OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oroya peruviana

Oroya peruviana és una espècie fanerògama que pertany a la família de les cactàcies, endèmica de Cusco i Junín al Perú, el cultiu de la qual s'ha estès per tot el món.

## Descripció

És un cactus de forma globosa i cos solitari que pot assolir uns 20 cm de diàmetre per 30 cm d'altura. Té nombroses espines corbades en cada arèola de color daurat a marró. Les flors apareixen a principis d'estiu al voltant de l'àpex de la planta en tons barrejats de rosa i vermell amb el centre groc, per després formar-se unes baies buides de color vermell.

## Taxonomia

Oroya peruviana va ser descrita per (K.Schum.) Britton i Rose i publicat a The Cactaceae; descriptions and illustrations of plants of the cactus family 3: 102. 1922.

### Etimologia

Oroya: nom genèric que es refereix a la ciutat de l'Oroya, al Perú, que està prop del lloc on es van descobrir les primeres plantes.
peruviana: epítet geogràfic que al·ludeix a la seva localització al Perú.

### Sinonímia

* Echinocactus peruvianus
* Oroya neoperuviana
* Oroya laxiareolata
* Oroya subocculta
* Oroya gibbosa

## Referències

* ↑ «Oroya peruviana». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 28 maig 2015].

## Bibliografia

* Brako, L. & J. L. Zarucchi. (editors) 1993. Catalogui of the Flowering Plants and Gymnosperms of Peru. Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 45: i–xl, 1–1286.
* Britton, N.L. & J. N. Rose. 1922. Cactaceae 3: 1–258. The Carnegie Institution of Washington, Washington, D.C. View in Biodiversity Heritage Library
* Ritter, F. 1981. Kakteen in Südamerika. Vol. IV. Peru 1239–1692. Friedrich Ritter Selbstverlag, Spangenberg.
# Orquestra Filharmònica de Nova York

L'Orquestra Filharmònica de Nova York (en anglès New York Philharmonic) és l'orquestra simfònica americana més antiga (1842) i una de les més reputades. Sol tocar a l'Avery Fisher Hall, una sala de concerts del Lincoln Center de Nova York.

## Direcció

* Alan Gilbert (2009–present)
* Lorin Maazel (2002-2009)
* Kurt Masur (1991–2002)
* Zubin Mehta (1978–1991)
* Pierre Boulez (1971–1977)
* George Szell (1969–1970)
* Leonard Bernstein (1958–1969)
* Dimitri Mitropoulos (1949–1958)
* Leopold Stokowski (1949–1950)
* Bruno Walter (1947–1949)
* Artur Rodzinski (1943–1947)
* John Barbirolli (1936–1941)
* Arturo Toscanini (1928–1936)
* Willem Mengelberg (1922–1930)
* Josef Stransky (1911–1923)
* Gustav Mahler (1909–1911)
* Vassili Safonov (1906–1909)
* Walter Damrosch (1902–1903)
* Emil Paur (1898–1902)
* Anton Seidl (1891–1898)
* Theodore Thomas (1877–1891)
* Leopold Damrosch (1876–1877)
* Carl Bergmann (1855–1876)
* Theodore Eisfeld (1848–1865)
* Ureli Corelli Hill (1842–1847)
* John Finley Williamson, aquest va dirigir 110 concerts amb aquesta orquestra.

## Enllaços externs

* Orquestra Filharmònica de Nova York - Lloc web oficial
# Orquestra Johan Strauss

L'Orquestra Johan Strauss va ser fundada pel neerlandés André Rieu a l'any 1987. Després de sis mesos d'assajos, va donar el seu primer conçert l'1 de gener del 1988. Inciant amb 12 membres, actualment l'orquestra compta amb més de 50 musics, arribant als 60 quan l'escenari ho permet.

