OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sancho I d'Àvila

Sancho fou un religiós castellà, que esdevingué bisbe d'Àvila entre els anys 1121 i 1133. Fou el primer bisbe després que la diòcesi fos administrada per Jerónimo de Perigord.
Fins a l'any 1120, les noves diòcesis instaurades amb la conquesta i la repoblació, com Àvila i Salamanca, van ser regides per Jerónimo de Perigord. A la mort d'aquest fou escollit un prelat anomenat Pedro, que apareix en un document de 9 de gener de 1121, d'un concili provincial a Santiago de Compostel·la convocat per Diego Gelmírez, i hi apareix com P. electum Avilensem, de fet, el cronista Gil González Dávila l'anomena Pedro Sánchez Zurraquines. Probablement aquest personatge va morir abans de prendre possessió del càrrec, i el mateix any, apareix Sancho com a bisbe electe, convocat a Santiago per la recepció del cardenal llegat Bosso. Allà, fou consagrat i va prometre obediència a l'arquebisbe metropolità.
Durant el seu episcopat, o el del seu successor, el rei Alfons VII va atorgar a la catedral d'Àvila, la tercera part de les rendes i drets que la corona tenia dins de la diòcesi. Va regir la diòcesi fins a 1133, i fou succeït pel seu germà i ardiaca de la catedral d'Àvila, Íñigo. El funeral de Sancho fou presidit pel bisbe Pedro de Segòvia.

## Referències

* 1 2 Gonzalo Martínez, 1988, p. 336.
* ↑ González Dávila, 1647, p. 236.
* ↑ Vergara y Martín, 1896, p. 51.
* ↑ Reilly, 1998, p. 247.

## Bibliografia

* González Dávila, Gil. Teatro eclesiástico de las iglesias metropolitanas y catedrales de los Reynos de las dos Castillas (en castellà). Tom II. Madrid: Imprenta de Pedro de Horna y Villanueva, 1647.
* Gonzalo Martínez, P «Restauración y límites de la diócesis palentina» (en castellà). Publicaciones de la Institución Tello Téllez de Meneses, núm. 59, 1988, pàg. 351-386. ISSN: 0210-7317.
* Reilly, Bernard F. The Kingdom of León-Castilla under King Alfonso VII. 1126-1157 (en castellà). Filadèlfia: University of Pennsylvania Press, 1998.
* Vergara y Martín, Gabriel María. Estudio histórico de Ávila y su territorio desde su repoblación hasta la muerte de santa Teresa de Jesús (en castellà). Madrid: Imprenta de los hijos de M. G. Hernández, 1896.
# Pterocryptis taytayensis

Pterocryptis taytayensis és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.
Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.
És un peix d'aigua dolça i de clima tropical. Es troba a Àsia: Taytay (Palawan, Filipines).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Herre A. W. C. T., 1924. Distribution of the true fresh-water fishes in the Philippines, II. The Philippine Labyrinthici, Clariidae, and Siluridae. Philipp. J. Sci. v. 24 (núm. 6). 683-709.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Hito taytayensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Michel Pignolet de Montéclair

Michel Pignolet de Montéclair (Andelot-Blancheville, (Alt Marne) 4 de desembre de 1666 - Domont (Val-d'Oise) 22 de setembre de 1737) fou un compositor i musicòleg francès del Barroc.
Va ser infant de cor de la catedral de Langres i més tard entrà al servei del príncep del príncep de Vaudémont com a mestre de música, acompanyant-lo a Itàlia. Al seu retorn a París formà part de l'orquestra de l'Òpera. Gelós de la glòria de Rameau, atacà violentament el seu sistema del baix funda-mental, però al final tingué d'emmudir davant del seu il·lustre contrincant. Com a teòric musical es mostrà superior a la majoria dels seus compatriotes, introduint en l'ensenyança útils millores, especialment en la transposició.
Publicà les següents obres teòriques; Méthode pour apprendre la musique, del que se'n feren diverses edicions (París, 1700), i un Méthode pour apprendre à jouer le violon (París, 1720), sense comptar diversos articles i estudis.
Va compondre, a més, l'òpera-ball Les fétes de l'été (París, 1716), l'òpera en tres actes Jepthé (París, 1732), i gran nombre de cantates, concerts, sonates, motets, una Missa de Rèquiem, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 836 (ISBN 84-239-4544-8)
# Pierre-Barthélemy Gheusi

