OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eustomias teuthidopsis

Eustomias teuthidopsis és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües tropicals que viu fins als 171 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a prop de les Illes Cook.

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* ↑ Harold, A.S., 1999. Melanostomiidae: Scaleless dragonfishes (scaleless black dragonfishes). p. 1911-1913. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes. Part 1 (Elopidae to Linophrynidae).

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eva Ottawa

Eva Ottawa, o amb grafia francesa Éva Ottawa, (Reserva de Manawan, Quebec, 1970 o 1971) és una política Atikamekw. És la primera dona en haver estat elegida Gran Cap del Consell de la Nació Atikamekw (2006-2013) i la primera persona indígena a presidir el Consell sobre la Condició de les Dones del Quebec.

## Biografia

Eva Ottawa va néixer a principis dels anys setanta a Manawan. És filla de dos professors d'una escola autòctona. Va rebre un certificat en estudis indígenes (1993) abans de llicenciar-se en sociologia (1996) i, després, en dret (2002).
Va ser elegida Gran Cap del Consell de la Nació Atikamekw el 2006, amb més del 75% dels vots, convertint-se en la primera dona a ocupar aquest càrrec. Va ser reelegida el 2010. El 2012 va presentar a referèndum un projecte d'acord amb el govern del Quebec, però va ser derrotada per aquells que exigien un enfocament més combatiu enfront de les administracions. Va renunciar al seu càrrec el 2013.
El 2015 va ser nomenada membre de la Commissió pels Drets de les Persones i el Jovent. El setembre de 2016 va ser nomenada presidenta del Consell sobre la Condició de les Dones del Quebec, succeint així a Julie Miville-Dechêne. Tot i que el seu mandat havia de durar cinc anys, el gener del 2017 va presentar una carta de renúncia a la Ministra de la Condició Jurídica i Social de la Dona, Lise Thériault.
Actualment és professora de dret a la Universitat d'Ottawa (2020).

## Distincions

El 2012 va rebre la Medalla del Jubileu de Diamant de la reina Isabel II i la Medalla dels Primers Pobles el 2019.

## Referències

* 1 2 3 «Eva Ottawa, un pont entre deux mondes» (en francès). Le Dévoir, 19-10-2016. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ Ottawa, Eva «Construire notre avenir en misant sur notre héritage» (en francès). Recherches amérindiennes au Québec, vol. 44, núm. 1, 2014, pàg. 115-117.
* ↑ «Eva Ottawa nommée présidente du Conseil du statut de la femme» (en francès). Le Dévoir, 08-09-2016. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «L'ex-grand chef Eva Ottawa à la tête du Conseil du statut de la femme» (en francès). La Presse, 08-09-2016. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Conseil du statut de la femme: Eva Ottawa quitte la présidence» (en francès). La Presse, 31-01-2017. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Un nouveau défi pour l'ex-grande chef de la nation atikamekw» (en francès). Radio-Canada, 10-01-2020. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Native leader lands prominent role in women's advocacy» (en anglès). The Star, 22-10-2016. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Eva Ottawa» (en francès). Faculty of Law – Civil Law Section. [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Le lieutenant-gouverneur du Québec procède à la première remise de la médaille premiers peuples (premières nations)» (en francès). Lloc del Lieutenant-gouverneur du Québec, 16-12-2019. [Consulta: 5 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Lloc web del Consell de la Nació Atikamekw. (francès)
* Lloc web de la Comissió pels drets de les Persones i el Jovent. (francès)
* Lloc web de la reserva de Manawan. (francès)
# Evandre

