OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gymnelus gracilis

Gymnelus gracilis és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,2 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 94-98.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu fins als 105 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa pacífica de Kamtxatka.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1834. (Om Gymnelus). P. 4. A: H. C. Örsted. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1831-1832. 1-40.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chernova, N. V., 2000. Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiol. v. 40 (núm. 1): 5-16.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chernova, N.V., 2000. Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Far Eastern Seas with genus diagnosis and key to species. J. Ichthyol. 40(1):1-12.

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1982: Revision of the fish genera Gymnelus Reinhardt and Gymnelopsis Soldatov (Zoarcidae), with two new species and comparative osteology of Gymnelus viridis. National Museum of Canada Publications in Zoology Núm. 17: i-iv + 1-76.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Chernova, N. V., 1999: Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Arctic. Voprosy Ikhtiologii v. 39 (núm. 3): 306-315. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 5):343-352).
* Chernova, N. V., 2000: Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiologii v. 40 (núm. 1): 5-16. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 1):1-12).
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnelus soldatovi

Gymnelus soldatovi és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,9 cm de longitud total i les femelles 11,1.
* Nombre de vèrtebres: 88-94.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu entre 41-110 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar d'Okhotsk i el nord de les Illes Kurils.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1834. (Om Gymnelus). P. 4. A: H. C. Örsted. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1831-1832. 1-40.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chernova, N. V., 2000. Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiol. v. 40 (núm. 1): 5-16.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chernova, N.V., 2000. Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Far Eastern Seas with genus diagnosis and key to species. J. Ichthyol. 40(1):1-12.
* ↑ Fedorov, V.V., I.A. Chereshnev, M.V. Nazarkin, A.V. Shestakov i V.V. Volobuev, 2003. Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1982: Revision of the fish genera Gymnelus Reinhardt and Gymnelopsis Soldatov (Zoarcidae), with two new species and comparative osteology of Gymnelus viridis. National Museum of Canada Publications in Zoology Núm. 17: i-iv + 1-76.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Chernova, N. V., 1999: Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Arctic. Voprosy Ikhtiologii v. 39 (núm. 3): 306-315. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 5):343-352).
* Chernova, N. V., 2000: Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiologii v. 40 (núm. 1): 5-16. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 1):1-12).
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnogeophagus che

Gymnogeophagus che és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà (Argentina).

## Referències

* ↑ Miranda Ribeiro, A. de 1918. Dous generos e tres especies novas de peixes Brasileiros determinados nas collecções do Museu Paulista. Rev. Mus. Paulista v. 10: 787-791, 1 pl.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Casciotta, J. R., S. E. Gómez & N. I. Toresanni 2000. Gymnogeophagus che, una nueva especie de la familia Cichlidae de la cuenca del río Paraná (Perciformes, Labroidei). Rev. Mus. Argentino Cien. Nat., N. S. v. 2 (núm. 1): 53-59.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gymnothorax walvisensis

Gymnothorax walvisensis és una espècie de peix marí pertanyent a la família dels murènids i a l'ordre dels anguil·liformes.

## Etimologia

Gymnothorax prové dels mots grecs gymnos (nu, no vestit) i thorax, -akos (tòrax), mentre que walvisensis fa referència al lloc on va ésser trobada.

## Descripció

Fa 41,3 cm de llargària màxima. Presenta una filera de dents superiors i inferiors. Dents vomerianes poc nombroses i disposades a la part posterior en dues fileres poc definides. Les vores de les dents no són serrades. 3 porus infraorbitaris, 5 mandibulars i 3 suprabranquials. La fórmula vertebral és 5-50-134. Línia lateral contínua.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, bentopelàgic i de clima subtropical, el qual viu a l'Atlàntic sud-oriental: la cadena Walvis.

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és baix (21 de 100).

