OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gente Bien: setmanari de bon humor

Gente Bien: setmanari de bon humor va ser una publicació satírica apareguda a Reus el 3 de desembre de 1921 i que desaparegué el 28 de gener de 1922.

## Història

Gente Bien era una revista que segons explica la redacció en el seu primer número "no pertany a cap secta política ni religiosa [...] procurarem que els nostres escrits siguin inofensius, exents de campanyes d'escàndol, de venjança i difamatòries; sols ens preocuparem de tot allò que bonament ens porti a ridiculitzar mentalment, imparcialment, respectuosament" Era la típica revista de caràcter festiu, que bàsicament parlava de xafarderies. Són destacables la gran quantitat d'il·lustracions que portava. La llengua era el català.
En van sortir 9 números, amb poca difusió. A l'últim número, a les "Notes de Redacció" s'esmenta la publicació d'un número especial dedicat a Carnestoltes, que no s'ha localitzat. El preu era de 15 cèntims, i a partir del número 7 de 20 cèntims. Tenia format foli, amb 4 pàgines a 3 columnes i s'imprimia a la Impremta de Celestí Ferrando. Tenia la capçalera il·lustrada. El director era Lluís Busquets Borrell, que escrivia també a Les Circumstàncies. Quan ja havia desaparegut, en va sortir una rèplica amb el títol de Gente Mal.

## Localització

* Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.
* Biblioteca del Centre de Lectura de Reus i Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* ↑ Gente Bien, Any 1, núm. 1, 3-XII-1921, pàg. 1.
* ↑ Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica (1868-1936). Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 80. ISBN 8487873049.
* ↑ «Gente Bien». Catàleg Argus. [Consulta: 16-VI-2015].
* ↑ «Gente Bien». CCUC. [Consulta: 16-VI-2015].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Promyllantor adenensis

Promyllantor adenensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 51,2 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 116-122.
* 228 radis tous a l'aleta dorsal.
* 164 radis tous a l'aleta anal.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 2.227 i 2.325 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'illa de Lord Howe i Nova Caledònia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Alcock A. W., 1890. Natural history notes from H. M. Indian marine survey steamer 'Investigator,' Commander R. F. Hoskyn, R. N., commanding.--Núm. 18. On the bathybial fishes of the Arabian Sea, obtained during the season 1889-1890. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 6) v. 6 (núm. 34). 295-311.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Karmóvskaia, E.S., 2006. Promyllantor atlanticus (Anguilliformes, Congridae), a new species from the continental slope of Southwestern Africa. J. Ichthyol. 46(8):566-569.
* ↑ Karmóvskaia, E.S., 2004. Benthopelagic bathyal conger eels of families Congridae and Nettastomatidae from the Western Tropical Pacific, with descriptions of ten new species. J. Ichthyol. 44(1): S1-S32.
* ↑ FishBase (anglès)
# Ophthalmotilapia

Ophthalmotilapia és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids que es troba a l'Àfrica oriental: el llac Tanganyika.

## Taxonomia

* Ophthalmotilapia boops (Boulenger, 1901)
* Ophthalmotilapia heterodonta (Poll & Matthes, 1962)
* Ophthalmotilapia nasuta (Poll & Matthes, 1962)
* Ophthalmotilapia ventralis (Boulenger, 1898)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1901. Diagnoses of new fishes discovered by Mr. J. E. S. Moore in lakes Tanganyika and Kivu. Annals and Magazine of Natural History (Series 7) v. 7 (núm. 37): 1-6.
* 1 2 Poll, M. & Matthes, H., 1962. Trois poissons remarquables du lac Tanganika. Annales du Musee Royal de l'Afrique Centrale Serie 8 Zoologie Núm. 111: 1-26, Pls. 1-6.
* ↑ Boulenger, G. A., 1898. Report on the fishes recently obtained by Mr. J. E. S. Moore in Lake Tanganyika. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1898 (pt 3): 494-497.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Gualter V de Brienne

Gualter V de Brienne o Gualter I d'Atenes (circa. 1275 - 15 de març, del 1311) nascut a Brienne-le-Château, Aube, Xampanya, França. Era fill d'Hug de Brienne, Comte de Brienne i Lecce, i Isabel de la Roche, filla de Guy de la Roche, Duc d'Atenes. Fou el successor en la reclamació del regnat del Regne de Jerusalem i de Xipre, així com de Taranto i de Sicília.