Segons la mitologia grega, Evandre (en grec antic Εὔανδρος, home bo o home fort) va ser un heroi, originari de la ciutat de Pal·làntion. Algunes tradicions el consideren fill d'Hermes i d'una nimfa (potser Telfusa, filla del déu-riu Ladó) que tenia dons profètics. Aquesta musa rebia culte a Roma amb el nom de Carmenta, però els autors també li donen el nom de Temis, Nicòstrate i Tiburtis (aquest últim nom la relaciona amb el riu Tíber). Altres tradicions fan d'Evandre fill d'Èquem, rei d'Arcàdia, i de Timandra.
Les tradicions discrepen sobre els motius d'Evandre per marxar de l'Arcàdia. S'explica que va marxar per iniciativa pròpia i també que es va haver d'exiliar després d'haver matat el seu pare que hauria mort per protegir la seva mare, o perquè havia matat la seva mare.
Evandre es va establir a la riba esquerra del Tíber i va construir-se una casa al turó del Palatí, on va fundar més tard la ciutat de Pal·lantea. Faune, el rei dels habitants del país, el va acollir bé, però va haver de lluitar contra el rei de Preneste, el gegant Èril. Va ser un rei just i va civilitzar els habitants del país, ensenyant-los l'art de l'escriptura, fins aquell moment desconeguda, i la música, i altres tècniques útils. Va introduir alguns cultes arcàdics, com ara el de Ceres (Demèter), el de Neptú (Posidó), i sobretot el de Pan Lici, i en el seu honor va instituir la festa de les Lupercals. Quan Hèracles va arribar a Pal·lantea, Evandre el va acollir i el purificà de la mort de Cacus. Va reconèixer l'origen diví de l'heroi i en honor seu va fundar el culte del gran altar (Herculis Invicti Ara Maxima), entre el Palatí i l'Aventí.
Es creu que Evandre va arribar al Laci seixanta anys abans de la guerra de Troia, de manera que devia ser molt vell quan Eneas va desembarcar al seu país per demanar-li ajuda contra els rútuls. Va recordar que en altre temps havia estat hoste d'Anquises i va rebre molt bé l'heroi troià. El va ajudar amb soldats comandats pel seu fill Pal·lant i no va combatre personalment per la seva edat avançada. Pal·lant va morir en combat.
A més de Pal·lant, Evandre va tenir dos fills més, Roma i Dina o Dauna. Després de mort, fou divinitzat pels romans com un dels indígets. Al peu de l'Aventí, no lluny de la Porta Trigemina, Evandre tenia un altar, simètric amb el de la seva mare Carmenta, situat al peu del Capitoli, prop de la Porta Carmentalis, a l'altra banda del Forum Boarium.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 190. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 90-91. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Eviota readerae

Eviota readerae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 1,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar de Tasmània.

## Referències

* ↑ Jenkins O. P. 1903. Report on collections of fishes made in the Hawaiian Islands, with descriptions of new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 415-511.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gill, A. C. & S. L. Jewett. 2004. Eviota hoesei and Eviota readerae, new species of fish from the southwest Pacific, with comments on the identity of E. corneliae Fricke (Perciformes: Gobiidae). Rec. Aust. Mus. v. 56 (núm. 2): 235-240.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Fa sostingut menor

Fa sostingut menor (també Fa#m en la notació europea i F# en la notació americana) és la tonalitat que té l'escala major a partir de la nota fa sostingut. Així, la seva escala està constituïda per les notes fa#, sol#, la, si, do#, re i mi. La seva armadura té tres sostinguts (fa, do, sol). El seu relatiu major és la tonalitat de la major, i la tonalitat homònima és fa sostingut major.
Molt poques simfonies estan escrites en aquesta tonalitat, sent la Simfonia dels adéus de Haydn un exemple famós. George Frederick Bristow i Dora Pejačević també han compost simfonies en aquesta tonalitat.
Els pocs concerts escrits en aquesta tonalitat inclouen el Concert per a piano núm. 1 de Serguei Rakhmàninov, també el primer d'Aleksandr Skriabin, el Concert per a violí núm. 1 de Henryk Wieniawski i el Concert per a violí núm. 2 de Henri Vieuxtemps. L'única composició de Mozart en aquesta tonalitat és el segon moviment del seu Concert per a piano núm. 23, en la major.
# Falern