## Referències

* ↑ «The Johann Strauss Orchestra». [Consulta: 11 octubre 2020].
# Orquestra Mirasol

L'Orquestra Mirasol va ser una formació musical catalana. El grup fou creat el 1973 i dedicat al jazz-rock, molt influït per Chick Corea i Herbie Hancock. Va prendre el nom del barri de Mira-sol de Sant Cugat del Vallès on tenien el lloc de trobada. Posteriorment va canviar de nom a Mirasol Colores en passar a tocar més música llatina i salsa. I després va tornar breument als anys 2000.
El 1975 i el 1976 participà en el Festival Canet Rock. El 1977 va canviar el nom a Mirasol Colores, que va ser una derivació cap a la música salsera de la formació original. En aquesta etapa, el grup publica dos àlbums, el primer dels quals (La Boqueria, 1977, reeditat en CD per PDI el 1992, juntament amb Salsa Catalana, el primer disc de l'Orquestra Mirasol) conté dos temes cantats en català per Manel Joseph: L'ocellot del mal pèl i Rumba criminal. El 1998 fou reconstituïda fugaçment l'Orquestra Mirasol original, i va actuar fins finals dels anys noranta, gravant un CD que recull una actuació a l'Espai, i que inclou alguns temes cantats.

## Discografia

* Salsa Catalana (LP). Edigsa 1974. Reeditat per Picap 2009
* D'oca a oca i tira que et toca, (2xLP, 41, 43 min) + 1 fullet) Edigsa 1975. Reeditat per Picap 2009
* Orquestra Mirasol / Mirasol Colores - Salsa Catalana / La Boquería (CD, Comp). PDI, 1992 (Recopilatori)

## Referències

* ↑ Enderrock.cat. «Xavier Batllés: «He trobat el meu lloc en la música gràcies a la tecnologia» | Enderrock.cat». [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ «Orquestra Mirasol» (en anglès). [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «Canet Rock. Els temps estan canviant». Enderrock, 224, 6-2014, pp. 38-47.
* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, planes 193-194.
* ↑ «D'oca a oca i tira que et toca». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Discografia completa de Mirasol Colores Arxivat 2007-10-11 a Wayback Machine. (castellà)
# Museu del Transport de Barcelona

El Museu del Transport de Barcelona és un projecte museístic en el qual es pretén exposar el material històric preservat per la fundació TMB. Aquest projecte va sortir a la llum als anys 60 per part de l'alcalde de Barcelona, Josep Porcioles.
La ubicació del museu mai s'ha acabat de determinar a causa del nombre de llocs on aquest museu es podria dur a terme. Les ubicacions proposades han sigut l'Estació del Nord, diverses cotxeres i dependències de TMB o El Born. Tot i això cada cop s'ha anat determinant que la millor ubicació del museu seria el Palau de Comunicacions i Transport de la Fira de Barcelona. Aquest lloc és idoni a causa de la cèntrica situació i proximitat a altres centres culturals.
La fundació TMB conserva diversos vehicles entre els quals hi ha antics vagons de metro, trolebusos, busos, tramvies jardinera o l'antic funicular de Montjuïc.

## Vegeu també

* Museu SEAT
* Museu del Traginer
* Metro de Barcelona

## Referències

* ↑ «Per què cal un Museu del Transport a Barcelona? -» (en castellà). [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ «Els promotors del Museu del Transport de Barcelona no afluixen: “Tornem a la batalla”», 26-02-2023. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ «Neix la Coordinadora pro Museu del Transport de Barcelona», 15-02-2024. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ «Material històric de TMB -» (en castellà). [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ «Conservació del patrimoni històric de TMB - Fundació TMB - TMB». [Consulta: 14 febrer 2024].
# Orquestra Sincronitzada Original de Praga

