OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Benidoleig

L'escut de Benidoleig és un símbol representatiu oficial de Benidoleig, municipi del País Valencià, a la comarca de la Marina Alta. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, mig partit i truncat. En el primer quarter, d'or, cinc gotes de porpra en sautor. En el segon quarter, de gules, tres cards d'or, ben ordenats. En el tercer quarter, d'atzur sobre dues faixes ondades d'argent, una muntanya del mateix metall carregada d'una boca de cova de sable. Per timbre, corona reial oberta. | » |
L'escut fou aprovat per Resolució de 31 de maig de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.044, de 17 de juliol de 2001.
Les gotes de porpra simbolitzen l'advocació de la Santíssima Sang, que ostenta la parròquia del poble. Al costat, les armes parlants dels Cardona, marquesos de Guadalest que foren antics senyors de Benidoleig, abans de l'abolició dels senyorius a Espanya. A sota, una al·lusió a la Cova de les Calaveres vora el riu Girona, el major atractiu del municipi.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de la Marina Alta.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 79 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 31 de maig de 2001, del Conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Benidoleig (Alacant)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.044, 17-07-2001, pàg. 16.295 [Consulta: 8 maig 2016].
# Escut de Beniparrell

L'escut de Beniparrell és un símbol representatiu oficial de Beniparrell, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Horta Sud. Té el següent blasonament:
| « | Escut partit. Al primer, d'atzur, un sol d'argent. Al segon, d'or, una lluneta bolcant, de gules. Al timbre, corona de senyor. | » |

## Història

L'escut de Beniparrell fou aprovat per Decret 3764/1963, de 26 de desembre de 1963, publicat en el BOE núm. 17 de 20 de gener de 1964.
Representa les armes d'un tal Joan Lesol de Romaní, personatge possiblement imaginari que, segons mossèn Febrer, obtingué Beniparrell com a premi de Jaume I per la conquesta de València. Febrer fa la següent descripció de l'escut en les seues Trobes (1796): «per lo qual al sol la lluna afitgì». Més tard, Fernando Patxot en Las glorias nacionales (1854) amplia aquesta descripció: «al sol sobre campo de azur añadió, partiendo el escudo, de oro un menguante de gules». En realitat, el primer senyor de Beniparrell va ser Arnau de Romaní, l'any 1258. Possiblement, Febrer i Patxot es refereixen al segon fill d'Arnau de Romaní, Berenguer de Romaní, que inicià el llinatge Llançol de Romaní, i que va ser senyor de Vilallonga, però no de Beniparrell.
L'ajuntament utilitza un escut diferent a l'oficial: en comptes d'un sol duu una rodeta d'esperó amb les puntes corbades, i per timbre una corona reial oberta.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de l'Horta Sud.

## Referències

* 1 2 «Decreto 3764/1963, de 26 de diciembre, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Beniparrell, de la provincia de Valencia, para adoptar su escudo heráldico municipal» (pdf) (en castellà). Butlletí Oficial de l'Estat, 17, 20-01-1964, pàg. 842 [Consulta: 15 octubre 2015].
* ↑ Febrer, Jaume. Trobes de mosen Jaume Febrer ... : en que tracta dels llinatges de la conquista de la Ciutat de Valencia e son Regne... (en valencià i castellà), 1796, p. 152.
* ↑ Patxot y Ferrer, Fernando. Las glorias nacionales ... (en castellà). 6, 1854, p. 912 [Consulta: 15 octubre 2015].
* ↑ Baydal Sala, Vicent. La senyoria de Beniparrell (1258-1419): Dels Romaní als Escrivà de Romaní - Beniparrell, 750 aniversari (en valencià i castellà), 2008, p. 131 [Consulta: 15 març 2023].
# Escut de Canejan

L'escut oficial de Canejan té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una església d'argent tancada de sable. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 7 de març de 1996 i publicat en el DOGC el 29 de març del mateix any amb el número 2188.
L'església és l'emblema tradicional de l'escut de Canejan; l'església d'aquest poble aranès, d'origen romànic, està dedicada a sant Sadurní.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 7 de març de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Canejan.» (pdf). DOGC núm. 2188. Generalitat de Catalunya, 29-03-1996. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Vall d'Aran
# Escut de Canet d'Adri