## Orígens familiars

Gualter passà la seva joventut com a ostatge a Sicília, al castell d'Agosta. A la mort del seu pare Hug el 1296, Gualter heretà els títols de Comte de Brienne, Conversano i Lecce. Com el seu pare, prengué les armes al servei del Regne de Nàpols durant la Guerra de Sicília (1296-1302), però fou capturat en la batalla de Gagliano el 1300. Va ser alliberat el 1302 seguint les disposicions de la Pau de Caltabellotta.

## Duc d'Atenes

La mort del primer cosí de la seva mare, Gualter II de la Roche, el 1308 li reportà el Ducat d'Atenes. Allí es trobà sota la pressió del Despotat de l'Epir, l'Imperi Romà d'Orient i del Senyor de Vlachia.

## La Companyia Catalana
### Contractació

El 1310 contractà la Companyia Catalana d'Orient (Societate Catallanorum), una unitat mercenària formada per almogàvers veterans de les guerres penínsulars contra els musulmans. La Companyia Catalana d'Orient debastà l'Imperi Romà d'Orient per contrarestar les incursions al Ducat d'Atenes. Però quan la Companyia Catalana d'Orient ja havia complert la seva missió i havia destruït els enemics del Duc d'Atenes, aquest intentà expulsar-la d'Atenes sense pagar els seus serveis.

### Enfrontament

Cada volta més preocupat, Gualter es dotà de la força de la cavalleria francesa d'Atenes, Morea i Nàpols, i de la infanteria grega d'Atenes amb l'objectiu de destruir la Companyia Catalana d'Orient.

### La Batalla del Cefís

L'exèrcit de Gualter s'enfrontà als catalans en la batalla del Cefís el 15 de març del 1311. La infanteria catalana no tan sols derrotà la cavalleria francesa sinó que l'exterminà pràcticament al complet, assassinà al mateix Gualter i s'apoderà del Ducat d'Atenes a excepció de la Senyoria d'Argos i Nauplia.

## Ducat d'Atenes

El seu fill Gualter VI de Brienne el succeí en tots els seus títols però la Companyia Catalana d'Orient nomenà un dels dos únics cavallers que sobrevisqueren a la matança, el rossellonès Roger Desllor, com a nou Duc d'Atenes impossibilitant així les reclamacions del fill de Gualter V de Brienne, que morí el 1356.

## Referències

* ↑ «Gualter V de Brienne». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* «Gualter V de Brienne». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Oligoryzomys andinus

Oligoryzomys andinus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.700 i 4.000 msnm a Bolívia i el Perú. Els seus hàbitats naturals són els matollars humits i els camps de conreu. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, andinus, significa ‘andí’ en llatí.

## Referències

* ↑ Weksler, M.; Zeballos, H.; Bernal, N. Oligoryzomys andinus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 12 febrer 2017.
* ↑ Entrada «Oligoryzomys» d'Animalia (en anglès).
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Romualdo Honorio

Romualdo Honorio (també pot aparèixer amb la forma llatinitzada Romualdus Honorius o Romualdi Honorii) fou un compositor i religiós camaldulenc actiu entre 1638 i 1649.
Pràcticament no se'n sap res d'aquest compositor del Barroc. Entre les seves diferents obres s'hi troba una col·lecció titulada Il primo libro delle messe concertante a cinquè e sei voci (Venècia, 1642).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 39, pàg. 1247 (ISBN 84-239-4539-1)
# Geophagus

Geophagus és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Geophagus abalios (López-Fernández & Taphorn, 2004)
* Geophagus altifrons (Heckel, 1840)
* Geophagus argyrostictus (Kullander, 1991)
* Geophagus brachybranchus (Kullander & Nijssen, 1989)
* Geophagus brasiliensis (Kner, 1865)
* Geophagus brokopondo (Kullander & Nijssen, 1989)
* Geophagus camopiensis (Pellegrin, 1903)
* Geophagus crassilabris (Steindachner, 1876)
* Geophagus dicrozoster (López-Fernández & Taphorn, 2004)
* Geophagus gottwaldi (Schindler & Staeck, 2006)
* Geophagus grammepareius (Kullander & Taphorn, 1992)
* Geophagus harreri (Gosse, 1976)
* Geophagus iporangensis (Haseman, 1911)
* Geophagus itapicuruensis (Haseman, 1911)
* Geophagus megasema (Heckel, 1840)
* Geophagus obscurus (Castelnau, 1855)
* Geophagus parnaibae (Staeck & Schindler, 2006)
* Geophagus pellegrini (Regan, 1912)
* Geophagus proximus (Castelnau, 1855)
* Geophagus steindachneri (Eigenmann & Hildebrand, 1910)
* Geophagus surinamensis (Bloch, 1791)
* Geophagus taeniopareius (Kullander & Royero, 1992)
* Geophagus winemilleri (López-Fernández & Taphorn, 2004)