L'Orquestra Sincronitzada Original de Praga (en txec: Originální Pražský Synkopický Orchestr o OPSO) és una banda de jazz txeca formada a Praga, quan encara era Txecoslovàquia, en 1974. És ben coneguda per les reconstruccions acurades de les interpretacions de música dels anys 1920, utilitzant instruments autèntics i la improvisació a l'estil de l'època.
La formació inicial del 1974 era una banda de cinc homes (tres instruments de vent, piano i banjo) sota la direcció artística del musicòleg Pavel Klikar. Tres membres més es van unir el 1976: un segon saxo, un violí i el vocalista Ondřej Havelka. Al maig de 1978, la banda va tenir protagonisme europeu tocant al Festival de Vell Jazz a Breda (Països Baixos). Aquella tardor la banda es va expandir a dotze membres.
Durant els anys vuitanta, els concerts en directe del conjunt van comptar regularment amb lletres en anglès, però les actuacions no es van retransmetre.
El 1995 la banda es va dividir, i Havelka va fundar un grup rival que finalment va adoptar el nom d'Ondřej Havelka and his Melody Makers.
L'Orquestra Sincronitzada Original de Praga continua actuant, i és coneguda per les actuacions a l'aire lliure al Pont de Carles de Praga.

## Discografia

* Originální Pražský Synkopický Orchestr (1976, SP Panton)
* Ragtime - 2 skladby na LP (1977, LP Supraphon)
* Original Prague Syncopated Orchestra at Breda Jazz Festival (1979, LP Jazz Crooner, Holland)
* Originální Pražský Synkopický Orchestr (1979, LP Supraphon & WAM – Germany)
* Srdce Mé Odešlo Za Tebou - 2 skladby (1980, SP Panton)
* Stará Natoč Gramofon (1982, LP Panton + reed. CD)
* Jazz & Hot Dance Music 1923 - 31 (1984, LP Panton + reed. CD)
* Sám s Děvčetem v Dešti (1989, LP Panton + reed. CD)
* Hello Baby (1994, CD EMI – Monitor)
* Walking and Swinging (1996, CD EMI – Monitor)
* Blues pro Tebe (1998, CD EMI – Monitor)
* Goin' Crazy with The Blues (2002, CD BWS)
* Sweet Like This (2006, CD BWS)

## Referències

* ↑ Prague Post, May 17, 2000
* ↑ Eastern Europe: an Introduction to the People, Lands, and Culture, ed. Richard C. Frucht, vol. 1, p. 263.

## Enllaços externs

* Web oficial.
# Orquestra de París

L'Orquestra de París (Orchestre de Paris) és una orquestra simfònica amb seu a París, creada el 1967. Des de l'any 2000 el seu director titular és Christoph Eschenbach.

## Història

El 1967, després de la dissolució de l'Orchestre de la Société des Concerts du Conservatoire, el director Charles Munch va ser cridat pel Ministre de Cultura francès, André Malraux, i el seu Director Musical, Marcel Landowski, per crear aquesta nova orquestra a París. Malauradament Munch va morir el 1968 i el succeí provisionalment el director francès Serge Baudo. Poc després Herbert von Karajan va ser nomenat conseller artístic (1969-1971) i al llarg dels anys ha tingut com a directors o assessors músics de gran prestigi com Georg Solti, Daniel Barenboim o Semyon Bychkov.
El 1998, la salle Pleyel, la seu de l'orquestra i l'única gran sala de concerts de París, va ser comprada per un inversor privat abans de tancar, forçant l'orquestra a cercar un altre edifici, que des del 2002 és el Théâtre Mogador. Les expectatives són que ben aviat l'orquestra ocupi la nova sala Pleyel en fase final de construcció.

## Directors musicals

* Christoph Eschenbach (2000–)
* Christoph von Dohnányi (1998-2000) (assessor artístic)
* Semyon Bychkov (1989-1998)
* Daniel Barenboim (1975-1989)
* Georg Solti (1972-1975)
* Herbert von Karajan (1969-1971) (assessor artístic)
* Charles Munch (1967-1968)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Orquídia encarnada

L'orquídia encarnada (Dactylorhiza incarnata) és una espècie d'orquídies del gènere Dactylorhiza, de la subfamília Orchidoideae de la família Orchidaceae estretament relacionades amb el gènere Orchis. Es distribueix per tot Europa, arribant fins a l'Àsia central. Són d'hàbits terrestres i tenen tubercles.