Pierre-Barthélemy Gheusi, pseudònim Norbert Lorédan (Tolosa, 21 de novembre de 1865 - París, 30 de gener de 1943) fou un director de teatre, llibretista, periodista i escriptor francès.
Estudià Dret i més tard ingressà en el Cos d'Arxivers, però havent aconseguit ser empleat en la prefectura de París, continuà en la carrera administrativa i arribà ser secretari general del ministeri de les Colònies. També fou co-director de l'Òpera el 1907, director de l'Òpera còmica (1914-18), director del Teatre Líric (1919-20) i director de Le Figaro. Prengué part en la primera guerra mundial (1914-1918) com a oficial d'ordres del mariscal Gallieni.
Va donar al teatre molts llibrets d'òpera:
* Guernica, de Paul Vidal (1895);
* Kermaria, d'Erlanger (1897);
* La cloche du Rhin, de Rousseau (1898);
* Le juif polonais d'Erlanger (1900);
* Les barbares, amb Victorien Sardou, música de Camille Saint-Saëns (1901);
* Orsola de Hillemacher (1902).
Les comèdies; Trilby, Chacun sa vie, Le miracle, Faublas, Menteuse i d'altres.
A més, se li deuen;
* Le blason héraldique;
* Gaucher Myrian;
* L'âme de Jeanne d'Arc;
* Montsalvat;
* Midi;
* Gambetta par Gambetta;
* Les chefs;
* Gallieni.
També va publicar les novel·les;
* Le serpent de mer;
* Les Atlantes;
* La mamelouk;
* Biarritz des Goélands;
* Le puits des âmes;
* L'opéra romanesque;
* Les pirates de l'Opéra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 1531 (ISBN 84-239-4525-1)
# Paracyprichromis brieni

Paracyprichromis brieni és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja zooplàncton.

## Depredadors

A Zàmbia és depredat per Lepidiolamprologus mimicus.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical entre 23 °C-28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Tanganyika.

## Referències

* 1 2 3 «Paracyprichromis brieni» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Paracyprichromis. p. 353-354. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Konings, A., 1988. Tanganyika cichlids. Verduijn Cichlids & Lake Fish Movies, Zevenhuizen, Països Baixos. 272 p.
* ↑ Schelly, R., T. Takahashi, R. Bills i M. Hori, 2007. The first case of aggressive mimicry among laprologines in a new species of Lepidiolamprologus (Perciformes: Cichlidae) from Lake Tanganyika. Zootaxa 1638: 39-49.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Brichard, P., 1989. Pierre Brichard's book of cichlids and all the other fishes of Lake Tanganyika. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Takahashi, T., 2004: Phylogenetic analysis of Cyprichromini (Perciformes: Cichlidae) endemic to Lake Tanganyika and validation fo the genus Paracyprichromis. Ichthyological Research v. 51 (núm. 1): 1-4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Microglanis garavelloi

Microglanis garavelloi és una espècie de peix de la família dels pseudopimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H., 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Shibatta, O. A. & R. C. Benine. 2005. A new species of Microglanis Eigenmann, 1912 (Siluriformes: Pseudopimelodidae) from upper rio Paraná basin, Brazil. Neotropical Ichthyol. v. 3 (núm. 4): 579-585.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gomes, A. L., 1946: A review of Microglanis, a genus of South American catfishes, with notes on related genera. Occasional Papers of the Museum of Zoology University of Michigan Núm. 494: 1-19, Pl. 1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Malabarba, L. R. i J. K. F., Jr. Mahler, 1998: Review of the genus Microglanis in the rio Uruguay and coastal drainages of southern Brazil (Ostariophysi: Pimelodidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 9 (núm. 3): 243-254.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Shibatta, O.A., 2003. Pseudopimelodidae (Bumblebee catfishes, dwarf marbled catfishes). p. 401-405. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gnathophis grahami

