OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Henri-Benjamin Rabaud

Henri-Benjamin Rabaud (francès: Henri Rabaud) (8è districte de París, 10 de novembre de 1873 - París, 11 de setembre de 1949) fou un compositor i director d'orquestra francès, fill del violoncel·lista Hippolyte Francois Rabaud.
Foren els seus mestres Caussade, Massenet i Tandon; el 1894 aconseguí el primer premi de Roma i l'any següent envià des d'allà el seu primer treball de pensionat, una simfonia a gran orquestra, en la que ja s'hi podia apreciar la sorgint personalitat de l'autor. Tornat a París, feu executar un quartet per a instruments de corda (1898) i el (1899) la seva Segona simfonia, una suite o rapsòdia sobre cançons populars russes i poema simfònic La professó nocturna. En aquests anys a París tingué alguns alumnes del seu instrument, entre ells el rus Joseph Malkin.
Cada vegada més en domini del seu art, continua produint obres, de les que cadascuna evidenciava un progrés sobre l'anterior i una maduresa i ponderació impròpies d'un artista que no havia complert encara trenta anys. Tals són el poema Ègloga, l'oratori Job, el Psalm IV i l'òpera La fille de Roland (1904), feliç iniciació en el gènere dramàtic que encara no havia cultivat i que li valgué un triomf ple i rotund. Malgrat tot, a partir de llavors i sense que s'hagi pogut esbrinar els motius, el mestre emmudí per complet i ja estava quasi oblidat de públic i critica. Quan el 1914, poc temps abans d'esclatar la guerra europea, sorprengué al món musical amb la seva nova òpera còmica Marouf, savetier du Caire, que assolí un èxit definitiu i que consagrà al seu autor com una de les primeres figures de la música francesa. Marouf, que per culpa dels tràgics esdeveniments que transformaren la faç del món, hagués popularitzat el nom de l'autor, fou representat, això no obstant, durant la guerra, amb gran èxit en diversos teatres i ja cap a l'octubre de 1919 a Barcelona públic i critica confirmaren la reputació de què Marouf venia precedida.
Pel seu estil i pels seus procediments, dista tant de l'escola wagneriana com de la moderníssima francesa representada principalment per Debussy i Ravel. I això no vol dir que la seva música sigui de tall antiquat, en canvi, en aquesta hi ha tots els factors modernistes de la tècnica i, a més, un viu sentiment del ritme i un instint teatral de primer orde. Qualitats que el podien situar més bé entre els russos. Rabaud va ser director de la Gran Òpera de París i fou membre de l'Institut des del 1918; a més de les obres ja mencionades, se li deu la música pel drama de Lucien Nepoty Le premiar glaive, representat en les Arenes de Besiers el 1908.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 27 (ISBN 84-239-4549-9)
* ↑ https://www.stokowski.org/Principal_Musicians_Chicago_Symphony.htm Arxivat 2022-07-02 a Wayback Machine.
# Henrik Rohmann