## Referències

* ↑ «Dactylorhiza incarnata (L.) Soó | Plants of the World Online | Kew Science» (en anglès). [Consulta: 27 maig 2024].
* ↑ «Dactylorhiza incarnata [Orchide incarnata - Flora Italiana]». [Consulta: 27 maig 2024].
* ↑ Diaz, Sergio Alvarez. «https://www.orquideasibericas.info/genre/dactylorhiza/species/dactylorhizaincarnata» (en anglès). [Consulta: 27 maig 2024].
# Samsó i Dalila (Josep de Ribera)

Samsó i Dalila és un dibuix de l'artista valencià Josep de Ribera. Es considera que aquest dibuix, realitzat amb llapis sanguina i grafit sobre paper verjurat, fou l'esbós final del quadre homònim pertanyent a la Col·lecció Reial. Aquest quadre, que es trobava al Saló dels Espills del Reial Alcàsser de Madrid amb el quadre Jael i Sísara, es va cremar al 1734 durant l'incendi de l'alcàsser, i aquest dibuix n'és l'únic vestigi.
El dibuix forma part de la col·lecció permanent del Museu de Belles Arts de Còrdova. Entre el 22 de novembre del 2016 i el 19 de febrer del 2017 fou exhibit al Museu del Prado en l'exposició "Ribera, mestre del dibuix". Més tard, entre el 12 de març i l'11 de juny del 2017, es va exhibir al Museu Meadows de Dallas en l'exposició "Between Heaven and Hell: The Drawings of Josep de Ribera".

## Referències

* ↑ «Samsó i Dalila (CE0880D)». CERES, Xarxa Digital de Col·leccions de Museus de l'estat espanyol. [Consulta: 2 desembre 2016].
* ↑ «Sansón y Dalila (CE0880D)». CERES, Red Digital de Colecciones de Museos de España. [Consulta: 2 diciembre 2016].
* ↑ «Ribera. Mestro del dibuix». Museu Nacional del Prado. [Consulta: 2 desembre 2016].
* ↑ «Current exhibitions - Between Heaven and Hell: The Drawings of Jusepe de Ribera». Meadow Museum Dallas. [Consulta: 15 maig 2017].
# Ortònix de Nova Guinea

L'ortònix de Nova Guinea (Orthonyx novaeguineae) és una espècie d'ocell de la família dels ortoníquids (Orthonychidae).

## Hàbitat i distribució

Viu al terra de la selva humida, localment a Nova Guinea

## Referències

* ↑ «Ortònix de Nova Guinea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021 (català)
# Temple de Juno Lacínia

El Temple de Juno Lacínia (o Hera Lacínia) és un antic temple grec en ruïnes dedicat a Hera (Juno) situat a Capo Colonna, a Calàbria, a prop de Crotona (antiga Kroton). El que en resta és una columna dòrica amb capitell d'uns 8,2 m d'alçada. S'han vist restes de teules de marbre en el lloc  i l'Institut Arqueològic d'Amèrica n'excavà fragments arquitectònics els 1886-1887. Les escultures trobades s'havien tornat a enterrar, però uns pocs fragments, algunes terracotes i una inscripció dedicatòria a Hera del segle vi abans de la nostra època, en possessió privada a Crotona, són descrits per F. von Duhn en Notizie degli scavi.
La data d'erecció del temple es calcula entre el 480 i el 440 abans de la nostra era; no està registrada per cap escriptor antic. La llegenda diu que el va fundar Hèrcules (Hèracles) després de matar el bandit Lacini, que va intentar robar part del bestiar de Geríon.
El temple ha estat descrit com «potser l'[estructura] més esplèndida del sud d'Itàlia». El tresor federal de la Lliga dels italiotes s'hi traslladà en el segle V ae, i hi va romandre fins que es traslladà a Heraclea de Lucània,a prop de Tàrent.
Abans d'evacuar la península Itàlica en el 206 ae, cap a la fi de la Segona Guerra púnica, Hanníbal dedicà una placa de bronze amb inscripcions en púnic i grec en què es detallaven els seus èxits. En el 173 ae, el censor Quint Fulvi Flac va dedicar el Temple de Fortuna Equestris a Roma, i per a això havia arrancat les teules de marbre del sostre del Temple de Juno. L'any 172 ae, pel dolor de les tràgiques notícies sobre els seus fills, Quint Fulvi Flac es va penjar. «El Senat ordenà que es retornassen les teules, però, com no hi havia ningú que sabés com tornar-les a posar, les van deixar al recinte del temple».
Ciceró cita Luci Celi Antípatre perquè diu que al temple hi havia una columna d'or. Hanníbal va voler saber si era o no d'or massís, va fer-hi un forat i, en determinar que era massís, va decidir emportar-se-la a Cartago. A la nit següent, Juno se li va aparéixer en somnis i el va amenaçar amb perdre l'ull bo que li quedava si se l'emportava. Hanníbal obeí l'advertiment; va manar fondre una petita estàtua d'una vedella —sagrada per a Juno— amb els encenalls del trepant i la muntà sobre la columna.

