OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aplocheilichthys macrurus

Aplocheilichthys macrurus és una espècie de peix pertanyent a la família dels pecílids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Angola i Namíbia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1904. Descriptions of new West-African freshwater fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 14 (núm. 79): 16-20.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Huber, J.H., 1996. Killi-Data 1996. Updated checklist of taxonomic names, collecting localities and bibliographic references of oviparous Cyprinodont fishes (Atherinomorpha, Pisces). Société Française d'Ichtyologie, Muséum National d'Histoire Naturelle, París. 399 p.
* ↑ Hay, C.J., B.J. van Zyl, F.H. van der Bank, J.T. Ferreira i G.J. Steyn, 1999. The distribution of freshwater fish in Namibia. Cimbebasia 15:41-63.
* ↑ Poll, M., 1967. Contribution à la faune ichthyologique de l'Angola. Diamang Publ. Cult., nr. 75:381 p.
* ↑ Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
* ↑ Wildekamp, R.H., 1995. A world of killies. Atlas of the oviparous cyprinodontiform fishes of the world. Vol. II: The genera Aplocheilichthys, Aplocheilus, Austrofundulus, Campellolebias, Crenichthys, Cualac, Cubanichthys, Cynolebias, Cynopoecilus, and Cyprinodon. American Killifish Association, Inc. 384 p.
* ↑ Wildekamp, R.H., R. Romand i J.J. Scheel, 1986. Cyprinodontidae. P. 165-276. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC; Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Lazara, K.J., 2000. The killifishes, an annotated checklist, synonymy, and bibliography of recent cyprinodontiform fishes. The Killifish Master Index, quarta edició. The American Killifish Association, Cincinnati, Ohio, i-xviii, 1-624, appendices A-C.
* Skelton, P.H., 2002. Changes to the scientific and common names of southern African freshwater fishes. Afr. J. Aquat. Sci. 27:171-174.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Aplocheilichthys myaposae

Aplocheilichthys myaposae és una espècie de peix pertanyent a la família dels pecílids.

## Descripció

* Tant la femella com el mascle poden arribar a fer 5,5 cm de llargària màxima (normalment, en fa 3).

## Reproducció

Fa la posta entre la vegetació.

## Alimentació

Menja insectes aquàtics (com ara, larves de mosquits) i algues.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical (20 °C-26 °C; 25°S-29°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Angola, Botswana i Sud-àfrica.

## Estat de conservació

La mineria de les dunes costaneres i el desenvolupament turístic són possibles futures amenaces potencials per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Vida en captivitat

És difícil de mantindre'l en un aquari.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1863. Mémoire sur les poissons de la côte de Guinée. Natuurk. Verh. Holland. Maatsch. Wet. Haarlem (Ser. 2) v. 18. 1-136. col. Pls. 1-28.
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 6 «Aplocheilichthys myaposae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Seegers, L., 1997. Killifishes of the world: Old world killis I: (Aphyosemion, lampeyes, ricefishes). Aqualog, Verlag: A.C.S. Gmbh, Alemanya. 160 p.
* ↑ Huber, J.H., 1996. Killi-Data 1996. Updated checklist of taxonomic names, collecting localities and bibliographic references of oviparous Cyprinodont fishes (Atherinomorpha, Pisces). Société Française d'Ichtyologie, Muséum National d'Histoire Naturelle, París. 399 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Poll, M., 1967. Contribution à la faune ichthyologique de l'Angola. Diamang Publ. Cult., núm. 75:381 p.
* ↑ Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
* ↑ Skelton, P.H., 1994. Diversity and distribution of freshwater fishes in East and Southern Africa. p. 95-131. A: G.G. Teugels, J.F. Guégan i J.J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr. Zool. 275.
* ↑ Wildekamp, R.H., R. Romand i J.J. Scheel, 1986. Cyprinodontidae. P. 165-276. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC; Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ IUCN (anglès)
* ↑ Huber, J.H., 1996.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Apogon indicus

Apogon indicus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Maurici a Kiribati.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Apogon indicus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Greenfield, D. W. 2001. Revision of the Apogon erythrinus complex (Teleostei: Apogonidae). Copeia 2001 (núm. 2): 459-472.
# Apogon marquesensis

Apogon marquesensis és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de les Illes Marqueses.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Greenfield, D. W. 2001. Revision of the Apogon erythrinus complex (Teleostei: Apogonidae). Copeia 2001 (núm. 2): 459-472.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Apogon melanoproctus