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1795. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische, olv. 9. i-ii + 1-192.
* 1 2 3 Prokofiev, A. M. & Kukuev, E. I., 2009. New Findings of Rare Fish Species from Families Mitsukurinidae (Chondrichthyes), Muraenidae, Lophiidae, Macrouridae, and Psychrolutidae (Teleostei) on Raises of the Atlantic Ocean with the Description of Gymnothorax walvisensis sp. nova. Journal of Ichthyology, 49 (3): 215-227. Pàg. 220.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid (Espanya).
* ↑ Morphology Data of Gymnothorax walvisensis - FishBase (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Bibliografia

* Smith, D. G., 2012. A checklist of the moray eels of the world (Teleostei: Anguilliformes: Muraenidae). Zootaxa, núm. 3474: 1-64.
# Gymnotus bahianus

Gymnotus bahianus és una espècie de peix pertanyent a la família dels gimnòtids.

## Descripció

* Fa 27,6 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Bahia (el Brasil).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Campos-da-Paz, R. & Costa, W. J. E. M., 1996. Gymnotus bahianus sp. nov., a new gymnotid fish from eastern Brazil (Teleostei: Ostariophysi: Gymnotiformes), with evidence for the monophyly of the genus. Copeia 1996 (núm. 4): 937-944.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gérard Mendel

Gérard Mendel (1930-2004) va ésser un psiquiatre francès que s'especialitzà en l'estudi dels problemes socials a través de la psicoanàlisi, i per això se'l considera el pare de la sociopsicoanàlisi.
Va estudiar la rebel·lió juvenil partint del principi d'autoritat i va proposar les bases per a una educació socialista i autogestionària.

## Referències

* ↑ Monés i Pujol-Busquets, Jordi: Diccionari abreujat d'educació. Col·lecció Guix, núm. 10. Graó Editorial, Barcelona. ISBN 84-85729-43-9, plana 59.

## Enllaços externs

* Vida i obra de Gérard Mendel. Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (francès)
# HMS Unbeaten

L'HMS Unbeaten va ser un submarí de classe U, del segon grup d'aquesta classe, construït per Vickers-Armstrong, Barrow-in-Furness. Se li va col·locar la quilla el 22 de novembre de 1939 i va ser posat en servei el 10 de novembre de 1940. Fins ara ha estat l'únic vaixell de la Royal Navy que porta el nom d'Unbeaten (Invicte).

## Carrera

L'Unbeaten va passar bona part de la seva carrera operant al Mediterrani, on va enfonsar el veler italià V 51 / Alfa, el mercant de Vichy PLM 20, el submarí italià Guglielmotti i el submarí alemany U-374. També va afirmar haver enfonsat dos vaixells de vela amb trets el 15 de juliol de 1941 a les carreteres de Marsa Zuag, Líbia, però fonts italianes només confirmen danys a un vaixell pesquer.
L'Unbeaten també va danyar lleugerament el comerciant italià Vettor Pisani el 16 de març de 1942. També va atacar sense èxit el comerciant italià Silvio Scaroni, el transport de tropes italià Esperia i un gran transport de tropes italians, que es pensava que era l'Oceania o el Neptunia.

### Enfonsament

Després d'una reparació a Chatham i un entrenament posterior, l'Unbeaten va ser unit a la Tercera Flotilla de submarins a Escòcia. Després d'haver navegat des de Holy Loch en la seva última patrulla, l'Unbeaten va completar l'Operació Bluestone, desembarcant un agent a Espanya prop de Baiona. Després va completar la seva patrulla al golf de Biscaia i tornava al Regne Unit quan va desaparèixer. Es creu que probablement va ser atacat i enfonsat per error per un Wellington de l'esquadró núm. 172, Comandament Costaner de la Royal Air Force al Golf de Biscaia l'11 de novembre de 1942. Es va perdre amb tota la tripulació.