## Referències

* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, XLII.
* ↑ ; von Duhn «Crotone — Antichità greche di Crotone, del Lacinie e di alcuni altri luoghi del Brezio» (en toscà). Notizie degli scavi di antichità, 1897, 1876, pàg. 343–384 [Consulta: 17 octubre 2022].
* ↑ Diodorus Siculus; Oldfather. «IV.24». A: The Library of History (en anglés). Loeb Classical Library, 1935.
* ↑ Federalism in Greek Antiquity (en anglés). Cambridge University Press, 31 d'octubre de 2015, p. 400. ISBN 978-0-521-19226-2.
* ↑ ; Fisher Hannibal and Scipio (en anglés). The History Press, 2016. ISBN 978-0-7509-6874-4.
* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, XLII.
* ↑ ; Yonge; Cicero On Divination XXIV (en inglés). London: H. G. Bohn, 1853, p. 165.
# Orxata d'arròs

L'orxata d'arròs és una beguda refrescant i tradicional de consum estès a Mèxic i a l'Amèrica Central. Forma part de les tradicionals aigües fresques mexicanes, que també es preparen de rosa de Jamaica, de tamarinde i d'altres fruites típiques.

## Composició

L'aigua d'orxata es prepara barrejant farina d'arròs, sucre blanc, canyella, vainilla i en menor mesura d'ametlles, coco o nous, encara que la recepta varia segons la regió i els gustos personals. També se li pot afegir llet condensada o llet evaporada per augmentar el seu valor nutritiu i donar-li un sabor diferent.
Actualment en el mercat mexicà hi ha disponibles xarops d'orxata d'arròs com també la beguda instantània en pols o fins i tot, baixa en calories.

## Tradició

En el sud-est de Mèxic es produeixen xarops d'orxata artesanals. Destaquen principalment els de Yucatán i Campeche. Aquesta beguda és adequada per acompanyar plats típics d'aquesta regió.

## Vegeu també

* Llet d'arròs
# Os (desambiguació)

«Os» té aquests significats:
* Anatomia: l'os és un teixit de gran duresa, present en molts animals.
* Geografia:
** Os de Balaguer és un municipi de la comarca catalana de la Noguera.
** Os de Civís és una entitat municipal descentralitzada de les Valls de Valira, a l'Alt Urgell.
** Os (Hedmark) és un municipi del comtat de Hedmark, Noruega.
* Química: Os és el símbol de l'element químic anomenat osmi.
* Abreviatura de sistema operatiu pel seu nom anglès.
* Codi ISO per a l'osseta.

## Vegeu també

* Ós (desambiguació)
Viccionari
# Os bru d'Alaska

L'os bru d'Alaska (Ursus arctos alascensis) és una subespècie d'os bru que es troba a Alaska (Estats Units), al nord-oest d'Amèrica del Nord.

## Distribució geogràfica

Aquesta subespècie ocupa tota la regió continental d'Alaska, la península de Kenai i la costa meridional. Tanmateix, a l'estat més septentrional dels Estats Units, també s'hi troben altres subespècies d'os bru: a la península d'Alaska i parc Nacional de Katmai (Ursus arctos gyas); a l'illa Kodiak (Ursus arctos middendorffi); a la badia de Yakutat (Ursus arctos dalli); i a les illes del sud-est d'Alaska (Ursus arctos sitkensis).