Gnathophis grahami és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical que viu entre 50 i 350 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental: Nova Gal·les del Sud (Austràlia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1860. Neue aalaehnliche Fische des Hamburger Museums. Abh. Naturwiss. Ver. Hamburg v. 4 (núm. 2). 1-29 + suppl. 1-4.
* ↑ Karmóvskaia, E. S. & J. R. Paxton, 2000. Revision of the Australian congrid eels of the genus Gnathophis (family Congridae), with descriptions of six new species. J. Ichthyol. v. 40 (Suppl. 1): S1-S14.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pierre-Daniel-Augustin Chapelle

Pierre-Daniel-Augustin Chapelle (Rouen, 18 d'agost de 1756 - París, 28 d'octubre de 1822), fou un músic i compositor francès.
De bon principi es donà a conèixer com a concertista de violí, executant diversos concerts de la seva composició i després va escriure i feu representar 10 òperes en el teatre Beaujolais, entre elles: L'heureux dépit, La Rose, Le double mariage, La Bailli bienfaisant i Le mannequin, ensems que donava a d'altres teatres La nouvelle Zélandaise, Le jardinier, La vieillese d'Annette et Lubin, La Huche i La familie reunie, devent-se-li a més diverses cantates.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 16, pàg. 1549. (ISBN 84-239-4516-2)
# Paradiplogrammus parvus

Paradiplogrammus parvus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 2-15 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Japó fins a Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Nakabo T., 1982. Revision of genera of the dragonets (Pisces: Callionymidae). Publ. Seto Mar. Biol. Lab. v. 27 (núm. 1/3). 77-131.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 2. Fusiliers - Dragonets, Caesionidae - Callionymidae. Zoonetics, Austràlia. 304-622 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Nguyen, N.T. i V.Q. Nguyen, 2006. Biodiversity and living resources of the coral reef fishes in Vietnam marine waters. Science and Technology Publishing House, Hanoi.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Joan de Jansà

Joan de Jansà i Franquesa (Vilafranca del Penedès, 25 de juny del 1676 - Viena, 18 de setembre del 1741) fou un militar català durant la Guerra de Successió Espanyola. Des de la seva creació, formà part del Regiment de la Diputació. El 1706 n'era capità d'infanteria. Després de la caiguda de Lleida fou destinat a Castellciutat on hi romangué a partir del 1710. Dos anys després, fou nomenat sergent major i quan caigué Castellciutat el 1713, passà a Cardona. Pel maig de 1714 fou proposat per Francesc Busquets i Mitjans com a tinent coronel del seu regiment. Exiliat a Viena, formà inicialment part del cos de voluntaris que comandà Manuel Desvalls. Posteriorment s'incorporà al regiment d'infanteria del comte d'Alcaudete, anomenat després de Vàzquez, per ser el seu cap Juan Jacinto Vàzquez. Lluità contra els turcs a Hongria i l'emperador Carles VI l'ennoblí amb el títol de comte de Jansà. Arribà a ser coronel governador d'aquell regiment. Morí a Viena el 18 de setembre del 1741 i fou enterrat al cementiri de l'església de Montserrat de la capital austríaca, que estava a cura de benedictins catalans.

