OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Primitivo Peire Cabaleiro

Primitivo Peire Cabaleiro (n. 1880) va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra civil.

## Biografia

Nascut el 23 de novembre de 1880, va ser militar de carrera. Va arribar a ser ajudant militar del capità general de la III Regió Militar.
El juliol del 1936 es trobava destinat a Castelló de la Plana com a cap del Batalló de metralladores núm. 3 i comandant militar de la plaça, ostentant el rang de tinent coronel. Oposat a la revolta militar, Peire va aconseguir evitar que no es produís cap conat de rebel·lió a Castelló. A mitjan setembre va formar a Llevant l'anomenada Columna Peire amb forces del seu batalló de metralladores i de petites milícies de partit. Aquesta força va marxar cap al Front de Terol, on va arribar a intervenir en diverses accions. A la fi d'octubre d'aquest any Peire seria substituït al capdavant de la Columna pel capità Isidoro Serrano.
Va arribar a ser governador militar d'Almeria. Al maig de 1937 va ser nomenat comandant de la 44a Divisió, unitat amb la qual va intervenir en la batalla de Belchite. En 1938, després de les derrotes republicanes al Front d'Aragó, va ser designat comandant d'un centre de recuperació de tropes escampades; posteriorment, seria nomenat governador militar d'Igualada. Després del final de la contesa es va exiliar a França, al costat d'altres dels seus companys militars.

## Referències

* ↑ Lull, 1998, p. 228.
* ↑ Martínez Bande, 2007, p. 431.
* 1 2 Alpert, 2013, p. 346.
* ↑ Maldonado, 2007, p. 66.
* 1 2 Mainar, 1998, p. 45.
* ↑ Gabriel, 2011, p. 335.
* ↑ Romero García, 2001, p. 420.
* ↑ Quirosa-Cheyrouze, 1986, p. 192n.
* ↑ Engel, 1999, p. 306.
* ↑ Téllez, 1996, p. 65.
* ↑ Segovia, 2000, p. 70.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Gabriel, Pere. Historia de la UGT IV. Un sindicalismo en guerra (1936-1939). Siglo XXI de España Editores, 2011.
* Engel, Carlos. Historia de las brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Almena Ediciones, 1999.
* Lull, Enrique. Jesuitas y pedagogía: el Colegio San José en la Valencia de los años veinte. Madrid: UPCO. ISBN 84-89708-16-9.
* Mainar, Eladi. De milicians a soldats. Les columnes valencianes en la Guerra Civil Espanyola (1936-1939). Universidad de Valencia, 1998. ISBN 84-370-3349-7.
* Maldonado, José M.ª. El frente de Aragón. La Guerra Civil en Aragón (1936–1938). Mira Editores, 2007. ISBN 978-84-8465-237-3.
* Martínez Bande, José Manuel. Los años críticos: República, conspiración, revolución y alzamiento. Madrid: Encuentro, 2007. ISBN 84-306-0487-1.
* Quirosa-Cheyrouze, Rafael. Política y guerra civil en Almería. Cajal, 1986.
* Romero García, Eladi. Itinerarios de la guerra civil española. Guía del viajero curioso. Laertes, 2001.
* Segovia, Rafael. Misión de Luis I. Rodríguez en Francia. La protección de los refugiados españoles, julio a diciembre de 1940. Colegio de México, 2000.
* Téllez, Antonio. La red de evasión del grupo Ponzán: anarquistas en la guerra secreta contra el franquismo y el nazismo (1936-1944). La Lletra SCCL Virus, 1996.
# Ramon Capdevila Masana