L'escut oficial de Canet d'Adri té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un pal vairat d'ondes d'argent i de gules acompanyat a la destra d'una creu de Sant Vicenç en forma de sautor abscís de gules i a la sinistra d'una graella de gules en pal amb el mànec a dalt. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 29 de maig de 1989 i publicat al DOGC el 12 de juny del mateix any amb el número 1154.
La creu de sant Vicenç i la graella de sant Llorenç són els atributs dels sants a qui estan dedicades les dues principals esglésies romàniques del municipi. El pal central conté les armes dels bisbes de Girona, que foren els propietaris del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Canet d'Adri.» (pdf). DOGC núm. 1154. Generalitat de Catalunya, 12-06-1989. [Consulta: 15 desembre 2012].
# Escut de Casserres

L'escut oficial de Casserres té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un castell d'or sobremuntat d'una serra d'or; la bordura de peces d'or. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 8 de setembre de 1995 i publicat al DOGC el 27 de setembre del mateix any amb el número 2107.
El castell i la serra són elements parlants al·lusius al nom de la vila. El castell de la localitat (del qual no en queda cap resta) era una fortificació important del comtat de Berga, anomenada Castrum Serris, o "el castell de les serres". La bordura és un element singularitzador per diferenciar l'escut de Casserres del de Castellserà, que presenta els mateixos elements.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 8 de setembre de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Casserres.» (pdf). DOGC núm. 2107. Generalitat de Catalunya, 27-09-1995. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Castellfollit de la Roca

L'escut oficial de Castellfollit de la Roca és un dels símbols municipals d'aquest municipi i és descrit mitjançant el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una roca de sable movent de la punta somada d'un castell obert d'or. Per timbre una corona de baró.

## Disseny

La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color vermell (gules), amb el dibuix heràldic d'una roca (roc heràldic) de color negre (sable) sortint de la part inferior de l'escut (movent de la punta) i a sobre, tocant la roca (somada), una representació heràldica d'un castell merletat, amb les seves tres torres –essent la del mig, també anomenada torre mestra, més alta que la resta–, de color groc (or), amb les portes i finestres del color del fons de l'escut (obert).
L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona nobiliària, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar els escuts dels municipis que històricament han estat cap o centre d'un principat, ducat, marquesat, comtat, vescomtat o baronia. En aquest cas, es tracta d'una corona de baró, en ser Castellfollit el cap d'una baronia feudal.

## Història

Va ser aprovat el 23 de novembre de 1987 i publicat al DOGC el 16 de desembre del mateix any amb el número 928.
El castell dalt d'un roc són les armes parlants de la vila, i fan referència també a la situació de la població dalt d'una roca basàltica. Totes aquestes figures ja sortien a l'antic escut, disposades de la mateixa manera. D'altra banda, la corona fa referència a l'antiga baronia feudal de Castellfollit.

## Vegeu també

* Bandera de Castellfollit de la Roca
* Escuts i banderes de la Garrotxa

## Referències

* ↑ «DECRET 338/1987, de 23 de novembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Castellfollit de la Roca per adoptar el seu escut heràldic municipal.» ( PDF). DOGC núm. 928. Generalitat de Catalunya, 16-12-1987. [Consulta: 25 juny 2010].
* 1 2 «DOGC 4914, decret 139/2007, de 26 de juny, pel qual es regulen la denominació, els símbols i el registre d'ens locals de Catalunya. Publicat al DOGC 4.914 de 28 de juny de 2007.». Generalitat de Catalunya, 28-06-2007.
* ↑ Antic escut de Castellfollit de la Roca
# Escut de Castelló de Rugat

L'escut de Castelló de Rugat és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de Castelló de Rugat (la Vall d'Albaida). Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. D'or, dos pals de sable. Sobre el tot, castell d'argent, maçonat i aclarit de sable. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat mitjançant Resolució de 16 de maig de 2007, del conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, publicada al DOCV núm. 5.525, d'1 de juny de 2008.
Anteriorment, entre 1967 i 2007, Castelló tingué un altre escut, que fou aprovat pel Decret núm. 2.063/1967, de 22 de juliol. Es blasonava de la manera següent:
| « | De sinople, un castell d'argent acostat de dos feixos d'or. Per timbre, una corona ducal. | » |
L'escut actual manté el castell, però en canvia la resta dels elements, així com el fons del camper. El castell és un senyal parlant tradicional relatiu al nom de la localitat. Al camper s'hi representen les armories dels Bellvís (d'or, dos pals de sable), primers senyors del poble i barons de Castelló de Rugat.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* ↑ «Resolució de 16 de maig de 2007, del Conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Castelló de Rugat» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 205, 01-06-2007, pàg. 23601 [Consulta: 19 novembre 2019].
* ↑ «Decreto 2063/1967, de 22 de julio, por le que se autoriza al Ayuntamiento de Castellón de Rugat, de la provincia de Valencia, para adoptar su escudo heráldico municipal» (pdf). Butlletí Oficial de l'Estat, 205, 28-08-1967, pàg. 12162 [Consulta: 19 novembre 2019].
# Escut de Cercs