## Referències

* ↑ www.mongabay.com (anglès)
* 1 2 López-Fernández, H. & D. C. Taphorn. 2004. Geophagus abalios, G. dicrozoster and G. winemilleri (Perciformes: Cichlidae), three new species from Venezuela. Zootaxa Núm. 439: 1-27.
* ↑ Kullander, S. O. 1991: Geophagus argyrostictus, a new species of cichlid fish from the Rio Xingu, Brazil. Cybium v. 15 (núm. 2): 129-138.
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ «Geophagus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ López-Fernández, H. & D. C. Taphorn. 2004. Geophagus abalios, G. dicrozoster and G. winemilleri (Perciformes: Cichlidae), three new species from Venezuela. Zootaxa Núm. 439: 1-27.
* ↑ Schindler, I. & Staeck, W. (2006): Geophagus gottwaldi sp. n. - a new species of cichlid fish (Teleostei: Perciformes: Cichlidae) from the drainage of the upper río Orinoco in Venezuela. Zoologische Abhandlungen, 56: 91-97.
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Staeck, W. i I. Schindler 2006: Geophagus parnaibae sp. n. -- a new species of cichlid fish (Teleostei: Perciformes: Cichlidae) from the rio Parnaíba basin, Brazil. Zoologische Abhandlungen, Staatliche Naturhistorische Sammlungen Dresden, Museum für Tierkunde. v. 55: 69-75.
* ↑ Eigenmann, C. H. 1922. The fishes of western South America, Part I. The fresh-water fishes of northwestern South America, including Colombia, Panama, and the Pacific slopes of Ecuador and Peru, together with an appendix upon the fishes of the Rio Meta in Colombia. Memoirs of the Carnegie Museum v. 9 (núm. 1): 1-346, Pls. 1-38.
* ↑ Bloch, M. E. 1791. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturgeschichte der Ausländischen Fische. v. 5: i-viii + 1-152, Pls. 253-288.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ NCBI (anglès)
* ↑ Practial Fishkeeping (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Desmodillus auricularis

Desmodillus auricularis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu al sud-oest d'Angola i gran part de Botswana, Namíbia i Sud-àfrica. Els seus hàbitats naturals són les planes de grava àrides i les zones de sorra compacta. Evita les dunes de sorra tova. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, auricularis, significa ‘auricular’ en llatí.

## Referències

* ↑ Cassola, F. Desmodillus auricularis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 2 juliol 2017.
* ↑ Entrada «Desmodillus» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Georg Andreas Sorge

Georg Andreas Sorge (Mellenbach de Turíngia, 21 de març de 1703 - Lobenstein, 4 d'abril de 1778) fou un organista, compositor i musicòleg alemany del Barroc.
Des de l'edat de dinou anys fou organista de la cort de Lobenstein. Per la seva manera de treballar es demostra que fou amic de Johann Sebastian Bach. Es distingí com a fecund i notable compositor del gènere instrumental, deixant les obres següents:
* 6 sonates per a piano;
* 24 Praeludien mit untermischten Doppelfugen Klavierübung in nach italianischen <gusto> gesetzen Sonatinen;
* Wohlgewürzte Klangspeisen in 6 Partien;
* Kleine orgensonaten;
* 24 Kurze Präludia;
* Neue Orgelsonaten;
* 6 Symphonien fürsklavier in 6 Partien;
* 12 Menuette für Klavier mit einer Violine;
* Toccata per omnem circulum XXIV modorum fürs Klavier.
Entre els seus escrits com a musicòleg cal mencionar:
* Genealogia allegorica intervallorum octavae diatonico-chromaticae, d, h, Geschlechtsregister der Intervallen nach Anleitung der klänge des grossen Waldhorns (1741);
* Anweisung zur Stimmung und Temperatur in einem Gespräch (1744);
* Vorgemach der Musikalischen composition, la seva obra més considerable (1745-1747);
* Gespräch von der Prätorianischen, Printzischen, Niedtischen und Silbermannischen Temperatur, wie auch vom neuen System Telemanns (1748);
* Ausführliche und deutliche Anweisung zur Rational-Rachuung (1749);
* Gründhliche Untersuchung ob die Schroeterischen klaviertemperaturen vor gleischwebend passieren Können oder nicht (1754);
* Zuverlässige Anweisung Klaviere und Orgeln gehörig zu temperieren und zu stimmen (1758);
* Verbesserter musikalischer Zirkel; <Compendium harmonicum oder kurzer Begriff der Lehre von der Harmonie> (1760);
* Kurze Erklärung des <Canonis harmonicis> (1763);
* Die Natur des Orgelklangs (1771);
* Der in der Rechenund Messkunst wohlerfahrene Orgelbaumeister (1773);
* Anmerkungen über Quantzens Dis und Es-klappe, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 515 (ISBN 84-239-4557-X)
# Oplopomus