Henrik Rohmann (Bátaapáti, 4 d'agost de 1910 - Budapest, 13 d'octubre de 1978) va ser un arpista hongarès i professor d'arpa.
Va néixer a Bátaapáti, al comtat de Tolna, que va ser habitat principalment per alemanys. Això pot haver tingut un efecte en la seva elecció d'instruments musicals, ja que l'arpa era molt popular entre els alemanys de la seva comunitat. Molts erms de rodamóns van viure als comtats al sud del llac de Balaton .
Entre 1926-34 Rohmann va estudiar a l'Acadèmia de Música de Budapest com a alumne d'O. Mosshammer. El 1938, va ser un erudit de l'Òpera hongaresa. Després de la guerra, el 1945 es va convertir en un músic professional amb l'Òpera i va romandre com l'arpista d'aquesta institució fins a la seva jubilació el 1971.
A partir de 1948 va ser professor de arpa a l'Institut de Música Béla Bartók de Budapest. Va tenir molts deixebles que es van fer famosos més tard; per exemple, Erzsébet Gaál, Andrea Kocsis, Anna Lelkes, M. Éva, Andrea Vigh o Aristid von Würtzler.
Rohmann també va participar en l'escena musical internacional. Würtzler el va convidar als EUA repetidament, on va impartir classes magistrals a la Universitat d'Hartford en 1964 i 1969. Allí es va trobar amb el professor francès, Pierre Jamet, fundador del primer Congrés Mundial d'Arpa. Va assistir a diversos concursos internacionals d'arpa com a membre del jurat. Va ser amic del violinista rus Jakob Müller, amb el qual va fer una gira el 1958. També el 1958 va donar un concert amb el contrabaix Zoltán Tibay, que va ser gravat per a televisió a París.
El 1965 Rohmann va actuar a l'estrena hongaresa de la "Competència Harp" d'Ernő Dohnányi, dirigida per Pál Varga. Va tornar a tocar aquesta composició amb l'Orquestra Simfònica de Sant Esteve a l'Acadèmia de Música el 10 de novembre de 1975. El 1962, com a membre del quintet hongarès amb János Szebenyi, Zoltán Dőry, József Iványi i Eszter Isépy, va presentar la composició de László Lajtha, que va ser escrita per a flauta, violí, viola, violoncel i arpa i va quedar com a Quintet, op. 46.

## Curiositats

Harold Schiffman, un compositor nord-americà i antic alumne de Dohnányi, va dedicar a Henrik Rohmann la seva composició "Suite for Two Harps". Aquesta peça es va compondre el 2005, a petició de l'arpista hongarès Duo (Adél Bélyei i Mária Gogolyák). Les parts de la peça de vuit minuts són: 1. Moto Perpetuo, 2. Diàleg, 3. Scherzino, 4. Canónico Intermezzo, 5. Toccata. El 2006 Schiffman va preparar una transcripció per Imre Rohmann i Tünde Kurucz, titulada "Suite per a dos pianos".

## Bibliografia

* Rohmann Henrik: L'arpa. A: Parlando: Music Pedagogic Journal, ISSN 0133-2767, 1973 (vol. 15) núm. 2, pàg. 16–18.
* Predecessor Juhász - István Kaposi Kis: arpa parlant. Aristid von Würtzler. Companyia editorial i de propaganda turística, Budapest, 1990.

## Enllaços externs

* http://mek.niif.hu/00300/00355/html/ABC12527/13063.htm
* https://web.archive.org/web/20110817165402/http://harfak-es-harfasok.blogspot.com/2011/03/henrik-rohmann.html
* https://web.archive.org/web/20111002190553/http://www.harpahungarica.com/articles/terazs.html
* http://www.haroldschiffman-composer.com/
# Henry Charles Banister

Henry Charles Banister (Londres, 13 de juny de 1831 - 20 de novembre de 1897) fou un compositor i pianista anglès.
Banister era fill de John Banister, músic violoncel·lista. Ingressà en la Royal Academy of Music de Londres a l'edat de quinze anys, i allà fou alumne de Cipriani Potter. Acabats els estudis fou professor d'aquell centre (1853) i de la Guildhall School of Music and Drama, i també ensenyà en el Reial Col·legi Normal de Cecs. Va escriure nombroses obres simfòniques, quartets per a instruments de corda i peces per a piano. A més va escriure el manual Text-Book o Musik (1872).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 7, pàg. 547 (ISBN 84-239-4507-3)
# Henry Kimball Hadley

