OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eloísa de la Parra y Gil

Eloísa de la Parra y Gil (Madrid, 9 de febrer de 1859–?) va ser una mestra de música i compositora espanyola.
Va néixer el 9 de febrer de 1859, a Madrid. Va ser matriculada l'octubre de 1871 com a alumna de les classes de piano l'Escola Nacional de Música. Amb poc menys de 20 anys, va obtenir els primers premis dels concursos celebrats per part del conservatori d'harmonia (1874), de piano (1875) i de composició (1878), mentre era deixebla de Miquel Galiana, Dámaso Zabalza i Emilio Arrieta, respectivament. Després d'obtenir els tres primers premis va dedicar-se a l'ensenyament particular i va obrir una acadèmia, a més de dedicar-se a la composició. Entre les seves composicions hi ha els àlbums Primer recuerdo (1876), Allegro de concierto (1880), Delicias artísticas (1880) o Auras juveniles (1881), els quals en la seva majoria contenen diverses peces amb música per a piano.

## Referències

* ↑ Saldoni Remendo, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). vol. 2. Madrid: A. Pérez Dubrull, 1880, p. 44.
* ↑ Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 499.
* ↑ Bénard, Hélène «Las profesoras de piano en torno al Conservatorio de María Cristina de Madrid en el siglo XIX». Arenal, núm. 7:2, 2000, pàg. 415.
* ↑ «Parra y Gil, Eloísa de la» (en castellà). Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ «Parra y Gil, Eloísa de la (n. 1859)» (en castellà). Biblioteca Nacional d'Espanya. [Consulta: 26 maig 2021].
# El·la Adàievskaia

El·la (Elizaveta) Gueórguievna Adàievskaia, rus: Елла (Елизавета) Георгиевна Адаевская, nascuda Elizaveta/Elisabeth von Schultz (Sant Petersburg, Rússia imperial, 22 de febrer de 1846-Bonn, Alemanya, 26 de juliol de 1926), fou una compositora i pianista russa.
Estudià piano i composició en el Conservatori de la ciutat on va néixer i hi actuà alguns anys com a concertista. Dedicada més tard a l'estudi de la música grega antiga, les seves primeres composicions foren un cor a cappella per a la litúrgia russa, una òpera en un acte, lieder i duettos.
Posteriorment va publicar una Sonata grecque per a piano i clarinet (1882), una òpera russa en quatre actes, L'aurora de la llibertat (1881), peces per a piano i música vocal de cambra.
També va publicar, després d'una llarga residència a Itàlia, una col·lecció de cants populars d'aquell país.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 54, pàg. 1187 (ISBN 84-239-4554-5).
# Elías David Curiel

Elías David Curiel (Santa Ana de Coro, Veneçuela, 9 d'agost de 1871 - 28 de setembre de 1924) fou un poeta, mestre i periodista sefardita, considerat un dels poetes veneçolans més destacats del segle xx.

## Biografia

Curiel era fill de David Curiel Maduro i d'Exilda Abenatar de Curiel, d'origen sefardí, procedents de la comunitat jueva de l'illa de Curaçao, i net del patriarca fundador de la comunitat sefardita de Coro, Joseph Curiel.
Curiel estudià, i posteriorment hi exercí de professor, al Colegio Federal de Varones. Després també fundà i dirigí el Colegio de Coro. Creà el setmanari La Cantera amb la col·laboració del poeta Antonio José Hermoso, fou redactor en cap del diari El Día, i també fou un dels primers col·laboradors del setmanari El Obrero, a la ciutat de Coro.
A més, se'l considera un dels poetes veneçolans més destacats del segle xx, amb diversos poemes publicats a la revista El Cojo Ilustrado, per exemple, al núm. 236 de 1901 i al núm. 293 de 1904. A l'edició núm. 347 de 1906 se li dedicà una pàgina completa, i des d'aleshores passà a ser un dels col·laboradors principals, junt amb Igor Alejandro Plotnikov Ascanio, del que fou un dels mitjans de premsa més destacats de l'època.
Elías David Curiel fou comissionat pel President del Govern, el 25 d'abril de 1905, per compondre la lletra de l'himne de l'Estat Falcón.
Curiel se suïcidà el 28 de setembre de 1924.