Apogon melanoproctus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea i a Salomó.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Fraser, T. H. & J. E. Randall. 1976. Two new Indo-West Pacific cardinalfishes of the genus Apogon. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 88 (núm. 47): 503-508.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Apogon oxina

Apogon oxina és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Maldives, Índia i Sri Lanka.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Fraser, T. H. 1999. A new species of cardinalfish (Perciformes: Apogonidae) from the Bay of Bengal, Indian Ocean. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 112 (núm. 1): 40-44.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Apogon pselion

Apogon pselion és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf de Suez i al Golf d'Aqaba.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E., T. H. Fraser & E. A. Lachner. 1990. On the validity of the Indo-Pacific cardinalfishes Apogon aureus (Lacepède) and A. fleurieu (Lacepède), with description of a related new species from the Red Sea. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 103 (núm. 1): 39-62.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Estació de Bogatell (MZA)

Bogatell va ser una estació de ferrocarril de mercaderies propietat de RENFE, i anteriorment de Companyia dels Ferrocarrils de Madrid a Saragossa i a Alacant (MSA), situada a la població de Barcelona al barri del Poblenou. L'estació es trobava a la línia Barcelona-Mataró-Maçanet, al ramal de Marina que va ser desmantellat.
La construcció de l'estació s'incloïa en el marc d'actuacions del Pla de diversificació del trànsit ferroviari plantejat per l'empresa MSA per descongestionar l'Estació de França i l'estació del Clot, que entre d'altres plantejava la construcció del baixador del Poblenou, l'estació de mercaderies de Bogatell, la construcció de Sagrera Mercaderies i la reforma del Clot.
Aquesta estació de la «línia de Mataró»' va entrar en servei entre l'any 1905, i va ser una de les noves estacions d'una línia que s'havia inaugurat el 28 d'octubre de 1848 quan es va obrir el ferrocarril de Barcelona a Mataró, la primera línia de ferrocarril de la península Ibèrica. A Barcelona es va construir la terminal entre la Barceloneta i la Ciutadella, a la vora del Torín a l'inici de la desapareguda avinguda del Cementiri, que posteriorment seria substituïda per l'Estació de les Rodalies. La iniciativa de la construcció del ferrocarril havia estat de Miquel Biada i Bunyol per dur a terme les múltiples relacions comercials que s'establien entre Mataró i Barcelona.
Antigament la «línia de Mataró» circulava totalment per la costa, el ramal de Marina connectava Sant Adrià del Besòs i l'Estació de les Rodalies, annexa a l'Estació de França. La línia es va desmantellar a partir del 31 de maig del 1989 i la parcel·la va cedir-se per construir la Vila Olímpica del Poblenou per als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 i per crear l'obertura de la ciutat al mar.

## Referències

* 1 2 Associació d'Enginyers Industrials de Catalunya Col·legi Oficial d'Enginyers Industrials de Catalunya. «Arqueologia de la Comunicació». A: Actes de les IV Jornades d'Arqueologia Industrial de Catalunya : Girona, 6, 7 i 8 de novembre de 1997. Marcombo, 2001, p. 620. ISBN 8426712487.
* ↑ «Conegueu la línia R1». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 24 de març 2010. [Consulta: 13 agost 2010].
* 1 2 Alcaide González, Rafael «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova. Universitat de Barcelona, Vol. IX, núm. 194, 01-08-2005, pàg. 65.
* ↑ Coderch Serra, Rafael «Estación de Pueblo Nuevo» (en castellà). Revista de Obras Públicas, 55, 1907, pàg. 78. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 15 agost 2010].
* ↑ Caballero, J.J. «Barcelona convierte hoy en realidad la aspiración de eliminar la barrer de hiero que la separa del mar» (en castellà). La Vanguardia, 13-02-1986, pàg. 20.

## Notes

* ↑ On actualment hi ha el carrer del Doctor Aiguader, la platja de vies de l'Estació de França, el Passeig de Circumval·lació, i prosseguint per l'Avinguda d'Icària.