Henry Kimball Hadley (Somerville, Massachusetts, 20 de desembre de 1871 – 6 de setembre de 1937) fou un compositor i director d'orquestra nord-americà.
Estudià en el seu país i a Viena, i als vint-i-set anys es donà a conèixer per l'obertura Héctor i Andrómaca, molt ben acollida per la crítica i el públic. Per la mateixa època dirigí una sèrie de concerts a Alemanya, i el 1909 estrenà l'òpera Safie, assolint el mateix any un important premi per la seva rapsòdia The Culprit Fay. Poc temps després de tornar als Estats Units, dirigí les principals orquestres, ensems que obtenia gran fama com a compositor.
Cal citar entre les seves obres restants: les simfonies Youth and Life, The Four Seasons i les en do i mi menor; les obertures In Bohemia i Herod; els poemes simfònics Salomé, The Atonement of Pan i Lucífer; tres suites de ball; diverses cantates; el drama líric Merlin and Vivian (1906); les òperes Nancy Brown (1904); Azora, the Daughter of Montezuma (1918), i The Garden of Allah (1920); un Concert per a violoncel i orquestra; un quartet i un quintet d'arc i d'altres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 494' (ISBN 84 239-4527-8)
# Henry Warnots

Henry Warnots (Brussel·les, 1832 - 1893) fou un músic belga.
Feu els seus estudis al Conservatori reial de Brussel·les. Va dedicar-se, a partir de 1836, a la carrera del teatre, com a tenor lleuger. Actuà amb molt d'èxit en l'Òpera Còmica de París, i el 1867 ingressà el Conservatori de Brussel·les com a professor titular de cant.
El 1870 fundà i dirigí fins a la seva mort, una escola de música al municipi de Sint-Joost-ten-Node, que assolí merescuda reputació.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 1611 (ISBN 84-239-4569-3)
# Heptapterus bleekeri

Heptapterus bleekeri és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Maroni i Amapá (Brasil).

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Boeseman, M., 1953. Scientific results of the Surinam Expedition 1948-1949. Part II. Zoology Núm. 2. The Fishes (I). Zool. Meded. (Leiden) v. 32 (núm. 1): 1-24.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Le Bail, P.-Y., P. Keith i P. Planquette, 2000. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 2, fascicle II). Publications scientifiques du Muséum national d'Histoire naturelle, París: 307 p.

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Buckup, P. A., 1988: The genus Heptapterus (Teleostei, Pimelodidae) in southern Brazil and Uruguay, with the description of a new species. Copeia 1988 (núm. 3): 641-653.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mees, G. F., 1967: Freshwater fishes of Suriname: the genus Heptapterus (Pimelodidae). Zoologische Mededelingen (Leiden) v. 42 (núm. 20): 215-229.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Heptapterus fissipinnis

Heptapterus fissipinnis és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: un afluent del riu Estrela (Brasil).

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Buckup, P. A., 1988: The genus Heptapterus (Teleostei, Pimelodidae) in southern Brazil and Uruguay, with the description of a new species. Copeia 1988 (núm. 3): 641-653.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mees, G. F., 1967: Freshwater fishes of Suriname: the genus Heptapterus (Pimelodidae). Zoologische Mededelingen (Leiden) v. 42 (núm. 20): 215-229.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Heptapterus multiradiatus

Heptapterus multiradiatus és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tietê (Brasil).

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Buckup, P. A., 1988: The genus Heptapterus (Teleostei, Pimelodidae) in southern Brazil and Uruguay, with the description of a new species. Copeia 1988 (núm. 3): 641-653.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mees, G. F., 1967: Freshwater fishes of Suriname: the genus Heptapterus (Pimelodidae). Zoologische Mededelingen (Leiden) v. 42 (núm. 20): 215-229.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Heptapterus stewarti

Heptapterus stewarti és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Iguaçú (Brasil).