## Obres

* Poemas en flor (1944)
* Obra poética (1961), que conté preliminars i recopilació de tres poemaris: Apéndice Lírico, Música Astral i Poemas en Flor.
* Música astral
* Apéndice lírico
* Obras completas (1974)
* Ebriedad de nube (2003), que conté Poemas en flor, Música astral, Apéndice lírico, Apuntes literarios i Poemas inéditos.

## Referències

* 1 2 Datos sobre el poeta venezolano Elías David Curiel Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine., Gramscimanía.
* ↑ Elías David Curiel: el poeta coriano del aislamiento, Revista Magen-Escudo, Centro de Estudios Sefardíes de Caracas.
* ↑ Perera, Ambrosio, "Historial Genealógico de Familias Caroreñas", tom I, segona edició, Gráfica Americana, C.A, Caracas, 1967, LAT AM 987.23/C1 D2P Vol.1., pàgina 268
* ↑ Carciente, Jacob, Presencia Sefardí en la Historia de Venezuela, Centro de Estudios Sefardíes de Caracas, 1997, ISBN 980-07-3946-7
* ↑ Aizenberg, Isidoro, La Comunidad Judía de Coro 1824-1900, Centro de Estudios Sefardíes de Caracas, 1995, ISBN 980-6031-08-3
* ↑ Rasgos biográficos de Elías David Curiel, V Bienal de Literatura Elías David Curiel.
* ↑ Falcón, Venezuela Tuya.
# Emació (bandit)

D'acord amb la mitologia grega, Emació fou un bandit macedoni.
Solia matar els estrangers que entraven al seu país.
Fou mort per Heracles.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 75.
# Charles-Édouard Lefebvre

Charles-Édouard Lefebvre (París, 19 de juny de 1843 – Aix-les-Bains, 8 de setembre de 1917) fou un compositor francès del Romanticisme.
Fou professor del Conservatori de la capital francesa, i oficial de la Legió d'Honor i d'Instrucció pública.
A més de diversos cors, melodies i música de cambra, etc., va compondre: Psaume XXIII (1874); Judith, drama líric (1879); Melka (1883); Zaira (1884); Eloa, poema líric (1889); Djelma (1894); Sainte Cécile (1896); La Messe du Fantóme (1899); Toggenburg (1906); diverses obres simfòniques, entre elles la Simfonia en re, Dalila, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, pàg. 1361 (ISBN 84 239-4529-4)
# Lajos Zilahy

Lajos Zilahy (Nagy-Szalonia, 1891 - Novi Sad, 11 de desembre 1974) fou un escriptor i dramaturg hongarès. Fou periodista a Londres i París durant la Primera Guerra Mundial. Zilahy va esdevenir l'autor de més èxit de les primeres dècades del segle xx. Durant l'ocupació alemanya, es va refugiar en una cova on va escriure Els Dukay, una de les obres més reconegudes.
Pertanyent a una família aristocràtica, es doctorà en dret en la Universitat de Budapest, però la seva vocació era la literatura. S'inicià com a periodista de l'important diari Magyaroszág, del qual fou corresponsal en diverses ciutats d'Europa. Simultaniejava la seva labor periodística amb la publicació de narracions curtes, que cridaren poderosament l'atenció pel seu lirisme, que no excloïa una preocupació per l'ésser humà davant dels afers socials i polítics d'aquell temps.
Va intervenir en la Primera Guerra mundial, en què fou ferit; com la resta d'escriptors que participaren en aquella guerra, li'n quedà un pòsit d'amargor i humanitarisme. Les seves novel·les, traduïdes en la seva major part als idiomes cultes, expressen la melangia i el dolor d'aquest món, d'una Europa esqueixada per la violència.
Tal vegada on millor resta expressat aquest sentiment sigui en L'ànima s'apaga, procés de desarrelament de l'emigrant als Estats Units, quelcom que sofrí en la seva pròpia carn l'escriptor quan el 1945, per disconformitat amb el règim de la seva pàtria, es veié obligat a exiliar-se a aquell país.
Les seves novel·les: Primavera mortal, Quelcom sura sobre l'aigua, Els Dukay, El desertor, Vida serena, etc., insisteixen en aquest món crepuscular, tendre i adolorit. El seu estil és quasi preciosista, però fluid i d'una extraordinària amenitat.
Per al teatre va escriure força peces i a Hongria es representaren infinitat de vegades les seves produccions: Campió mundial, El general, L'ocell de foc, Aquella nit, etc.
També fou un delicat poeta. Actualment la seva obra es troba una mica superada, a causa del seu caràcter intimista, en certa forma renyida amb les inquietuds presents. Quan morí s'havia instal·lat en una localitat fronterera entre Hongria i Iugoslàvia (Novi Sad, capital de la Voivodina, que és una província autònoma al nord de Sèrbia), amb l'esperança de morir a prop de la terra que el va veure néixer.