## Hàbitat

Els ossos bruns d'Alaska estan presents en tota mena d'hàbitats: des de prats oberts, boscos, regions muntanyenques subalpines, tundra al nord i zones costaneres al sud. Viatgen a zones on el menjar és abundant segons les variacions estacionals. Així, hi ha major densitat de població a la regió costanera meridional, on tenen accés a una abundant dieta proteica centrada en la pesca del salmó. Aquests ossos de la costa solen ser un terç més grossos que els de l'interior.

## Notes i referències

* ↑ Ursus arctos alascensis, zipcodezoo.com
* 1 2 «Alaskan brown bear» (en anglès). Bear Conservation, 05-08-2017. [Consulta: 15 octubre 2020].

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Alaskan brown bear (Bear Conservation)
* Saving the Kenai Peninsula Brown Bear (Center for biological Diversity)
# Os de Bergman

L'os de Bergman (Ursus arctos piscator) és una suposada i probablement extinta subespècie d'os bru que va viure a la península de Kamchatka. L'os va ser identificat i nomenat pel zoòleg suec Sten Bergman el 1920.
Bergman va determinar que l'os era una subespècie separada després d'examinar un cuir (que tenia un pelatge molt diferent del d'altres ossos locals) i una sèrie de petjades que feien 22 cm × 15 cm, i, per tant, eren molt més grans que les dels altres ossos de Kamtxatka.
Hi ha els que creuen que la Guerra Freda podria haver ajudat al fet que la seva població es recuperés, donat que els militars soviètics van bloquejar l'accés a aquesta àrea durant aquesta època.
L'interès per l'os va recobrar un nou impuls a la dècada de 1960. El caçador Rodion Sivolobov va comentar informes dels nadius de Kamtxatka d'un os anormalment gran que ells denominen Irkuiem ('pantalons caiguts' a causa de l'aspecte de les seves potes posteriors), o el «Déu os», donada la seva mida gegant.
De mode general, avui dia es considera que aquesta suposada subespècie s'englobaria dins de l'os bru de Kamtxatka, que és, de fet, la varietat d'os bru més grossa d'Euràsia.

## Referències

* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Vegeu també

* Os bru de Kamtxatka
# Zincorinmanita-(Zn)

La zincorinmanita-(Zn) és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la rinmanita. Rep el nom per ser l'anàleg de zinc de la rinmanita. Fins el mes d’agost de 2024 s'anomenava simplement rinmanita-(Zn), canviant el nom a l'actual degut als canvis aprovats per l'Associació Mineralògica Internacional a l'aprovar-se el nou supergrup de la nolanita.

## Característiques

La zincorinmanita-(Zn) és un òxid de fórmula química Zn₂Sb₂(Fe³⁺₄Zn₂)O₁₄(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de febrer de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema hexagonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 6059/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a uns 4,5 km al nord-oest del poble de Nežilovo, i 2 km a l'oest-sud-oest de la ciutat de Veles, dins la municipalitat de Čaška (Macedònia del Nord). Aquest indret és l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Rinmanite-(Zn)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 16 agost 2024].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 78». European Journal of Mineralogy, 36, 2, 05-04-2024, pàg. 361–367. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-361-2024 [Consulta: 25 abril 2024].
# Os marí antàrtic

L'os marí antàrtic (Arctocephalus gazella) és una de les vuit espècies vivents de pinnípedes del gènere Arctocephalus (ossos marins). Com ho indica el seu nom, viu en aigües antàrtiques. Gairebé el 95% d'aquesta espècie es reprodueix a les illes Geòrgia del Sud. El nom específic gazella és en honor del vaixell alemany SMS Gazelle, que en recollí el primer exemplar prop de les illes Kerguelen.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Os morrut

L'os morrut (Melursus ursinus) és una espècie de mamífer carnívor de la família dels ossos (Ursidae). És un animal d'hàbits majoritàriament nocturns que visqué històricament a les praderies i els boscos de planúria de l'Índia, el Nepal, Bangladesh, Sri Lanka i possiblement el Bhutan. És l'única espècie del gènere Melursus.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :