OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nibea squamosa

Nibea squamosa és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 65 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic occidental central: Nova Guinea i el nord d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Thompson W. F., 1911. A review of the sciaenoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 39 (núm. 1787). 241-261.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Sasaki, K., 1992. Two new species of Nibea (Sciaenidae) from northern Australia and Papua New Guinea. Japanese Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 1): 1-7.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 394 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Sasaki, K., 2001. Sciaenidae. Croakers (drums). p.3117-3174. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Volum 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). Roma, FAO. pp. 2791-3380.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Aurel Popovic

Aurel Popovici (Lugoj, 16 d'octubre de 1863 - Ginebra, 9 de febrer de 1917) va ser un polític i jurista romanès.
Nascut a la regió multiètnica de Banat, part de l'Imperi Austrohongarès, va estudiar primer a les escoles de Brașov i Beiuş, i per estudiar medicina es va traslladar a Viena i a Graz,
Juntament amb altres intel·lectuals romanesos del Partit Nacional Romanès va signar el memoràndum de Transsilvània (1892), un document on es demanava la igualtat de drets per a les persones de llengua romanesa de la regió, respecte de la prevaricant minoria hongaresa i el fi dels intents de hongarització de l'àrea.
L'any 1906 va proposar la federació de la monarquia austrohongaresa, amb la presentació del projecte dels Estats Units Gran Àustria.
Va ser enterrat al cementiri del costat de l'església de Sant Nicolau de Brașov.
# Tianhuixinita

La tianhuixinita és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

La tianhuixinita és un òxid de fórmula química (MoO₃)₃·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema hexagonal. És l'equivalent però menys hidratat de la raydemarkita i la sidwil·lita, i més hidratat de la molibdita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: number 22722, i al projecte RRUFF, amb el número de mostra: R220024.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les mines de Poe, situades al districte miner de Cookes Peak, dins el comtat de Luna (Nou Mèxic, Estats Units). Aquestes mines són l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tianhuixinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 gener 2023].
* 1 2 Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 7 gener 2023].
# Niccolò di Giovanni

Niccolò di Giovanni (Gènova, 1804 - Parma, 1856) violinista i compositor italià.
Més que com a compositor excel·lí com a notable violinista i director d'orquestra, assolint a ser un dels primers del seu temps. El duc de Parma li confià la direcció del teatre ducal d'aquella ciutat, en la que aconseguí gran celebritat.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 844. (ISBN 84-239-4526-X)
# Hyphessobrycon saizi

Hyphessobrycon saizi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Meta.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Géry, J. 1964. Preliminary description of seven new species and two new genera of characoid fishes from the Upper Rio Meta in Colombia. Trop. Fish Hobby. v. 13 (núm. 4, Jan.): 25-32, 41-48.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Pero de Magalhães Gândavo

Pêro de Magalhães Gândavo (Braga, 1540 — 1580) fou un historiador i cronista portuguès. Fill de pares flamencs de la ciutat de Gant d'aquí el seu cognom de Gândavo, nasqué a Braga en data incerta, probablement al voltant de 1540. Fou professor de llatí i portuguès del nord de Portugal.

## Referències

* ↑ Carneiro Araújo, Sarissa «A história (1576) De Pero De Magalhães Gândavo: Notas Para Uma Releitura Desde a retórica E a gramática» (en portuguès brasiler). Locus: Revista De História, vol. 2, núm. 15, 2010.
* ↑ «Pero Magalhaes Gandavo» (en portuguès brasiler). Universidade Federal de Campina Grande. Arxivat de l'original el 2008-06-11. [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ «CADEIRA 39. Pero Magalhães de Gandavo» (en portuguès brasiler). Patronos. Instituto Histórico e Geográfico de Santos. [Consulta: 23 juliol 2023].
# Hyphessobrycon scutulatus

Hyphessobrycon scutulatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 37 - 38.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Tapajós (Brasil).

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lucena, C. A. S. de. 2003. New characid fish, Hyphessobrycon scutulatus, from the rio Teles Pires drainage, upper rio Tapajós system (Ostariophysi: Characiformes: Characidae). Neotropical Ichthyol. v. 1 (núm. 2): 93-96.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Josef Posipal

Josef Posipal (Lugoj, 20 de juny de 1927 - Hamburg, 21 de febrer de 1997) fou un futbolista alemany de la dècada de 1950.
Fou 32 cops internacional amb la selecció alemanya amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1954. Pel que fa a clubs, defensà els colors de SV Arminia Hannover, i Hamburger SV.