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Haseman, J. D., 1911. Some new species of fishes from the Rio Iguassú. Ann. Carnegie Mus. v. 7 (núms. 3-4) (19): 374-387, Pls. 50, 58, 73-83.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Buckup, P. A., 1988: The genus Heptapterus (Teleostei, Pimelodidae) in southern Brazil and Uruguay, with the description of a new species. Copeia 1988 (núm. 3): 641-653.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mees, G. F., 1967: Freshwater fishes of Suriname: the genus Heptapterus (Pimelodidae). Zoologische Mededelingen (Leiden) v. 42 (núm. 20): 215-229.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Herbert James Draper

Herbert James Draper (Londres, 1863 – Londres, 22 de setembre de 1920) fou un pintor anglès de l'era victoriana.
Draper estudià art a la Reial Acadèmia de Londres on va aconseguir un premi important el 1887 que li valgué una pensió per emprendre diversos viatges educatius a Roma i a París entre 1888 i 1892. El 1890 fins i tot treballà d'il·lustrador. En la seva estada a París treballà en l'Académie Julian, viatjant després per Itàlia. El 1891 es va casar amb Ida, amb qui va tenir una filla. El 1894 va començar el seu període més productiu, principalment es va enfocar en temes mitològics de l'antiga Grècia, seguint l'estil de Frederic Leighton i de retrats. La seva obra El lament d'Ícar, de 1898, va guanyar la medalla d'or a l'Exposició Universal de París el 1900. Va morir d'arterioesclerosi a l'edat de 56 anys, a la seva casa d'Abbey Road.
Els seus llenços principals són:
* Lamentació per la mort d'Icar (Galeria Nacional d'art britànic, Londres);
* La Marea (Museu de Preston);
* El fill del mar (Manchester);
* L'abisme de les nàiades (Durham (Anglaterra));
* L'esperit de l'escuma (Museu d'Adelaida (Austràlia));
* Tristany i Isolda (Liverpool);
* Idil·li abisal (Museu de Pietermaritzburg, Sud-àfrica)
* El Velló d'Or (Bradford);
* Ulisses i les sirenes (Museu d'Hull);
* L'illa de Calipso (Manchester Art Galery).

## Referències

* ↑ «Herbert James Draper, 1864-1920: An Overview» (en anglès). victorianweb.org. [Consulta: 22 octubre 2010].
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18 segona part, pàg. 2187 (ISBN 84 239-4581-2)
# Herklotsichthys gotoi

Herklotsichthys gotoi és una espècie de peix pertanyent a la família dels clupeids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 9 cm de llargària màxima (normalment, en fa 8).
* 13-21 radis tous a l'aleta dorsal i 12-23 a l'anal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, salabrosa i marina; pelàgic-nerític; anàdrom i de clima tropical (4°S-19°S, 135°E-149°E) que viu entre 0-50 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Nova Guinea (el riu Mimika) i el nord d'Austràlia (el golf de Carpentària).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1951. New fish names and records. Proc. R. Zool. Soc. N. S. W. v. for 1949-1950. 61-68.
* ↑ Wongratana, T., 1983. Diagnoses of 24 new species and proposal of a new name for a species of Indo-Pacific clupeoid fishes. Japanese Journal of Ichthyology v. 29 (núm. 4): 385-407.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985. FAO Species Catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea. A revised and annotated checklist. Vol. 1. Myxinidae to Synbranchidae. Research Bulletin Núm. 41. Department of Fisheries and Marine Resources, Port Moresby, Papua Nova Guinea. 194 p.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* McDowall, R.M., 1988. Diadromy in fishes: migrations between freshwater and marine environments. Croom Helm, Londres.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Herman-François Delange

Herman-François Delange (Lieja, 22 de juny de 1717 - 27 d'octubre de 1781) fou un violinista i compositor belga.
Acabà els estudis a la seva ciutat nadiua, passant després a Itàlia, on hi va romandre molt de temps. Eduard Gregor cita entre les seves obres com les més notables:
* Sei overture camerali a quattro stromenti vive violino primo, violino secondo, alto e basso (op. 2);
* Sei overture a due violini, alto viola, basso continuo e due corni ad libitum (op. 6);
* Six grandes symphonies a 8 parties (op. 16, 1767);
* Le Rossignol, col·lecció de cançons (1765);
* diverses Misses, Motets, etc.
El 1774 estrenà a Lieja l'òpera Nicette à l'école de la vertu.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 629 (ISBN 84-239-4529-4)