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Parc del Poblenou, que ocupa els terrenys que havia ocupat l'estació.
# Gorgasia thamani

Gorgasia thamani és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 119 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Fiji.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Meek, S. E. & S. F. Hildebrand, 1923. The marine fishes of Panama. Part I. Field Mus. Nat. Hist. Publ. Zool. Ser. v. 15 (publ. 215): i-xi + 1-330, Pls. 1-24.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Greenfield, D. W. & S. Niesz, 2004. Gorgasia thamani, a new species of garden eel from Fiji (Teleostei: Congridae: Heterocongrinae). Proc. Calif. Acad. Sci. v. 55 (núm. 17): 373-376.
* 1 2 3 4 «Gorgasia thamani» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Eustache Berat

Eustache Bérat, (Rouen, 4 de desembre de 1791 - Granville, 29 de novembre de 1884), fou un músic i chansonnier francès.
Publicà nombroses cançons i romances, de les que componia la lletra i la música i encara cantava, acompanyant-se amb una guitarra. El seu germà Frédéric (1801-1855) va fer el mateix musicalment.
Les cançons més populars que va escriure Eustache són: J'ai perdu mon couteau, François l'estorurneau. L'Amour marchand de meubles, Ma Colette, La Lanterne magique, i Babet.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 189. (ISBN 84-239-4508-1)
# Algansea lacustris

Algansea lacustris és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lyons, J., G. González-Hernández, E. Soto-Galera i M. Guzmán-Arroyo, 1998. Decline of freshwater fishes and fisheries in selected drainages of west-central Mexico. Fisheries 23(4):10-18.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Steindachner, F. 1895. Über einige Fischarten Mexiko's und die Seen, in welche sie vorkommen. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 32 (núm. 17): 165-166.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gottfried Heinrich Stölzel

Gottfried Heinrich Stölzel (Schwarzenberg, 30 de gener de 1690 - Gotha, 17 de novembre de 1749) fou un compositor i musicòleg alemany del Barroc tardà.
Fill d'un organista que li ensenyà els primers passos de la música, després estudià amb Melchior Hoffman i Schneeberg, establint-se a Breslau com a professor particular. Després es dirigí a Itàlia, on hi va romandre molts anys, i al seu retorn fou nomenat mestre de capella de Gotha, no sense abans haver residit llargues temporades a Praga i Bayreuth.
Va compondre les òperes:
* Narcissus (Breslau, 1711);
* Valeria (Naumburg, 1712);
* Artemisa (Naumburg, 1712);
* Orion (Naumburg, 1712);
* Venus und Adonis (Praga, 1714);
* Acis und Galathea (Praga, 1715);
* Das Durch die Liebe besiegte Gluck (Praga, 1716);
* Diomedes (Bayreuth, 1717);
* Musenberg (Gotha, 1723);
* Rosen und Dornen;
* 14 oratoris, entre ells Maria Magdalena, Jesús patiens i Caino;
* Vuit dobles sèries de cantates i de motets, diverses misses i moltes obres instrumentals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1196 (ISBN 84 239-4557-X)
# Gottfried Rüdinger

Gottfried Rüdinger (Lindau, 23 d'agost de 1886 - 17 de gener de 1946) fou un compositor alemany.
Estudià filosofia i teologia en la Universitat de Múnic i música en el Conservatori de Leipzig, on fou deixeble de Max Reger. Després s'establí a Múnic dedicant-se per complet a la composició.
Les seves obres principals són: Märchenstunde; 8 peces per a piano; 5 cors a quatre parts; peces vocals amb acompanyament de piano; cinc cors a quatre parts per a veus de dones; 1 Serenata romàntica, i 1 simfonia per a violoncel i orquestra.
Probablement va morir a Múnic.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 52, pàg. 663 (ISBN 84 239-4552-9)
# Gran Sinagoga d'Orà

La Gran Sinagoga d'Orà (en àrab: معبد وهران العظيم) va ser construïda i consagrada el 1880 per iniciativa de Simon Kanoui, però no es va inaugurar fins al 1918. També coneguda com a temple israelita, està situada a l'antic bulevard Joffre, actualment bulevard Maata Mohamed El Habib. Va ser una de les sinagogues més grans i més destacades del nord d'Àfrica.
Després de la fi de la dominació francesa, el 1963 es va promulgar el codi de nacionalitat de la recentment independitzada Algèria, en virtut del qual només es va concedir la ciutadania als musulmans i tan sols es va permetre convertir-se en ciutadans del nou estat als individus els pares i els avis paterns dels quals tinguessin estatut personal musulmà. La minoria jueva es va haver d'exiliar i només uns quants es van quedar. La sinagoga va ser confiscada i convertida en mesquita en 1975.

## Referències

* ↑ http://80.244.168.89/Communities/Archive/Oran.aspAlso%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Código de la nacionalidad argelina, Ley núm. 63-69 del 27 de marzo 1963, sección 34
# Gravats de cal Diumenge

Els gravats de cal Diumenge són un jaciment arqueològic andorrà situat a la parròquia d'Escaldes-Engordany. El constitueixen uns gravats rupestres situats a la urbanització de Can Diumenge, al vessant del pic de Padern i pertanyent al veïnatge dels Vilars d’Engordany. Van ser declarats Bé d’Interès Cultural (BIC) per mitjà de la Llei 9/2003, del 12 de juny, del patrimoni cultural d’Andorra.