Ramon Capdevila Masana (14 de gener de 1790 - Madrid, 10 de desembre de 1846), fou un eminent metge militar, cirurgià i catedràtic del Reial Col·legi de Cirurgia de Barcelona i del Reial Col·legi de Medicina de San Carlos de Madrid.
Encara estudiava quan va ser nomenat practicant de l'exèrcit durant la guerra del Francès Guerra del Francès, a l'acabar la qual renaudó seus estudis i es va llicenciar, ingressant de nou en l'exèrcit com a cirurgià de l'regiment de Ferran VII. En 1819 va fixar la seva residència a Madrid i va guanyar en brillant oposició la càtedra de terapèutica mèdica del Col·legi de Sant Carles que va exercir fins a la seva mort.
Va aconseguir molta fama com pràctic i professor i el govern li va comissionar per estudiar i analitzar les aigües medicinals de Navasferio, encarregant-li el 1830 de visitar els malalts á conseqüència d'una epidèmia desenvolupada a la presó de Madrid. El 1835 va revisar l'estat sanitari de l'exercit del Nord, durant la guerra civil, motiu pel qual servei el govern el va nomenar consultor honorari del cos de Sanitat militar, sent nomenat en 1845 director general de l'esmentat cos, amb la categoria de brigadier de l'exèrcit.
Va ser a més individu i president de la Reial Acadèmia de Medicina de Madrid, conseller d'Instrucció pública, vocal de Consell de Sanitat i de la Junta de Sanitat de Madrid i individu de diverses societats nacionals i estrangeres.
Amb data 20 de setembre de 1846, la reina Isabel II el nomena director general del Cos de Sanitat Militar.

## Obra

* Elementos de terapèutica y matèria mèdica, que va ser de text per espai de molts anys en el Col·legi de Sant Carles i de la qual es van fer sis edicions, la segona en 1825 (Madrid), i Lecciones de Principios de Quimica (Madrid, 1831).

## Bibliografia

* Miguel de la Plata, Estudios biográfico-bibliográficos de la Medicina militar española, Enciclopèdia Espasa Volum núm. 11, pàg. 419. (ISBN 84-239-4511-1)
* ↑ {I}https://dbe.rah.es/biografias/10533/ramon-capdevila-masana
* ↑ {II}https://dbe.rah.es/biografias/10533/ramon-capdevila-masana
# Hazeus

Hazeus és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Hazeus elati (Goren, 1984)
* Hazeus maculipinna (Randall & Goren, 1993)
* Hazeus otakii (Jordan & Snyder, 1901)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Goren, M., 1984. A new species of Oplopomops (Smith, 1959) from Elat, northern Red Sea (Pisces: Gobiidae). Senckenbergiana Biologica v. 65 (núms. 1/2): 19-23.
* ↑ Randall, J. E. & Goren, M., 1993. A review of the gobioid fishes of the Maldives. Ichthyological Bulletin of the J. L. B. Smith Institute of Ichthyology Núm. 58: 1-37.
* ↑ Jordan, D. S. & Snyder, J. O., 1901. A review of the gobioid fishes of Japan, with descriptions of twenty-one new species. Proceedings of the United States National Museum v. 24 (núm. 1244): 33-132.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Pease 1

Pease 1 (NGC 7078 AC 10, Kustner 648, IRES 21274+1156) és una nebulosa planetària descoberta fotogràficament el 1928 dins del cúmul globular M15 per l'astrònom nord-americà Francis Pease; és una de les quatre descobertes fins a la data (2006) en un cúmul globular. Està situada a 21 h 29 m 59,38 s d'ascensió recta i +12º 10' 27,5" de declinació (2000.0).
Catalogada com una estrella per l'astrònom alemany Friedrich Kustner el 1921, telescòpicament apareix amb un diàmetre de només 2"; s'ha demostrat que està situada realment en M15, ja que es desplaça a la mateixa velocitat radial que el cúmul (se'ns aproxima a 140,6 km/s, una mica més de 506.100 km/h). Telescòpicament apareix com una diminuta taca borrosa tot just perceptible; és visible amb qualsevol telescopi a partir dels 150-200 mm d'obertura; degut al fet que està formada per gasos, és més perceptible si s'utilitza un filtre nebular. La seva magnitud en banda B (filtre blau) és igual a la 13,39, la magnitud en banda V (filtre verd) és 14,06; el seu índex de color B-V és igual a -0,67.
El telescopi espacial Hubble va realitzar el 1998 un estudi detallat de la nebulosa i demostrà que les principals línies d'emissió estan produïdes per l'oxigen (O III), l'hidrogen (H Alfa) i el nitrogen (N II). L'estrella central, amb una temperatura pròxima a 40.000 K, va ejectar la nebulosa fa uns 4.000 anys.

## Referències

* Der kugelfoermige Sternhaufen Messier 15, 1921, Friedrich Kustner, Veröffentlichungen der Universitäts-Sternwarte zu Bonn, No. 15, Bonn.
* F. G. Pease, «A planetary nebula in the globular cluster Messier 15», Publications of the Astronomical Society of the Pacific, 40, núm. 237, p. 342 (1928).
* D. R. Alves, H. E. Bond, M. Livio, «Hubble Space Telescope Observations of the Planetary Nebula K648 in the Globular Cluster M15», The Astronomical Journal, 120:4, p. 2044-2053 (2000)

## Referències

* ↑ David J. Frew «The planetary nebula Abell 48 and its [WN] nucleus» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 22-03-2014, pàg. 1345–1364. DOI: 10.1093/MNRAS/STU198.
* ↑ Eva Gloria Villaver Sobrino «The Magellanic Cloud Calibration of the Galactic Planetary Nebula Distance Scale» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 10-12-2008, pàg. 194–202. DOI: 10.1086/592395.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Giovanni Catanzaro «Hubble space telescope and ground-based spectroscopy of K648 in M15» (en anglès). Astronomical Journal, 2001, pàg. 1538–1544. DOI: 10.1086/322178.
* 1 2 Albert K. H. Kong «The X-ray source population of the globular cluster M15: Chandra high-resolution imaging» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1, 06-01-2005, pàg. 325–332. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2004.08652.X.
* ↑ «Hubble Space Telescope Observations of the Planetary Nebula K648 in the Globular Cluster M15» (pdf) (en anglès). Cornell University Library. [Consulta: 2 gener 2014].

## Enllaços externs

* Pease 1 en M15 SED (anglès)
* Carta de localització de Pease 1 Arxivat 2006-06-20 a Wayback Machine. (anglès)
* Dades astronòmiques de Pease 1 i Bibliografia (anglès)
# Mugilogobius duospilus

Mugilogobius duospilus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des d'Indonèsia fins a Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua New Guinea.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hazeus otakii

Hazeus otakii és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 20-35 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Snyder J. O., 1901. A review of the gobioid fishes of Japan, with descriptions of twenty-one new species. Proceedings of the United States National Museum v. 24 (núm. 1244). 33-132.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Snyder, J. O., 1901. A review of the gobioid fishes of Japan, with descriptions of twenty-one new species. Proceedings of the United States National Museum v. 24 (núm. 1244): 33-132.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Kuo, S.-R. i K.-T. Shao, 1999. Species composition of fish in the coastal zones of the Tsengwen estuary, with descriptions of five new records from Taiwan. Zool. Stud. 38(4):391-404.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Mugilogobius tagala

Mugilogobius tagala és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a les Illes Ryukyu, les Filipines i Micronèsia.

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino 1984. The fishes of the Japanese Archipelago. Vol. 1. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 437 p.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Heinrich Grünfeld

Heinrich Grünfeld (Praga, 1855 – Berlín, 1931) fou un violoncel·lista bohemi, era germà d'Alfred que també fou un pianista i compositor famós.
Estudià en el Conservatori de Praga i a Viena i de 1876 a 1884 fou professor de violoncel de l'Acadèmia Kullak de Berlín, formant part des del 1886 de l'orquestra reial.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 1441 (ISBN 84-239-4526-X)
# Serra de Cardó

La Serra de Cardó és una formació muntanyosa que forma part de la Serralada Prelitoral, al Baix Ebre.

## Particularitats

Forma, juntament amb la Serra del Boix, el Massís de Cardó. Aquest encaixa al nord i a l'est la cubeta de Móra (Ribera d'Ebre i Priorat), i tanca, passada la plana del Burgar (el seu límit oriental), la Serra de Tivissa (Ribera d'Ebre); a l'oest davalla fins a l'Ebre, i al sud i al sud-est és continuada per les serres de la Capcida i del Boix i els morrals del Cantdelgall o morral de les Nines i de Cabrafeixet i el Montaspre, i al sud del coll d'Alba, per la serra de Collredó, amb les quals constitueix l'anomenat bloc de Cardó.
L'abrupta Vall de Cardó, oberta vers el nord-oest i continuada per la vallada de Costumà, és drenada pel barranc de Cardó, afluent, per l'esquerra, de l'Ebre, poc abans de Benifallet.
La carena culmina a la Creu de Santos (942 m); altres cims importants són la punta de l'Agulla (687 m) i la Picossa (766 m). La serra és travessada per antics camins al coll de Murtero, vers Tivenys i Tortosa, i als portells de Xàquera i de Cosp (o portell de Cardó), vers Rasquera i Móra d'Ebre, fa alhora de partió d'aigües entre l'Ebre i la mar.
Les serres de Cardó-Boix han estat incloses dintre del Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya. En plena serra dintre del terme municipal de Benifallet però amb accés des de Rasquera hom hi troba l'antic balneari de Cardó que en l'actualitat es troba en procés de transformació en centre hoteler.

## Clima

El clima és mediterrani (14 °C de mitjana anual) amb pluges intermèdies (650-700 mm de mitjana anual).

## Llocs d'interès

* Balneari de Cardó, monestir de les Carmelites edificat el 1606 i rehabilitat durant el segle xix com a balneari.

## Referències

* ↑ «Serra de Cardó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Serra de Cardó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Serra de Cardó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Serra de Cardó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Calvet, Jordi «Aigües divines». Sàpiens [Barcelona], núm. 64, 2-2008, p. 55. ISSN: 1695-2014.
# Josep Maria López-Picó

Josep Maria López-Picó (Barcelona, 14 d'octubre de 1886 - Barcelona, 18 de maig de 1959) fou un poeta i editor català.

## Biografia

Josep Maria López-Picó va néixer al carrer de les Jonqueres, Barcelona, fill de Manuel López Martínez, de Barcelona, i de la seva esposa Dolors Picó Reig, natural també de Barcelona.
Es llicencià en lletres a la Universitat de Barcelona, i fou funcionari de la Diputació de Barcelona i secretari perpetu de la Societat Econòmica d'Amics del País. Molt amic de Josep Carner i mestre de Carles Riba, fundà, amb Joaquim Folguera i Poal, La Revista i la col·lecció «Publicacions de La Revista», i així mateix col·laborà amb Un enemic del poble. El 1933 ingressà a l'Institut d'Estudis Catalans i el 1948 a l'Acadèmia de Bones Lletres. Un dels seus poemes serví a José Ortega y Gasset per a formular la teoria de la metàfora. Rebé influència d'Ausiàs March i dels simbolistes francesos, els seus temes preferits eren el déu personal i tutelar, l'amor, la llar i la casolaneria, l'amistat, la pàtria sense abrandaments i l'ètica ideal de l'home. Després de la Guerra Civil Espanyola es deixà influir per Paul Claudel i la seva poesia fou més apologètica i teològica. Quant a la prosa, és molt influïda per Eugeni d'Ors, aplega notes, articles i epistolaris.
Va morir l'any 1959 i està enterrat, juntament amb la seva esposa, al cementiri de Vallirana.

## Obres
### Poesia

* Intermezzo galant (1910)
* Turment-frument (1910)
* Poemes del port (1911)
* Amor, senyor (1912)
* Epigramata (1915)
* L'ofrena (1915)
* Cants i al·legories (1917)
* El meu pare i jo (1920)
* Septenari de maig (1921)
* Popularitat (1922)
* La nova ofrena (1922)
* Elegia (1925)
* Invocació secular (1926)
* Epitalami (1931)
* Epigrama barceloní de maig (poema presentat als Jocs Florals de Barcelona de 1933)
* Museu: O.P. XXVIII (1934)
* Variacions líriques (1935)
* Epifania (1936)
* Poblet (premi de l'Englantina d'or als Jocs Florals de Barcelona de 1936)
* Via Crucis (1947)
* Maria Assumpta (1947)
* Job (1948)
* Oda a Roma (1950)
* El mirall de Déu (1951)

### Prosa

* Moralitats i pretextos (1917)
* L'home del qual es parla (1922)
* A mig aire del temps (1933)
* Lleures del pensament (1935)
* Dietari 1929-1959 (Ed. de Joan de Déu Domènech. Barcelona: Curial-PAM, 1999)

## Referències

* ↑ «Josep Maria López-Picó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1886, número de registre 5278 del Jutjat de Sant Pere.
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques, any 1933, document 128

## Enllaços externs

* «Josep Maria López-Picó». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* «Josep Maria López-Picó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Josep López i Batllori - Galeria de Metges Catalans
# Heinrich Hugo Pierson

Heinrich Hugo Pierson (Oxford, Regne Unit, 12 d'abril de 1815 - Leipzig, Alemanya, 28 de gener de 1873) fou un compositor anglès.
Feu els estudis literaris en el Col·legi d'Harrow i després els de medicina a Londres, però Pierson, que tenia una verdadera passió per la música, havia après sense mestre aquell art, i a partir de 1835 decidí dedicar-se a la per complet a la música, traslladant-se a París, on va rebre lliçons de Paer.
Tornat a París, es llicencià en ciències físiques, i el 1839 anà a Alemanya, on perfeccionà els coneixements musicals. El 1844 se li'n donà la càtedra de música de la Universitat d'Edimburg, que abandonà als dos anys per tornar a Alemanya, on residí quasi senes interrupció fins al final de la seva vida.

## Obres principals

* Der Elfensieg, òpera (Brünn, 1845)
* Leila, òpera (Hamburg, 1848)
* Contarini, òpera (Hamburg, 1872)
* Fenice, òpera, que no es representà fins deu anys després de la seva mort (Dessau, 1883)
* Jerusalem, oratori (Norwich, 1852)
* Hezekiah, oratori (Norwich, 1869)
* La música per la segona part del Faust, alguns dels quals fragments s'executaren a Norwich el 1857: Hamlet, marxa fúnebre,
* Macbeth, simfonia,
* Obertura romàntica,
* Juli Cèsar, obertura
* Romeu i Gulietta, obertura,
Cants d'església, lieder, etc. va traduir a l'anglès els Beethovens Studien im Generalbass, de Seyfried (1853).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44. pàg. 796 (ISBN 84-239-4544-8)
# Josep Maria Pascual i Soler

Josep Maria Pascual i Soler (Arenys de Mar, 1843 - Londres, 1928) fou un periodista i crític musical català.
Conegut com en Pasqualet, Josep Pasqual era crític d'art del diari La Vanguardia, especialitzat en funcions d'òpera del Gran Teatre del Liceu. Els seus articles - i crítiques - sobre música eren els més llegits. A més, cal atribuir-li el descobriment de Conxita Supervia, una de les mezzosopranos més famoses de Catalunya, que actuà al Liceu, al Palau de la Música Catalana i altres principals teatres d'òpera del món.
Josep Pasqual escrigué també a La Renaixença, on publicà un article molt crític amb el nou rector (aleshores Mn. Josep Rigau) de la parròquia de Santa Maria d'Arenys. Visqué els darrers anys de la seva vida a Londres. Morí als 80 anys.
Molt vinculat als cercles republicans de l'època, esdevingué crític musical de la Gaceta de Cataluña i de La Publicidad, on intentà conciliar la tradició de l'òpera italiana, de la qual fou un gran entès i defensor, amb l'arribada dels nous corrents wagnerians. Estigué molt relacionat amb el Liceu de Barcelona, gestionà l'estrena del Falstaff i intervingué activament per aconseguir actuacions d'intèrprets famosos a Barcelona. Ramon Casas li va dedicar un retrat, avui conservat al MNAC.

## Referències

* ↑ «Josep Maria Pascual i Soler». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ (Mendoza, 1995), núm. 156

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg exposició MNAC). ISBN 84-8043-009-5.