El falern (llatí: Falernum) és un vi històric de l'antiga Roma que es produïa al Camp Falern, i que actualment encara es produeix al Lazio i a Mondragone, de 12-13 graus d'alcohol.
Marc Valeri Marcial i Ateneu de Nàucratis ja n'havien parlat. El primer deia que n'hi havia de sec, de color groc, i de dolç, de color més fosc. Només si els vents del sud bufaven en temps de la collita se'n feia de dolç. Calia deixar-lo envellir un mínim de 10 anys abans de beure'l. Entre 15 i 20 anys assolia, segons Ateneu, el seu punt òptim.
Actualment, els negres s'elaboren amb aglianico i barbera, i els blancs amb falanghina.

## Referències

* ↑ Romaní i Olivé, Joan Maria. Diccionari del vi i del beure. núm. 21. Barcelona: Edicions de La Magrana, desembre del 1998= 84-8264-131-X, plana 111 (Pèl i Ploma).
* ↑ Dalby, Andrew. Food in the ancient world from A to Z. (en anglès). Londres, Nova York: Routledge, 2003, plana 138. ISBN 0-415-23259-7.

## Enllaços externs

* «Types of Ancient Wines» (en anglès)., llista i descripció dels vins consumits a l'Imperi Romà, incloent-hi el falern
# Família Champion

La família Champion fou una saga de músics francesos que arrenca dels germans Nicolas i Jacques, que el 1521 formaven part de la capella de Carles V com a cantors; el primer deixà un salm a sis veus que figura en dues col·leccions publicades a Nuremberg, respectivament el 1542 i 1569. Thomas Champion, conegut com a Mithou, que fou organista i professor d'espineta de Carles IX i Enric III; publicà Premier livre contenant soixante psaumes de David (París, 1561). Jacques Champion, fill de l'anterior i senyor de la Chapelle, heretà un lloc que transmeté al seu fill, dit també Jacques Champion de Chambonnières, que fou el més important de la família i el fundador de l'escola de pianistes i clavecinistes francesos. Era senyor de Chambonnières. Llurs coetanis feren grans elogis d'ell, especialment Huygens. Deixà dos toms d'obres de música de cambra, que figuren molt dignament en la història de la música francesa, publicats ambdós en l'any de la seva mort (1670).

## Referències

* ↑ Tom núm. 16 de l'Enciclopèdia Espasa.
# Farlowella venezuelensis

Farlowella venezuelensis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca inferior del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. & R. S. Eigenmann. 1889. Preliminary notes on South American Nematognathi. II. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 2: 28-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. i L. Vance 1917: Some species of Farlowella. Annals of the Carnegie Museum v. 11 (núms. 1-2): 297-303, Pls. 29-31.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Martín Salazar, F. J. 1964. Las especies del genero Falowella de Venezuela (Pisces - Nematognathi - Loricariidae) Con descripción de 5 especies y 1 sub-especies nuevas. Mem. Soc. Cienc. Nat. La Salle v. 24 (núm. 69): 242-261.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Retzer, M. E. i L. M. Page 1997: Systematics of the stick catfishes, Farlowella Eigenmann & Eigenmann (Pisces, Loricariidae). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 147: 33-88.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Favoni

D'acord amb la tradició mitològica romana, Favoni va ser el nom llatí del vent de l'oest, suau, càlid i favorable, equivalent al Zèfir de la mitologia grega.
És un dels quatre Ventus Venti, els vents provinents dels quatre punts cardinals), fill d'Èol i l'Aurora, amb Aquiló, Volturn i Austre. Segons Plini el Vell, l'acompanyen l'Afer (vent que ve de l'Àfrica) i el Caurus, el vent del nord-oest.
Com que bufa d'occident, se'l relaciona amb la primavera i la germinació de les plantes. Els aurigues del circ de Roma portaven túniques blanques, que representen la velocitat, en el seu honor. Segons Ovidi, era el patró dels cultius. Tenia un fill anomenat Carpus (fruit). Es va identificar, des de molt antic, amb Faune, i la tradició explica que el dia 13 de febrer es va consagrar el temple de Faune, quan va començar a bufar el vent Favoni.