## Descripció

Els gravats són escassos i foren tallats amb una incisió profunda sobre els esquistos, sense que se n’hagi determinat la datació. Nogensmenys, sembla que podrien haver estat obra dels ceretans o andosins, els pobles de pastors seminòmades que van habitar aquest indret del Pirineu i que van acabar posteriorment romanitzats. Les seves formes són únicament d’estil fusiforme i es caracteritzen per la seva geometria triangular i reticular, abstracta amb línies i traços paral·lels i sempre seccionades en forma de V. En aquest sentit, comparteixen el tret distintiu de l'estil fusiforme amb els conjunts de gravats de l’Arenal del Tadora i el Coll de Jou, mentre que als de Lloser de Vila i Pui de la Massana (ocults sota actuacions urbanístiques) hi destaca la profusió del gravat en fletxa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Gravats de cal Diumenge». Ministeri de Cultura. Govern d'Andorra, n.d. [Consulta: 28 març 2022].
* 1 2 Engordany, la vida al solà, segles II aC - XX dC.. [Andorra]: Govern d'Andorra, Ministeri d'Educació, Cultura i Joventut, Servei d'Arqueologia, 1993. ISBN 99920-0-057-0.
* ↑ Valls, Àlvar. Diccionari enciclopèdic d'Andorra. Andorra la Vella: Fundació Crèdit Andorrà, 2006, p. 184. ISBN 978-99920-1-629-9.
* ↑ «Llei 9/2003, del 12 de juny, del patrimoni cultural d’Andorra» (PDF). Butlletí Oficial del Principat d’Andorra, núm. 55, 16-07-2003.
* ↑ Casamajor Esteban, Jordi «Gravats rupestres a la regió septentrional de la serralada del Cadí». Annals del Centre d'Estudis Comarcals del Ripollès, 25, 2014, pàg. 313–329. ISSN: 1137-0378.
* ↑ Casamajor i Esteban, Jordi «Els Gravats rupestres del Tossal de Cava (Alt Urgell) i un estel solitari a Montalarí (Encamp)». Papers de Recerca Històrica, 5, 2009, pàg. 10–25. DOI: 10.2436/20.0110.03.1.
# Diego del Puerto

Diego del Puerto fou un sacerdot i músic espanyol dels segles XV i XVI.
Va ser un teòric de la música espanyola. Actiu a Salamanca, on va estudiar i després es va convertir en cantor del Col·legi Major de Sant Bartomeu i capellà de l'església de Laredo. La seva única obra coneguda és el tractat Portus musice (Salamanca, 1504), que tracta sobre nombrosos temes de la teoria dels gèneres en el sistema de sintonització viola de mà. El tractat és particularment notable per a una explicació molt completa de les regles de composició en tres i quatre parts, i per a la crítica de del Port de la teoria hexachordal Guidonian, possiblement mostrant influència de Bartolomé Ramos de Pareja. També publicà: Arte del canto llano (Salamanca, 1504).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 48, pàg. 387 (ISBN 84-239-4548-0)
# Denden FC

El Denden Football Club és un club de futbol eritreu de la ciutat d'Asmara.
Va ser fundat l'any 1945. Disputa els seus partits a l'estadi Denden.

## Palmarès

* Lliga eritrea de futbol:
** 2024
* Copa eritrea de futbol:
** 2009

## Referències

* ↑ «Team profile». Soccerway.com. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «Denden FC». globalsportsarchive.com. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «Denden Stadium». soccerway. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «Eritrea - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «Eritrea - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2024].
# Dionys Pruckner

Dionys Pruckner (Múnic, 12 de maig de 1834 - Heidelberg, 1 de desembre de 1896) va ser un destacat pianista i professor de música a Stuttgart.
Va ser alumne de Franz Liszt des de 1852 fins al voltant de 1855 que va realitzar gires de concerts per tot Europa. El 1859 va ser nomenat membre del professorat del Conservatori de Stuttgart on tingué alumnes com l'estatunidenc Edward Baxter Perry. Pruckner era membre de la masònica casa Wilhelm zur aufgehenden Sonne a Stuttgart.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 47, pàg. 1370 (ISBN 84-239-4547-2)