L'escut oficial de Cercs té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un pont d'argent de quatre ulls movent dels flancs sostingut sobre un peu ondat de quatre peces d'atzur i d'argent i sobremuntat de dos pics d'or passats en sautor. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 29 de gener del 2001 i publicat al DOGC el 13 de febrer del mateix any amb el número 3326.
S'hi representa el Pont de Rabentí, sobre la riera de Peguera (simbolitzat per les faixes ondades), on va néixer l'antiga vila de Cercs. Els pics de la part superior fan referència a les mines de carbó de Cercs i Fígols, el principal recurs econòmic del municipi fins al seu tancament durant la segona meitat del segle xx.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 29 de gener de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Cercs.» (pdf). DOGC núm. 3326. Generalitat de Catalunya, 13-02-2001. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Cervera

L'escut oficial de Cervera té el següent blasonament:
    Escut caironat quarterat en sautor: al primer i quart, de gules, un cérvol d'or; al segon i tercer, d'or, quatre pals de gules. Per timbre, una corona de comte.

## Història

L'escut originari va ser aprovat el 22 d'abril de 1988, i modificat al DOGC el 22 de gener del 2018, tot i que l'inici de l'expedient de modificació per part de l'Ajuntament cerverí data del 20 de desembre del 2012.
Cervera va ser el centre d'un comtat, atorgat per Pere III el Cerimoniós. Per això el primer escut oficial de la vila, aprovat el 1988, mostrava el cérvol de gules sobre camper d'argent que és el senyal parlant dels Cervera, els comtes senyors de la vila, així com els quatre pals reials. Al cap dels anys, la Paeria va assumir com a nou escut un que incorporava el senyal parlant d'un cérvol d'or sobre camper de gules com a element propi, típic, característic i tradicional de la ciutat, en substitució de les armes de la família Cervera, tot conservant el senyal dels quatre pals, en referència a la jurisdicció reial sobre la vila.
L'escut de Cervera és un dels emblemes més antics dels documentats a Catalunya: el cérvol, com a senyal distintiu de la localitat, ja es troba en un segell de 1288. Com a curiositat, les armories cerverines es presenten duplicades, fet que també es dona en altres municipis com ara Vic, Prades o Figueres.

## Enllaços externs

* Els esmalts del senyal heràldic de Cervera
* La llegenda de l'escut de Cervera

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Segarra

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAH/45/2018, de 12 de gener, per la qual es dóna conformitat a la modificació de l'escut heràldic del municipi de Cervera.». DOGC núm. 7540. Generalitat de Catalunya, 22-01-2018. [Consulta: 28 agost 2023].
* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Cervera (Segarra).» ( PDF). DOGC núm. 1297. Generalitat de Catalunya, 25-05-1990. [Consulta: 29 gener 2017].
# Escut de Cervià de Ter

L'escut oficial de Cervià de Ter té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una cérvola d'or. Per timbre una corona de comte.

## Història

Va ser aprovat el 9 de setembre de 1991 i publicat al DOGC el 2 d'octubre del mateix any amb el número 1500.
La cérvola és un símbol parlant tradicional, referent al nom de la localitat. La corona fa al·lusió al fet que els senyors de Cervià, en la persona de Ramon de Xetmar i de Meca, van esdevenir comtes el 1707.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Cervià de Ter.» (pdf). DOGC núm. 1500. Generalitat de Catalunya, 02-10-1991. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Colomers

L'escut oficial de Colomers té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un colom contornat d'atzur perxat sobre una branca de sinople movent del cantó sinistre de la punta. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 28 de setembre de 1984 i publicat al DOGC el 14 de novembre del mateix any amb el número 485.
El colom damunt la branca d'arbre és un senyal parlant tradicional referent al nom del poble. Està documentat al segle ix com Columbarios amb el sentit de «lloc on es crien coloms».