## Referències

* ↑ Gershenson, Daniel E «Apollo the Wolf-god». Journal of Indo-European studies, 8, 1991, pàg. 326 i seg..

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 93.
# Federació Peruana de Futbol

La Federació Peruana de Futbol (Oficialment i en castellà Federación Peruana de Futbol, FPF) és l'ent governant del futbol al Perú. Va ser fundada el 23 d'agost de 1922, i es va afiliar el 1924. És membre de la CONMEBOL des del 1925, dirigeix directament la selecció peruana de futbol, la Copa Federación i les lligues amateurs del país.
Està involucrada indirectament en l'organització de la Primera Divisió peruana (avui Torneo Descentralizado) i la Segona Divisió. La seva seu es troba a la Villa Deportiva Nacional (VIDENA), situada a l'avinguda Aviación, núm. 2085, del districte de San Luis, a Lima.
La finalitat de la Federació és promoure, dirigir, administrar i controlar la pràctica del futbol aficionat i professional, d'acord amb el seu estatut, les normes reglamentàries que regeixen aquesta disciplina i els reglaments esportius internacions.

## Història

El 27 de febrer de 1912 va ser creada la "Lliga Peruana de Foot Ball" com la primera entitat que va pretendre organitzar el futbol nacional, encara que inicialment limitat a agrupar equips de Lima i el port del Callao. Des de 1912 fins a 1921 es va desenvolupar aquesta Lliga com a Campionat Peruà. L'any 1922 el torneig genera polèmica i com a conseqüència el 23 d'agost d'aquell any es crea la Federació Peruana de Futbol (FPF). El seu primer president va ser l'exfutbolista de l'Atlètic Chalaco i llavors president d'aquell club, Claudio Martínez Bodero qui va estar en el càrrec fins a 1926.Actualment el president és l'enginyer Agustín Lozano.
Els seus èxits més destacats són els 2 campionats de Copa Amèrica i la medalla d'or en els Jocs Olimpics de la Joventut 2014.

## Referències

* ↑ ; Johnes, Martin; Mellor, Gavin«Soccer and Disaster». Psychology Press, 01-01-2005. [Consulta: 4 març 2017].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2022-03-25. [Consulta: 13 abril 2022].
* ↑ Higgins, James. «Lima: A Cultural History». Oxford University Press, 04-03-2017. [Consulta: 4 març 2017].
* ↑ «FPF institucional». Arxivat de l'original el 2022-02-10. [Consulta: 25 març 2022].
* ↑ «FÚTBOL PERUANO: LA HISTORIA - Historias del Fútbol Peruano» (en castellà). [Consulta: 25 març 2022].
* ↑ Lerner, Dan. «Agustín Lozano seguirá a cargo de la FPF hasta el 2025» (en castellà), 20-12-2021. [Consulta: 25 març 2022].
* ↑ «Perú: palmarés y todos los resultados de la selección de fútbol». [Consulta: 25 març 2022].
* ↑ «Perú campeón en los Juegos Olímpicos de la Juventud Nanjing 2014» (en castellà), 27-08-2014. [Consulta: 25 març 2022].
# Guayabero

Guayabero fou una regió de Colòmbia, al departament de Vaupés, on el 1953 es van establir els guerrillers comunistes del Partit Comunista de Colòmbia que van governar la comarca fins que foren expulsats per l'exèrcit el 1964. El govern la va considerar una de les «repúbliques independents» de signe comunista establertes aquells anys a Colòmbia.