Oplopomus és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Oplopomus caninoides (Bleeker, 1852)
* Oplopomus oplopomus (Valenciennes, 1837)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1852. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van de Moluksche Eilanden. Visschen van Amboina en Ceram. Natuurkundig Tijdschrift voor Nederlandsch Indië v. 3: 229-309.
* ↑ Suzuki, T., H. Senou, A. Iwata i M. Aizawa, 1999: Record of a gobiid fish, Oplopomus caninoides from Japan. I. O. P. Diving News v. 10 (núm. 8) [Aug.]: 4-7. (En japonès amb resum en anglès).
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Historie naturelle des poissons. Tome Sixième. v. 12: i-xxiv + 1-507 + 1 p., Pls. 344-368.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Joaquim Roca i Cornet

Joaquim Roca i Cornet (Barcelona, 6 de febrer de 1804 - 10 de gener de 1873) fou un escriptor català, considerat una de les figures més importants de l'anomenada Escola Apologètica Catalana.
Fill de Joaquim Roca natural de Cambrils i de Paula Cornet natural de Barcelona. Cursà la carrera de dret a la Universitat de Cervera. Als quinze anys escrivia ja al Diario de Barcelona, del qual fou redactor únic entre 1831 i 1839.
Fundà les revistes La Religión i La Civilización i dirigí el diari La Esperanza. Fou director de les biblioteques municipal de Barcelona (1844) i universitària i provincial (1849).
Adscrit al Romanticisme, col·laborà amb el poeta Manuel de Cabanyes Ballester en la traducció castellana de Le veglie di Tasso de Giuseppe Compagnoni (1832).
Continuador de la tradició doctrinal de l'antiga Universitat de Cervera fou amic personal de Jaume Balmes i és una de les figures més importants de l'anomenada Escola Apologètica Catalana. Fou membre de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona. Casat el 1833 a Barcelona amb Josepa Fiter i de Roca, morí l'any 1873.

## Obra

La seva obra és fonamentalment de caràcter religiós, doctrinal i moral. Cal mencionar, entre altres llibres, força llegits al seu temps:
* La última noche de Babilonia (1848), drama bíblic, que serví de text per a un oratori de Bernat Calvó Puig i Capdevila.
* El padre de familia (1845)
* Ensayo crítico de las lecturas de la época (1847)
* Mujeres de la Biblia (1850)
* Historia de los hechos y doctrinas de N. S. Jesucristo (1857)
* Biografía infantil o sea la niñez de los grandes hombres (1863)
* Manual de madres católicas (1868)
* La religión y la política (1870) i
* Las Repúblicas antiguas y modernas (1870).

## Referències

* ↑ «Defuncions.Any 1873.Registre núm. 187.». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 10-01-1873. [Consulta: 14 febrer 2020].
* 1 2 «Joaquim Roca i Cornet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rubió i Ors, Joaquim. Biblioteca de l'Ateneu Barcelonés. Noticia de la vida y escritos de D. Joaquín Roca y Cornet: redactada para ser leída en sesion pública de la Academia de Buenas Letras de Barcelona (en castellà). Barcelona: Biblioteca de l'Ateneu Barcelonés, 26 Març 1876.
# Tití de mantell vermell

El tití de mantell vermell (Leontocebus lagonotus) és una espècie de primat de la família dels cal·litríquids. Viu a l'Equador i el Perú. Té una llargada de cap a gropa de 220–270 mm, la cua de 275–330 mm i un pes de 350-400 g. Anteriorment era considerat sinònim del tití de cap bru (L. fuscicollis). El seu nom específic, lagonotus, significa 'esquena de llebre' en llatí.