## Referències

* ↑ «DECRET 318/1984, de 28 de setembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Colomers per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 485. Generalitat de Catalunya, 14-11-1984. [Consulta: 7 juny 2009].
* ↑ Bofarull i Terrades, Manuel. Origen dels noms geogràfics de Catalunya: Pobles, rius, muntanyes, etc.. Barcelona: Millà, 1991, p.80. ISBN 84-7304-186-0.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Empordà
# Escut de Cornellà de Llobregat

L'escut oficial de Cornellà de Llobregat té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, quatre pals de gules; ressaltant sobre el tot un corn de caça d'atzur cordonat de sable. Per timbre una corona mural de ciutat.

## Història

Va ser aprovat el 12 de juliol de 1988 i publicat al DOGC el 29 de juliol del mateix any amb el número 1024.
El corn és el senyal parlant tradicional de la ciutat. Els quatre pals de l'escut de Catalunya recorden que Cornellà estigué sota jurisdicció reial des del segle xiii, i de fet fou incorporat al territori de la ciutat de Barcelona, centre de la Cort.

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Cornellà de Llobregat.» (pdf). DOGC núm. 1024. Generalitat de Catalunya, 29-07-1988. [Consulta: 26 desembre 2012].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat
# Escut de Cubelles

L'escut oficial de Cubelles (Garraf) té el següent blasonament:
    Escut caironat: 1r. de sinople, un castell d'or tancat de gules; 2n. d'or, 4 pals de gules. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 15 de gener de 1993 i publicat al DOGC el 25 de gener del mateix any amb el número 1699.
S'hi veu el castell de Cubelles, que fou una possessió dels reis. Per aquesta raó es representen els quatre pals de les armes reials de Catalunya a l'escut de la vila, que va esdevenir «carrer de Barcelona» (cosa que implicava que tenia els mateixos privilegis que la ciutat comtal) l'any 1418.
Està relacionat amb l'escut de Vilanova i la Geltrú.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Garraf
* Bandera de Cubelles

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 15 de gener de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Cubelles.» (pdf). DOGC núm. 1699. Generalitat de Catalunya, 25-01-1993. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Càrcer

L'escut de Càrcer és un símbol representatiu oficial utilitzat per l'ajuntament del municipi valencià de Càrcer (Ribera Alta). Té el següent blasonament:
| « | En forma d'escut espanyol truncat, esmaltat en el quarter superior els pals d'Aragó i en l'inferior les primitives de la Casa de Querol, adoptades pel llinatge Cucaló en Sagunt, Segorb i València: D'argent, una graula de sable, passant, amb les ales abaixades, perfilat cap a la destra del blasó. El tot coronat amb la reial aragonesa, igual a la reial espanyola, però sense cap diadema. | » |

## Història

El ple de l'Ajuntament va presentar un projecte d'escut municipal per a la seua oficialització al Ministeri de la Governació. La Reial Acadèmia de la Història (RAH) va aprovar un informe favorable el 21 de gener de 1955. Aquest informe anava signat per V. Castañeda. El Consell de Ministres va aprovar l'escut oficial «en la forma expuesta por la Real Academia de la Historia» [sic] per Decret d'11 de març de 1955, publicat al BOE núm. 86 de 27 de març i al núm. 88 de 29 de març de 1955.
No obstant això, l'Ajuntament utilitzà un escut diferent i no fou fins a l'any 2017, 62 anys després, que començà a utilitzar l'escut oficial. L'escut que utilitzà l'ajuntament fins 2017 tenia el següent blasonament:
| « | L'escut de Càrcer adopta forma d'ogiva, truncat. Al primer quarter, en camper d'or, els quatre pals de gules. Al segon quarter, en camper de sinople, tres escudets de gules amb una franja d'or, disposats 2 i 1. Per timbre, una corona reial oberta. Va ornamentat amb llambrequins de sinople. | » |
El camper de sinople amb tres escudets de gules amb una franja d'or, que hi apareix en un dels escuts, són les armes dels Eslava, en record de Pere Martínez Eslava, baró de Càrcer el 1437. La graula, proposada per la RAH, és l'escut dels Cucaló, en record de Josep Cucaló, senyor territorial que va repoblar Càrcer el 1610 després de l'expulsió dels moriscs.