## Referències

* ↑ González Arias, José Jairo. Espacios de exclusión: el estigma de las Repúblicas independientes 1955-1965 (en castellà). Cinep, 1992. ISBN 978-958-644-020-2.
* ↑ González Arias, José Jairo «Espacio, sociedad y conflicto en colombia. "Las Repúblicas Independientes" en Colombia: 1955-1965» (en castellà). Rev. UIS-Humanidades [Bucaramanga], 20 (1), 1-1991, pàg. 67-75.
* ↑ «Geopolítica y geoestrategia de la República independiente del Guayabero de las Farc» (en castellà). Fundación Excelencia Liderazgo y Transformación FUNDELT, 22-11-2021. [Consulta: 5 març 2024].
* ↑ Karim Ganem Maloof (coord.). No matarás. Relato histórico del conflicto armado interno en Colombia ( PDF) (en castellà). Bogotá: Comisión para el Esclarecimiento de la Verdad la Convivencia y la No Repetición, 2022. Arxivat 2022-08-21 a Wayback Machine.

## Bibliografia complementària

* Trejos Rosero, Luis Fernando «Colombia y los Estados Unidos en los inicios de la Guerra Fría (1950-1966)» (en castellà). Revista Enfoques, vol. XI, núm. 18, 2013, pàg. 55-75.

## Vegeu també

* República de Marquetalia
# Driant

D'acord amb la mitologia grega, Driant (en grec antic Δρύας, gen. Δρύαντος) va ser un heroi, fill d'Ares. Consta com a participant en la cacera del senglar de Calidó.
Potser se l'ha d'identificar amb un altre Driant també fill d'Ares que era germà de Tereu, rei de Tràcia. Quan Tereu, per un oracle, va saber que el seu fill Itis moriria per la mà d'algú proper a ell, va creure que Driant volia matar el seu nebot per quedar-se el tron. Tereu va matar Driant ràpidament per no donar-li temps d'acomplir les seves intencions. Però Driant era innocent i Itis va ser mort per Procne, la seva mare.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 143. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 69. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Arnold Lucius Gesell

Arnold Lucius Gesell (1880-1961) va ésser un pediatre i psicòleg estatunidenc.
El seu treball professional s'orientà d'antuvi als nens anormals, però després aplicà les seues experiències a tots els infants.
Elaborà una de les primeres escales de desenvolupament infantil, partint de la base que els primers anys de la vida de l'ésser humà són els més importants des de la perspectiva educativa.

## Referències

* ↑ Monés i Pujol-Busquets, Jordi: Diccionari abreujat d'educació. Col·lecció Guix, núm. 10. Graó Editorial, Barcelona. ISBN 84-85729-43-9, plana 42.

## Enllaços externs

* Col·lecció de documents d'Arnold Lucius Gesell a l'AHAP (The Archives of the History of American Psychology). Arxivat 2007-08-18 a Wayback Machine. (anglès)
* Enllaços a pàgines amb informació sobre A. Lucius Gesell. Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Ducat de Berwick

El ducat de Berwick (/ˈbɛrɪk/) és un títol nobiliari anglo-espanyol creat el 19 de març de 1687 en el si de la noblesa d'Anglaterra per a James Fitz-James, fill il·legítim del rei Jaume II d'Anglaterra i VII d'Escòcia i Arabella Churchill. El nom del títol es refereix a la localitat de Berwick-upon-Tweed a Anglaterra, prop de la frontera amb Escòcia. Els títols de baró Bosworth i comte de Tinmouth foren creats al mateix temps, i són subsidiaris del ducat.
Actualment, el títol de duc de Berwick a Espanya, amb Grandesa d'Espanya, pertany a Carlos Fitz-James-Stuart i Martínez de Irujo, 12è duc de Berwick. A la branca anglesa pertany a Jacobo Hernando Fitz-James Stuart i Gómez.

## Referències

* ↑ «Disposición 6673 del BOE núm. 143 de 2015». BOE, 01-06-2015.