## Obra (títols originals)

* A Dukay család
* A fegyverek visszanéznek
* A lelek kialszik
* Ararát
* A szűz és a gödölye
* Fehér hajó
* Halálos tavasz
* Két fogoly
* Krisztina és a király
* Valamit visz a víz

## Referències

* Suplement 1973-74, pàg. 292. Enciclopèdia Espasa.
# Catxutxa

La catxutxa és una dansa d'origen andalús, variant del bolero espanyol, de moviment animat i de compàs ternari.
Es va difondre per Europa gràcies a la interpretació de Fanny Elssler, i va ésser molt popular a l'Havana durant el segle xix.
Al Principat de Catalunya forma part, sovint, del ball de gitanes.

## Referències

* ↑ «L'escola bolera». Web del museu. Centre de Documentació i Museu de les Arts Escèniques, 2012. [Consulta: 31 octubre 2012].
* ↑ Cort i Vives, Aleix: Diccionari del Ball. Edicions 62, Col·lecció El Cangur/Diccionaris, núm. 278. Barcelona, juliol del 1999. ISBN 84-297-4572-6, plana 35.
# Corydoras simulatus

Corydoras simulatus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Meta a Colòmbia.

## Referències

* 1 2 «Corydoras simulatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Weitzman, S. H. & H. Nijssen. 1970. Four new species and one new subspecies of the catfish genus Corydoras from Ecuador, Colombia and Brazil (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Beaufortia v. 18 (núm. 233): 119-133.
# Damer de bosc

El damer de bosc o damer boscà (Melitaea celadussa) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es distribueix per la meitat septentrional de la península Ibèrica i Sierra Nevada, sud de França, sud de Suïssa, Itàlia i Sicília, entre el nivell del mar i els 2600 msnm.

## Hàbitat

Divers: zones herboses amb flors, seques o humides, freqüentment entre arbustos i clars de bosc. L'eruga s'alimenta de nombroses espècies de plantes tals com Linaria vulgaris, Melampyrum, Plantago, Veronica i Digitalis.

## Període de vol i hibernació

En altituds elevades una generació entre juny i juliol; per sota del nivell subalpí, dues generacions, la primera entre maig i juny i la segona entre finals de juliol i agost. Hiberna com a eruga en nius sedosos.

## Subespècie

* M. a. athalia
* M. a. norvegica Aurivillius 1888
* M. a. celadussa Frühstorfer 1910
* M. a. dictynnoides (Hormuzaki 1898)
* M. a. lucifuga (Fruhstorfer 1917)
* M. a. reticulata Higgins 1955
* M. a. baikalensis (Bremer 1961)
* M. a. hyperborea Dubatolov 1997

### Melitaea athalia celadussa
## Referències

* 1 2 3 4 5 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 24 gener 2014].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
# Corydoras surinamensis

Corydoras surinamensis és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Surinam.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras surinamensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Nijssen, H. 1970. Revision of the Surinam catfishes of the genus Corydoras Lacépède, 1803 (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Beaufortia v. 18 (núm. 230): 1-75.
# Gullfoss

Gullfoss és una cascada situada al canó del riu Hvítá al sud-oest d'Islàndia. Forma part del Cercle Daurat. És una de les atraccions turístiques més populars d'Islàndia. L'ampli Hvítá flueix cap al sud, i a un quilòmetre abans de les cascades gira bruscament a l'est i flueix cap avall en una àmplia corba de tres graons i després abruptament se submergeix en dos salts de 11 i 21 m, en una esquerda de 32 metres de profunditat. L'esquerda, d'uns 20 m d'ample, i 2,5 km de longitud, s'estén perpendicular al corrent del riu. La quantitat mitjana d'aigua en aquesta cascada és de 140 m³/s a l'estiu i 80 m³/s a l'hivern. La inundació més alta mesurada va ser-ne de 2.000 m³/s.