## Referències

* 1 2 3 Castañeda, V «Informes oficiales. Escudo del Ayuntamiento de Cárcer (Valencia)» (en castellà). Butlletí de la Reial Acadèmia de la Història, Tomo 138 - Quadern 1, gener-març 1956, pàg. 7-8.
* ↑ «Decreto de 11 de marzo de 1955 por el que se autoriza al Ayuntamiento de Cárcer (Valencia) para crear el Escudo de Armas de la Villa» (pdf) (en castellà). Butlletí Oficial de l'Estat, 86, 27-03-1955, pàg. 2.006 [Consulta: 13 abril 2016].
* 1 2 «Decreto de 11 de marzo de 1955 por el que se autoriza al Ayuntamiento de Cárcer (Valencia) para crear el Escudo de Armas de la Villa» (pdf) (en castellà). Butlletí Oficial de l'Estat, 88, 29-03-1955, pàg. 2.031 [Consulta: 13 abril 2016].
* ↑ Gimeno Royo, Ramón. «Càrcer» (en castellà), 2017.
* ↑ Es pot observar l'escut de Càrcer al seu web: www.carcer.es

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià
# Escut de Fanzara

L'escut de Fanzara és l'escut d'armes oficial representatiu del municipi de Fanzara, al País Valencià, comarca de l'Alt Millars. Té el següent blasonament oficial:
| « | Escut quadrilong de punta redona. Truncat. Al primer quarter, en camp de sinople, un castell d'or, maçonat i aclarit de sable. Al segon, en camp d'argent, tres ones d'atzur. Per timbre, corona reial oberta, tradicional al Regne de València. | » |

## Història

L'escut de Fanzara va ser aprovat per resolució del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua de 29 d'octubre de 2014, publicada al Diari Oficial de la Comunitat Valenciana núm. 7423 de 15 de desembre de 2014. El projecte original de l'ajuntament, aprovat pel ple municipal el 30 de març de 2012, incloïa a més el Senyal Reial.
El castell del primer quarter representa el castell de Mazerol, també conegut com a el Castellet de Fanzara. Les ones d'atzur simbolitzen la importància de l'aigua per a la població, i en especial el riu Millars.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Millars.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* 1 2 «Resolució de 29 d'octubre de 2014, del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, per la qual s'aprova l'escut del municipi de Fanzara». Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, 7423, 15-12-2014 [Consulta: 31 març 2021].
* 1 2 3 «Fanzara». A: Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana. València: Generalitat Valenciana, 2019, p. 110. ISBN V-3574-2019 [Consulta: 31 març 2021].
* ↑ Ajuntament de Fanzara. «Informació pública de l'aprovació de l'escut municipal». Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, 6756, 18-04-2012 [Consulta: 31 març 2021].
* 1 2 «Nuevo escudo oficial de Fanzara». A: Boletín Informativo : Fanzara, 400 años de la Repoblación. Ajuntament de Fanzara, 2012, p. 8 [Consulta: 31 març 2021].
# Escut de Folgueroles

L'escut oficial de Folgueroles té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, un muntant d'argent acompanyat d'una flor de lis d'argent. Per timbre, una corona de poble.

## Història

Va ser aprovat oficialment per la Direcció General d'Administració Local del Departament de Governació i Relacions Institucionals de la Generalitat de Catalunya el 21 de gener del 2011 i publicat al DOGC número 5.814 el 9 de febrer del mateix any. El Ple de l'Ajuntament l'havia aprovat prèviament el 2 de novembre del 2010.
A l'escut s'hi representen la mitja lluna i la flor de lis, dos dels atributs tradicionals de Maria, patrona de la localitat i titular de la parròquia del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/297/2011, de 21 de gener, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Folgueroles.» (pdf). DOGC núm. 5814. Generalitat de Catalunya, 09-02-2011. [Consulta: 10 febrer 2011].
# Escut de Fonollosa

L'escut oficial de Fonollosa té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una creu del Calvari angulada de 4 claus s'or, acompanyada de 2 cards de 3 flors d'or, un a cada costat. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 18 de desembre de 1986 i publicat al DOGC el 2 de febrer de l'any següent amb el número 798.

## Referències

* ↑ «DECRET 374/1986, de 18 de desembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Fonollosa per adoptar el seu escut heràldic municipal» (pdf). DOGC núm. 798. Generalitat de Catalunya, 02-02-1987. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Bages