacédède, 1803 (Siluriformes, Loricariidae) from the Lower rio Paraiba do Sul, State of Rio de Janeiro, Brazil. Revue Suisse de Zoologie v. 101 (núm. 1): 3-18.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T., A. Akama i A. M. Zanata 2005: Review of the genus Hypostomus Lacèpède, 1803 from rio Ribeira de Iguape basin, with description of a new species (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Zootaxa Núm. 921: 1-27.
* Reis, R. E., C. Weber i L. R. Malabarba 1990: Review of the genus Hypostomus Lacepéde, 1803 from southern Brazil, with descriptions of three new species (Pisces: Siluriformes: Loricariidae). Revue Suisse de Zoologie v. 97 (núm. 3): 729-766.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Loricaria simillima

Loricaria simillima és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones, Orinoco i La Plata.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosline, William A. 1947. Contributions to the classification of the Loricariid catfishes. Archos. Mus. Nat., Rio de Janeiro, 41:79-144.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Isbrücker, I. J. H. 1981: Revision of Loricaria Linnaeus, 1758 (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Beaufortia v. 31 (núm. 3): 51-96.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 117pp.
* Schaefer, S.A. 2003. Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Flors dins d'un gerro blau

Flors dins d'un gerro blau (Fleurs dans un vase bleu) és un oli sobre tela de 30 × 23 cm pintat per Paul Cézanne vers l'any 1880 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

Rewald data aquesta natura morta, com Flors i fruita, cap al 1880. Aquest quadre presenta una història divertida i misteriosa alhora: de fet, va formar, originalment, part d'una pintura que va quedar sense acabar (Cézanne poques vegades deixava les seues pintures sense acabar i preferia destruir-les abans que arribar a aquest punt) i es va retallar en dues parts per un marxant d'art entre els anys 1904 i 1914. Paul Guillaume va comprar al galerista francès Ambroise Vollard el 1931 l'obra Flors i fruita i molts anys després de la seua mort, la seua vídua Domenica (a qui li agradava la pintura de Cézanne) va comprar Flors dins d'un gerro blau sense saber que era l'altra meitat de Flors i fruita. Fou el conservador Michel Hoog qui, finalment, va aconseguir reconstruir tota la història d'aquesta peça d'art el 1992.

## Descripció

En aquesta obra inacabada i de colors molt delicats, la senzillesa en la composició no és aliena a la preocupació de donar protagonisme al pla superficial de la pintura, en aquest cas estampant el gerro i les flors contra un fons indefinit, gairebé abstracte. Les flors de color rosa pàl·lid, de naturalesa difícil d'identificar, eren potser flors de paper, com solia fer-ne servir de vegades Cézanne, que era lent treballant.
Les dues meitats de la pintura són ara unides i restaurades, mentre que el repintat dut a terme quan la pintura va ésser dividida ha estat eliminat. Ara és possible veure la preparació de color crema de la tela original.

## Referències

* 1 2 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 108-109.
* ↑ John Rewald, The Paintings of Paul Cézanne: A Catalogue Raisonné, vol. I, Nova York, Harry N. Abrams, 1996, núm. 472, pàg. 316.
* 1 2 3 4 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr
* Pinterest