## Referències

* ↑ Porter, Leila M; Dacier, Anand Rowe, Noel. All the World's Primates (en anglès). Pogonias Press, 2016, p. 335. ISBN 9781940496061.
* ↑ Entrada «Saguinus» d'Animalia (en anglès).
# Ronda del Carril (la Garriga)

La ronda del Carril és un carrer del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. En concret, es tracta dels dos carrers que hi ha a costat i costat de la via fèrria i que, paral·leles a aquesta, travessen la població de nord a sud. Llevat dels trams molt curts, el carrer encara no ha estat empedrat i la superfície és de sorra i no hi ha voreres.

## Història

La ronda del Carril va néixer en el mateix moment que es va fer passar per la Garriga la línia fèrria Barcelona-Vic-Ripoll. El carrer va ser pensat per a construir-hi a banda i banda les torres que calia aixecar per a satisfer la demanda de cases d'estiueig que la burgesia urbana sol·licitava. El fet que la majoria de les torres que trobem a banda i banda de la ronda hagin estat construïdes a les darreries del s. XIX i principis del XX fa que l'arquitectura modernista i noucentista s'hi trobi representada amb escreix.

## Edificis destacats

* Casa Josefa Solo Blanch, al núm. 2
* Casa Mercè Nadal, al núm. 4
* Casa Neus Galwey, al núm. 6 (enderrocada)
* Vil·la Conxa, al núm. 12
* Casa Enric Pérez, al núm. 18
* Casa Lluís Marín Mir, al núm. 25
* Casa Mercè Pla Masgrau, al núm. 30
* Casa Emili Sala Cortès, al núm. 36
* Vil·la Adauta, al núm. 65
* Torre Sant Miquel, al núm. 67
* Can Clausolles, al núm. 78
* Casa Domènech Pujadas, al núm. 83
* Casa Josep Sunyol, al núm. 85-87
* Escoles Sant Lluís, al núm. 92

## Referències

* 1 2 «Ronda del Carril». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Georg Caspar Wecker

Georg Caspar Wecker (Nuremberg, 2 d'abril de 1632 - Nuremberg, 20 d'abril de 1695) fou un músic alemany.
Dedicat des de la seva joventut a l'estudi de l'orgue, sota la direcció d'Erasme Kindermann, i mestre a la vegada de Nikolaus Deinl, Christian Friedrich Witt, Krieger i Pachelbel, gaudí d'una reputació d'insuperable executant. Fou organista de Sant Egidi i de Sant Sebald de Nuremberg.
Malgrat que degué compondre un gran nombre d'obres per a orgue, només se'n conserven d'ell una fuga inclosa per Ritter en la seva Geschichte der Orgelspiel i 18 geislitche Konzerte mit 2-4 Vokalstimmem und 5 Instrumenten ad lib, auf die Festtage des ganzen Jahres (1695).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1355, (ISBN 84-239-4517-0)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom núm. 69, pàg. 1725 (ISBN 84-239-4569-3)

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Georg Caspar Wecker» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# Opua atherinoides

Opua atherinoides és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a Moçambic, Papua Nova Guinea, Palau, les Seychelles i Japó (incloent-hi les Illes Ryukyu).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan, E. K., 1925. Notes on the fishes of Hawaii, with descriptions of six new species. Proceedings of the United States National Museum v. 66 (núm. 2570): 1-43, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Smith, J.L.B. i M.M. Smith, 1963. The fishes of Seychelles. Rhodes University, Grahamstown. 215 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* ↑ Randall, J.E. i C. Anderson, 1993. Annotated checklist of the epipelagic and shore fishes of the Maldives Islands. Ichthyol. Bull. of the J.L.B. Smith Inst. of Ichthyol. 59:47.
* ↑ Werner, T.B i G.R. Allen, 1998. Reef fishes of Milne Bay Province, Papua New Guinea. A T. Werner i G. Allen (eds). A rapid biodiversity assessment of the coral reefs of Milne Bay Province, Papua New Guinea. RAP Working Papers 11, Conservation International, Washington DC.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.