## Oficials al comandament

* Lieutenant Commander Edward "Teddy" Woodward – 14/9/1940 – 31/8/1942
* Lieutenant Donald Ogilvy Watson – 31/8/1942 – 11/11/1942

## Referències

* 1 2 HMS Unbeaten, uboat.net
* ↑ See 'La Difesa del Trafico con L'Africa Settentrionale', the official Italian naval history. Vettor Pisani was lost to air attack on 24 July 1942. There is also no record in the official Admiralty naval staff history 'Submarines in the Mediterranean Vol. II
* ↑ Submarine losses 1904 to present day Arxivat 2 January 2007 a Wayback Machine., RN Submarine Museum, Gosport
* ↑ Unit histories - Royal Navy (WODE – WYNN)
* ↑ Uboat.net - Donald Eric Ogilvy Watson DSC, RN

## Bibliografia

* Hutchinson, Robert. Jane's Submarines: War Beneath the Waves from 1776 to the Present Day. Londres: HarperCollins, 2001. ISBN 978-0-00-710558-8. OCLC 53783010.
* Smith, David. Being Silent They Speak: The Story of a WWII Submarine Unbeaten. Plymouth: Stand Easy, 2012. ISBN 978-0-9573925-1-9. OCLC 53783010.
# Habab

Habab és una tribu d'Eritrea que viu en la vora oriental de la serra Rora Asguede i el litoral del mar Roig, als 16° i 17° 30′ de latitud N. Dues serres paral·leles, la Rora Asguede i la Rora Chaká, els quals cims s'eleven de 2.400 a 2.800 metres sobre el nivell del mar, constitueixen la part culminant. El territori ocupat pels habab té uns 6.200 km, i el seu nombre pot esser d'uns 70.000.
El primer explorador que reconegué aquest territori fou l'explorador suís Werner Munzinger (1832-1875); segons ell, el país forma un altiplà accidentat, la qual vessant oriental baixa vers el mar per escalons.
Els habab, tribu especialment pastoral, practiquen un existència seminòmada. Durant l'estiu, des de juny a octubre, s'instal·len en les amples feixes i altiplans entre 1.300 i 2.000 metres d'altura en la regió de Natifa, on els seus ramats de moltons i vaques troben la pastura suficient. A l'hivern baixen a la plana marítima, anomenada Sahel, agradable en aquesta època, però inhabitable a l'estiu per esser en aquesta època un dels punts més calorosos del globus terraqüi.
Els habab no tenen cap centre de població estable; viuen cabanes cobertes amb palla, i els seus utensilis són força rudimentaris. Malgrat això, sembla que en temps antics degueren conèixer i practicar en aquest país la construcció de pedra; en les exploracions s'hi ha trobat alguns murs encara no destruïts i alguns monuments funeraris, que, segons els habab són deguts als bet-maliyé, raça autòctona que forma una tribu de certa consideració, però que a penes és coneguda.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Tom núm. 27, pàg. 427 ISBN 84-239-4527-8
# Hababa

Hababa (segle VIII - 724) (àrab: حبابة, Ḥabāba) fou una esclava cantora de Medina que esdevingué la favorita del califa omeia Yazid II. Per ella, aquest abandonà els negocis de l'Estat, però duraren poc les relacions dels amants, ja que Hababa morí al cap de poc ennuegada per no poder empassar-se una fruita que se li travessà a la gola. El califa va tenir un sentiment tan gran per la mort de la seva favorita, què emmalaltí greument, i morí al cap de poc (723).

## Referències

* ↑ Tom núm. 27 de l'Enciclopèdia Espasa, pàg. 427
# Habitatge a la carretera Laureà Miró, 113-115 (Sant Feliu de Llobregat)

L'Habitatge a la carretera Laureà Miró, 113-115 és una obra de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt de dos edificis entre mitgeres. El número 113 te façana de composició simètrica amb tres eixos, balconada correguda en la primera planta, façana estucada amb franges en les dues primeres plantes. El coronament té una forma de cresteria segons els tres eixos. El núm. 115 forma unitat amb l'edifici del costat, amb semblant tractament d'estucs, i els coronaments a la mateixa alçada.