## Fonts

* Alcoberro, Agustí: L'exili austriacista, Barcelona, 2002.
* Berenguer i Casal, Jacint: "Els oficials de l'exèrcit austriacista a l'exili. El cas de Francesc Busquets i Mitjans", Pedralbes, Revista d'Història Moderna, Universitat de Barcelona, núm. 32, 2012, p. 195 a 238.
* Berenguer i Casal, Jacint: "Joan de Jansà, un vilafranquí al servei de Carles VI d'Àustria", Revista Del Penedès, Institut d'Estudis Penedesencs, Vilafranca del Penedès, núm. 36, 2020, p. 56 a 81.

## Enllaços externs

* Biografia del Sergent Major Jansà Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* La Batalla de l'11 de setembre de 1714 Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine.
# Pteropsaron heemstrai

Pteropsaron heemstrai és una espècie de peix de la família dels percòfids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

Fa 5,5 cm de llargària màxima. 5-6 espines i 20-22 radis tous a l'aleta dorsal i cap espina i 24-25 radis tous a l'anal. 34 vèrtebres.

## Alimentació

El seu nivell tròfic és de 3,29.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal (entre 75 i 175 m de fondària) i de clima tropical, el qual viu a l'Índic occidental: Somàlia i el sud de KwaZulu-Natal (Sud-àfrica).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. i Snyder J. O., 1902. A review of the trachinoid fishes and their supposed allies found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum V. 24 (núm. 1263). 461-497.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Nelson, J. S., 1982. Pteropsaron heemstrai and Osopsaron natalensis (Perciformes: Percophidae), new fish species from South Africa, with comments on Squamicreedia obtusa from Australia and on the classification of the subfamily Hemerocoetinae. J. L. B. Smith Institute of Ichthyology Special Publication. Núm. 25: 1-11.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 Smith, D. G. i G. D. Johnson, 2007. A New species of Pteropsaron (Teleostei: Trichonotidae: Hemerocoetinae) from the Western Pacific, with notes on related species. Copeia 2007(2):364-377.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sea Around Us (anglès)
* ↑ All fishes of Somalia - FishBase (anglès)
* ↑ Heemstra, P. C. i J. S. Nelson, 1986. Family No. 233: Percophidae (pp. 737-739). A: Smith, M. M. i P. C. Heemstra (eds.), 1986: Smiths' Sea Fishes. Macmillan South Africa, Johannesburg. i-xx + 1-1047, Pls. 1-144. (Revisió de J. L. B Smith's, The Sea Fishes of Southern Africa -Els peixos marins de l'Àfrica Austral-, publicat per primera vegada el 1949).
* ↑ All fishes of South Africa - FishBase Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan. 1.028 pàgines.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
* Barcodes of Life (anglès)
# Gnathophis heterognathos

Gnathophis heterognathos és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 41,5 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 121-131.
* 181-191 radis tous a l'aleta dorsal.
* 128-132 radis tous a l'aleta anal.
* Estómac, intestins i peritoneu foscos.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima temperat que viu entre 183 i 199 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: el Japó i les illes Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1860. Neue aalaehnliche Fische des Hamburger Museums. Abh. Naturwiss. Ver. Hamburg v. 4 (núm. 2). 1-29 + suppl. 1-4.
* ↑ Bleeker, P., 1858-1859. Vijfde bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van Japan. Acta Societatis Regiae Scientiarum Indo-Neêrlandicae v. 5: 1-12, Pls. 1-3.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Karmóvskaia, E.S., 2004. Benthopelagic bathyal conger eels of families Congridae and Nettastomatidae from the Western Tropical Pacific, with descriptions of ten new species. J. Ichthyol. 44(1): S1-S32.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pierre Cadeac

Pierre Cadéac (fl. 1538-1558) va ser un compositor francès i, probablement, el cantant del Renaixement, actiu a Gascunya.
Cadéac va escriure música vocal sagrada i secular, i tenia la seva música publicada a París i Lió (1556-58). La seva obra més famosa va ser la cançó Je suis deshéritée, que molts compositors posteriors, incloent Lassus i Palestrina, utilitzar com a base per a moltes paròdies.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 10, pàg. 295. (ISBN 84-239-4510-3)