## Referències

* ↑ Josef Posipal - Nationalspieler von Deutschland - Nationalmannschaft 1956 - Fussballdaten - Die Fußballdatenbank. Fussballdaten.de. Consultat el 2013-10-27.
* ↑ Jupp Posipal. Weltfussball.de. Consultat el 2013-10-27.
* ↑ «German Soccer Personalities». abseits-soccer.com. Arxivat de l'original el 2008-12-22. [Consulta: 9 febrer 2018].
# Siphamia jebbi

Siphamia jebbi és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 2,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical que viu entre 14 i 29 m de fondària a les aigües protegides de llacunes i badies.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia, Indonèsia, Papua Nova Guinea i Tonga.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Weber M., 1909. Diagnosen neuer Fische der Siboga-Expedition. Notes Leyden Mus. v. 31 (note 4). 143-169.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Allen, G. R., 1993. Cardinalfishes (Apogonidae) of Madang Province, Papua New Guinea, with descriptions of three new species. Rev. Fr. Aquariol. v. 20 (núm. 1): 9-20.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Siphamia jebbi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* 1 2 Allen, G. R., 1993.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Allen, G.R. i P.L. Munday, 1994. Kimbe Bay rapid ecological assessment: the coral reefs of Kimbe Bay (West New Britain, Papua New Guinea), Volum 3: Fish diversity of Kimbe Bay. The Nature Conservancy, South Pacific program Office, Auckland, Nova Zelanda. 107 p.
* ↑ Randall, J.E., J.T. Williams, D.G. Smith, M. Kulbicki, G.M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann, 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Karl Joseph Birnbach

Karl Joseph Birnbach (Köpernick, Neisse, 9 de setembre de 1751 - Berlín, 29 de maig de 1805) fou un organista i compositor alemany.
Dotat d'extraordinàries facultats per la música, als 15 anys ja era professor; entrà en l'orquestra del comte Hoym, de Breslau, passant després a la capella de l'arquebisbe; a la mort del prelat es suprimí la plaça, que se'l hi havia donat en vitalici, pel qual va sostenir un plet sorollós amb els hereus, perdent els diners de l'import del que li devien.
Caigut en la indigència marxà a Berlín, on entrà en la capella reial, i a més exercia de professor tenint entre els seus alumnes en Vogel, i després ocupà la direcció del teatre de Breslau. Va compondre les òperes Safira i La muller del pescador, i nombroses obres de concert: algunes d'elles es varen imprimir.
Un dels seus fills, Joseph Benjamin Heinrich, nascut a Breslau el 1793, despuntà com a pianista; va escriure moltes obres per a piano i el tractat d'harmonia Der vollkommene Componist (Berlín, 1832).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 935 (ISBN 84-239-4508-1)
# Nicola Bassi

Nicola Bassi (Nàpols, 1767 - Vicenza, 1825) fou un baix d'òpera bufa italià.
Treballà amb molt d'èxit durant vint-i-cinc anys en els teatres de Milà, Venècia i altres ciutats d'Itàlia, i el 1808 es traslladà a París, malgrat que aquest fet no està comprovat.
Considerat per Stendhal com el millor baix bufo del moment. Va crear Michele Gamautte a Margherita d'Anjou. Era el germà de la contralt Carolina Bassi.
Bassi es donà conèixer també com a compositor, i d'ell se'n publicaren moltes àries a Milà, Venècia i París.

## Referències

* ↑ Letellier, Robert Ignatius. The Diaries of Giacomo Meyerbeer: 1791-1839. Fairleigh Dickinson Univ Press, 1999, p. 95. ISBN 9780838637890.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 1091 (ISBN 84-239-4507-3)
* Treballs per o sobre Nicola Bassi en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Rocky Mountain High (àlbum)

Rocky Mountain High és el sisè àlbum d'estudi publicat pel cantautor nord-americà John Denver, que va aparèixer el setembre de 1972. Va ser el seu primer àlbum que va entrar al Top 10 dels Estats Units (núm. 4), impulsat pel senzill "Rocky Mountain High", i a més va arribar al núm. 11 al Regne Unit i núm. 1 al Canadà. La fotografia de la portada de l'àlbum va ser presa a Slaughterhouse Falls, Rio Grande Trail , Aspen, Colorado.

## Llista de temes
### Cara A

* "Rocky Mountain High"
* "Mother Nature's Son"
* "Paradise"
* "For Baby (For Bobbie)"
* "Darcy Farrow"
* "Prisoners"

### Cara B

* "Goodbye Again"
* "Season Suite: Summer, Fall, Winter, Late Winter, Early Spring, Spring"

## Referències

* ↑ «RPM Top 100 Albums - April 21, 1973».
* ↑ «Musical Maps».
# Quarteta

En mètrica catalana, una quarteta és l'estrofa que té quatre versos d'art menor (de 8 o menys de 8 síl·labes). Una sola pot confegir un poema: madrigal, epigrama, epitafi, sàtira, etc. Habitualment és isosil·làbica. Es diferencia del quartet en què és una estrofa d'art major (amb més de 8 síl·labes). Tot i que la distinció és pròpia de la poètica castellana barroca. És un cas similar al de la quinteta i el quintet. Vegem un exemple:
   Flor viva de l'aire,
   libèl·lula atzur,
   volares rondaire
   per sobre el mur.
   Maria Antònia Salvà. Libèl·lula
Una altra tipus d'estrofa conreada a la mètrica catalana és la corranda, que és una quarteta de versos heptasíl·labs rimats els parells, a vegades en rima consonant, d'altres en assonant. Pertany a la poesia popular. No és estrany trobar-les aplegades en dues i, en aquest cas, el darrer vers de la primera es repeteix en el primer de la segona.
   Ocell de dues deveses,
   bé pots viure regalat;
   fadrí que en festeja dues,
   no us fieu de sa bondat.
   No us fieu de sa bondat
   ni tampoc de son intent:
   fadrí que en festeja dues
   no porta bon pensament.
   Anònim, cançoner tradicional
S'hi pot copsar la repetició del vers quart i cinquè, aquest últim inicia la segona quarteta. Les corrandes mallorquines tenen la peculiaritat de presentar rimes encreuades en consonant.

## Bibliografia

* Bargalló Valls, Josep (1991): Manual de Mètrica i versificació catalanes. Ed. Empúries. Col·lecció Les Naus. Barcelona. pp.132-133.
* Oliva i Llinàs, Salvador (1988): Introducció a la Mètrica. Quaderns Crema. Assaig Minor, núm. 4. Barcelona.
* Parramon i Blasco, Jordi (2000): Diccionari de Poètica. Edicions 62. Col·lecció El Cangur Diccionaris, núm. 265. Barcelona.
* Serra i Baldó, A i Llatas, Rossend (1986): Resum de Poètica Catalana. Mètrica i Versificació. Ed. Barcino. Col·lecció Popular, núm. 75. Barcelona.

## Referències

* ↑ Bargalló Valls, Josep. Manual de Mètrica i versificació catalanes.. Barcelona: Ed. Empúries. Col·lecció Les Naus., 1991, p. 132-133.
# Peter Joseph von Lindpaintner

Peter Joseph von Lindpaintner (Coblença, Renània-Palatinat, 1791 – Nonnehorn, 1856) fou un director d'orquestra i compositor alemany. Va fer els seus primers estudis a Augsburg i realitzà notables progressos, donant-se a conèixer el 1811 per una missa i un te deum. L'any següent acceptà la plaça de director d'orquestra del Teatre Reial de Múnic, que desenvolupà fins al 1819, passant llavors a Stuttgart com a director de la música de la cort. Gelós del seu ofici i imposat de la tècnica d'aquesta, col·locà l'orquestra de Stuttgart a una altura considerable. A Stuttgart tingué com alumne entre d'altres a Wilhelm Krüger. El 1855 fou cridat a Londres per a dirigir una sèrie de concerts, donant a conèixer diverses de les seves obres. Més fecund que original, deixà gran nombre de composicions instrumentals i vocals, tant religioses com profanes, i, a més, les següents òperes:
* Démophon (1811).
* Alexandre à Ephèes
* Die Pfleekinderg
* Der Bergkönig
* Le Vampire
* La princesse de Cacambo
* La reine des astres
* Timantes
* Hans Max Giesbrecht
* Sulmona
* Les filles des roses
* L'Amazone
* La Cloche, melodrama sobre la cèlebre balada de Schiller.
* Frédéric le Victorieux
* La Génoise
* La Rosière
* Lichtenstein.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30. pàg. 859 ISBN 84-239-4530-8
# Sis escenes de ballet

Sis escenes de ballet: Simfonia coreogràfica per a orquestra, op. 113, fou compost per Mieczysław Weinberg el 1973.

## Moviments

* I.Allegro molto
* II.Adagio
* III.Allegretto
* IV.Adagio - Moderato
* V.Adagio
* VI.Presto

## Origen i context

Les Sis escenes de ballet són notablement heterogènies, basant-se en transcripcions del ballet en tres actes de Weinberg de 1958, mai representat, titulat El crisantem blanc. El ballet, amb un guió escrit per A. Rumnev i J. Romanovich, gira entorn d'una jove anomenada Hanako, que queda cega a Hiroshima. Dotze anys més tard, els metges soviètics li restitueixen la visió durant el Sisè Festival Mundial de la Joventut a Moscou, i es retroba amb el seu estimat, Taro.
Com que no s'ha descobert cap partitura completa, és possible que Weinberg deixés El crisantem blanc sense orquestrar, pendent d'una confirmació de representació que mai va arribar. La correspondència arxivada del compositor indica un contracte per al ballet amb el Teatre Stanislavski de Moscou i el director Vladímir Nemiróvitx-Dàntxenko, però les tensions polítiques entre el Japó i la Unió Soviètica van interferir amb el projecte des del principi, i Weinberg va deixar incompleta la partitura.
Weinberg va reutilitzar fragments d'aquesta obra per crear les Sis escenes de ballet, orquestrant-les com a Simfonia coreogràfica el juliol de 1973. Aquesta composició, d'uns trenta minuts de durada, combina els fragments del ballet amb nou material en un context musicalment ric i orquestracions inusuals. Considerada massa avançada per als estàndards de la música soviètica de l'època, no va obtenir l'aprovació necessària i va romandre inèdita fins a la seva gravació el 2015.

## Anàlisi musical

Igual que l'Onzena Simfonia, la partitura és estilísticament heterogènia, amb transcripcions d'El crisantem blanc juxtaposades amb estudis modernistes, creant un efecte desconcertant. En un manuscrit autògraf de les Escenes de Ballet, Weinberg va afegir el títol "Simfonia coreogràfica", com un suggeriment que la música es podria considerar independent de qualsevol escenificació.

## Referències

* 1 2 3 Fanning, David. «Weinberg: Orchestral Music, Volume Two». Toccata Classics. [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ Cookson, Michael. «Ressenya del disc» (en anglès). Musicweb. [Consulta: 30 juny 2020].
* ↑ «Informació de la gravació» (en anglès). [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ Fanning, David. Mieczysław Weinberg. In Search of Freedom (en anglès). Segona. Hofheim: Wolke Verlag, 2019. ISBN 978-3-95593-050-9.
# Karl Müller (músic)

Karl Müller (1831 - 1914), nom complet Karl Christian Müller, fou un compositor alemany.
El 1854 marxà a Nova York (Estats Units), on s'establí com a professor d'harmonia. És autor de diverses obres teòriques, entre elles: Three Series of tables for writing harmonie exercices, així com de nombrosos lieder, simfonies, tres sonates per a orgue, una sonata per a violí i un quartet per a instruments de corda.
Müller, va compilar i adaptar Die richtige Folge der Grundharmonien de Simon Sechter, com a The Correct Order of Fundamental Harmonies: A Treatise on Fundamental Bass, and their Inversions and Substitutes (Wm. A. Pond, 1871; G. Schirmer, 1898).

## Referències

* ↑ https://www.lieder.net/lieder/m/kcmuller.html%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 37, pàg. 255 (ISBN 84-239-4537-5)

## Enllaços externs

* Three Series of tables for writing harmonie exercices en línia aquí