## Referències

* ↑ «Habitatge a la carretera Laureà Miró, 113-115». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Habitatge al carrer Sant Agustí, 26 (Mataró)

L'Habitatge al carrer Sant Agustí, 26 és una obra modernista de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres de planta baixa i dues plantes pis que forma conjunt amb la casa núm. 24. La planta baixa està aixecada respecte el nivell del carrer. La façana presenta un sòcol amb obertures de ventilació, un portal d'accés i finestra en planta baixa, i un balcó corregut fent partió amb la casa veïna al primer pis. Hi ha un finestral al segon pis. El coronament de l'edifici accentua la sinuositat de l'acroteri. Les obertures són amb arcs carpanells excepte la del segon pis que es tracta d'una finestra geminada amb arc escarser.
Diversos elements florals esculpits ornamenten la façana que presenta un estucat picat a carreu en planta baixa i un estucat lliscat a les plantes superiors.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Sant Agustí, 26». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Habitatge al carrer Santa Llogaia, 40 (Figueres)

Santa Llogaia, 40 és un edifici situat al número 40 del carrer Santa Llogaia del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa situada a davant de la Clínica Santa Creu, en un carrer a on era habitual la construcció de cases familiars, i no de grans edificis. Casa unifamiliar de planta baixa envoltat pel jardí i enreixat. La façana principal té un cos a la dreta amb finestra, i a l'esquerra un pòrtic de columnes jòniques amb porta d'accés a l'interior de la casa. Té sòcol de pedra i façana d'estuc de color groc. La cornisa i terrassa voltada per barana amb balustrada, amb un cos central sense decoració. A la terrassa, a la part dreta i més enrere, s'alça un altre cos amb terrassa i balustrada.

## Referències

* ↑ «Santa Llogaia, 40». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Habitatges al carrer Falguera, 32-38 (Sant Feliu de Llobregat)

Els Habitatges al carrer Falguera, 32-38 és una obra de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt d'habitatges artesanals que mostraven molt clarament la tècnica constructiva (parets de tàpia, ràfec i tortugada, etc.) del qual destaca la unicitat en les alçades del coronament. Tot el conjunt ha estat molt reformat, perdent la seva fesomia originària.

## Història

Anteriorment, com a element remarcable, al número 32, a la llinda de pedra es podia veure al centre en baix relleu l'heràldica dels Montmany, una muntanya coronada per una creu. Als costats, gravat el cognom de la família i la data de 1696. La llinda de la casa núm. 32 era un dels vestigis més antics del barri de Can Falguera, format sembla entre els segles XVII i XVIII. Destacava també la porta de la casa núm. 36, feta de carreus de pedra.

## Referències

* 1 2 «Habitatges al carrer Falguera, 32-38». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Haddock (família)

Haddock foren una família de notables músics anglesos del segle xix, tots ells naturals de Leeds.
El primer dels Haddock que assolí notorietat fou Thomas, n. el 1812, excel·lent violoncel·lista; el seu germà George, n. el 1824, es distingí com a concertista de violí i director d'orquestra, i fundà a Leeds un centre d'ensenyança musical, convertit més tard per Edward i George Haddock en el Leeds College of Music, que pot ser considerat com l'establiment docent de més gran importància en el nord d'Anglaterra. Fou autor d'una Practical School for the Violin i d'altres obres tècniques. Edward i George Percy, nascuts el 1859 i 1860, respectivament, també notables instrumentistes i compositors, crearen la re nomenada Orquestra Simfònica de Leeds, dirigint-la durant molts anys amb èxit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 491 (ISBN 84 239-4527-8)
# Halaelurus quagga

Halaelurus quagga és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 35 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 54-187 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Somàlia i l'Índia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* ↑ Sommer, C., W. Schneider i J.-M. Poutiers, 1996. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Somalia. FAO, Roma, Itàlia. 376 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia.775 p.
* ↑ Weitkamp, D.E. i R.D. Sullivan, 1939. Fishes. The John Murray Expedition 1933-1934. Sci. Reports, John Murray Exped., 25 Nov., v. 7 (núm. 1): 1-116.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.