## Referències

* ↑ http://www.gullfoss.is/about-gullfoss/ Arxivat 2015-04-23 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de les cascades d'Islàndia

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2014-09-24 a Wayback Machine..
* Càmera en directe a Gullfoss Arxivat 2015-02-20 a Wayback Machine..
* Galeria Gullfoss des de islandsmyndir.is Arxivat 2012-11-03 at the National and University Library of Iceland.
* Gullfoss.org Informació i fotos de Gullfoss.
* Gullfoss tour virtual Arxivat 2012-01-19 a Wayback Machine..
# Emanuel Kania

Emanuel Kania (Uschütz, llavors Prússia, 26 de març de 1827 - 16 de març de 1887 a Varsòvia) fou un compositor polonès del Romanticisme.
S'educà artísticament a Berlín i París, donant-se conèixer molt aviat com a concertista de piano, en el seu país com a Rússia, França i Polònia. Vers el 1860 fixà la seva residència a Polònia, dedicant-se ja sencer-ament al'ensenyança i a la composició.
Publicà nombroses obres per a piano del gènere especial cultivat per Chopin, amb el que té aquest compositor molts punt de contacte; lieder inspirats en la música popular polonesa i l'òpera Werbel Domowy que s'estrenà amb gran èxit a Varsòvia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3318 (ISBN 84-239-4582-0)
# Palau administratiu de Satu Mare

El palau administratiu (en romanès: Palațul administrativ) és un edifici situat a Satu Mare (Romania). Amb 97 metres, és l'edifici més alt de Transsilvània i un dels més alts del país. És un exemple d'arquitectura d'estil brutalista.
Des de la part superior de l'edifici, es veu gairebé tot el comtat de Satu Mare i es pot veure fins a Hongria. La història de l'edifici comença als anys seixanta, quan Satu Mare va experimentar un període de desenvolupament d'infraestructures sota el règim comunista. El Partit Comunista Romanès volia construir un nou centre de la ciutat amb un edifici que fos un nou punt de referència per a la ciutat. Així, el 1972 es va iniciar la construcció de l'edifici. L'arquitecte principal fou Nicolae Porumbescu de Iaşi, ajudat per Ludovic Gyüre de Satu Mare.
L'edifici es va acabar el 1984; més de 1.000 persones van treballar en el projecte. Té tres torres més petites i una gran torre principal. Les tres petites torres representen els tres grups ètnics presents al comtat de Satu Mare: romanesos, alemanys i hongaresos, mentre que la torre principal representa el vincle entre aquests tres grups ètnics.

## Referències

* ↑ Palatul Administrativ a Emporis
* ↑ Modernismul liric si avatarurile modernismului en romanès
# Corydoras undulatus

Corydoras undulatus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca inferior del riu Paranà i rius costaners del sud del Brasil.

## Referències

* 1 2 «Corydoras undulatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Regan, C. T. 1912. A revision of the South-American siluroid fishes of the genus Corydoras, with a list of the specimens in the British Museum (Natural History). Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 10 (núm. 56): 209-220.
# Creontíades

D'acord amb la mitologia grega, Creontíades (en grec antic Κρεοντιάδης) va ser un fill d'Heracles i de Mègara, filla del tebà Creont.
Va morir, com els seus germans, a mans del seu pare que s'havia tornat boig. Generalment se li atribueixen dos germans, Terímac i Deicoont. Però de vegades, Hèracles i Mègara tenen set fills: Polidor, Anicet, Mecistòfon, Patrocleu, Toxòclit, Menebrontes i Quersibi.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona. Edicions 62, 1997, p. 56. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 117. ISBN 9788496061972.
# Creteu

Segons la mitologia grega, Creteu (en grec antic Κρηθεύς) va ser un rei de Tessàlia, fill d'Èol i d'Enàrete.
Casat amb Tiro, filla de Salmoneu i neboda seva, va ser pare d'Èson, Feres i Amitàon. Va adoptar els dos fills que Tiro havia tingut amb Posidó abans del seu matrimoni, Pèlias i Neleu. De vegades se li atribueixen altres fills: Tàlau, pare d'Adrast, encara que a aquest se'l fa normalment fill de Biant, i una filla, Astidamia, que es va casar amb Acastos. Una altra filla, Mirina, es va casar amb Toant, rei de Lemnos.
Fundà la ciutat de Iolcos, la pàtria de Jàson i de Pèlias.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 118-119. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 56. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Cristofano Malvezzi

Cristofano Malvezzi (batejat el 28 de juny de 1547 – Florència, 22 de gener de 1599) fou un organista i compositor italià de l'època del Renaixement.
Estudià amb el mestre Francesco Corteccia i fou mestre de capella dels ducs de Mèdicis Ferran i Francesc, i en casar-se el primer amb Cristina de Lorena, va compondre uns Intermedis i Concerti adaptats a una obra que es representà durant les festes de noces, i que foren interpretats a la viola bastarda pel gran interpret d'aquest instrument Diorisio Isorelli.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 591 (ISBN 84-239-4532-4)
# Crossocheilus

Crossocheilus és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Crossocheilus atrilimes (Kottelat, 2000)
* Crossocheilus burmanicas (Hora, 1936)
* Crossocheilus burmanicus (Hora, 1936)
* Crossocheilus cobitis (Bleeker, 1853)
* Crossocheilus diplochilus (Heckel, 1838)
* Crossocheilus gnathopogon (Weber & de Beaufort, 1916)
* Crossocheilus kalliurus (Smith, 1945)
* Crossocheilus klatti (Kosswig, 1950)
* Crossocheilus langei (Bleeker, 1860)
* Crossocheilus latius (Hamilton, 1822)
* Crossocheilus multirastellus (Su, Yang & Chen, 2000)
* Crossocheilus namlenensis (Nguyen & Doan, 1969)
* Crossocheilus nigriloba (Popta, 1904)
* Crossocheilus oblongus (Kuhl & van Hasselt a van Hasselt, 1823)
* Crossocheilus periyarensis (Menon & Jacob, 1996)
* Crossocheilus reticulatus (Fowler, 1935)
* Crossocheilus rostratus (Günther, 1868)
* Crossocheilus siamensis (Smith, 1931)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Kottelat, M. 2000. Diagnoses of a new genus and 64 new species of fishes from Laos (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Bagridae, Syngnathidae, Chaudhuriidae and Tetraodontidae). J. South Asian Nat. Hist. v. 5 (núm. 1): 37-82.
* ↑ Hora, S. L. 1936. On a further collection of fish from the Naga Hills. Records of the Indian Museum (Calcutta) v. 38 (pt 3): 317-331.
* ↑ Su, R.-F., J.-X. Yang & Y.-R. Chen 2000. A review of the Chinese species of Crossocheilus, with description of a new species (Ostariophysi: Cyprinidae). Raffles Bull. Zool. v. 48 (núm. 2): 215-221.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* uBio (anglès)
# Crossostomus chilensis

Crossostomus chilensis és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 438-548 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de Xile, i al llarg de la Terra del Foc, fins a l'Isla de los Estados (l'Argentina).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lahille F., 1908. Nota sobre los zoarcidos argentinos. An. Mus. Nac. Hist. Nat. B. Aires (Ser. 3) v. 9. 403-441.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Regan, C. T., 1913. The Antarctic fishes of the Scottish National Antarctic Expedition. Transactions of the Royal Society of Edinburgh v. 49 (pt 2, núm. 2): 229-292, Pls. 1-11.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Lloris, D. i J. Rucabado, 1991. Ictiofauna del canal Beagle (Tierra de Fuego), aspectos ecológicos y análisis biogeográfico. Publ. Espec. Inst. Esp. Oceanogr. 8, Madrid, Estat espanyol. 182 p.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.

## Bibliografia

* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB