OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José María Nogués y Gastaldi

José María Nogués y Gastaldi (Sevilla, 1838 - Madrid, 25 de gener de 1920) fou un escriptor andalús.
Després d'estudiar la carrera de notariat en la universitat de la capital andalusa passà a la cort madrilenya, i fou bibliotecari segon de la Biblioteca Reial, bibliotecari en cap de la de El Escorial i cap de la secció de la premsa en el Govern civil de Madrid, restant en possessió de la creu de Carles III. La seva primera obra teatral fou el drama líric titulat Jenaro el gondolero, convertit en sarsuela l'estrena la contralt cordovesa Josefa Mora, que fou molt aplaudit tant pel públic com per la critica. Posteriorment donà a l'escena les sarsueles: Oro, astúcia y amor, La perla de triana, Un tenorio moderno, El consejo de los Diez, El celoso, No es nada lo del ojo, Estafeta de amor, Consultor jurisperito, La vigilante.
Els drames Una madre i La herència del pecado, i les comèdies en un acte Ver visiones, Al año de estar casado, Pedro Ponce y Juan Carranza, Acteón, El marido anónimo, María, Un tenor jubilado, El alcalde de Amurrió, i El collar de perlas; en col·laboració amb el seu conciutadà Alejandro Benicia va escriure El secreto de un mendigo; amb Enrique Gaspar,¿Con quién caso á mi mujer?, i amb Liern, les sarsueles Blancos y azules y Armas iguales, així com la comèdia Dos iniciales. A més de les obres citades, va escriure, per van romandre sense estrenar-se, les següents sarsueles: Catiya, Sueños de amor, Naufragar en la orilla, El diabló en Sevilla, El viejecito, Saldo de Cuentas, Araña, Concha i Cortés, Cambio de trajes, i Dos niños; i les comèdies Laura, ¿Quién es el?, Influencia femenina, A lo tuyo, tù; Un beso i Cartas de don Juan; Algo de mucho, i Un presidio suelto, a propòsits en un acte, i finalment La Fuente milagrosa, entreteniment còmic-líric.
Va aconseguir el primer premi en els tres certàmens públics a que va concórrer, un d'ells atorgat per la Biblioteca Nacional a l'obra titulada Seudónimos, anónimos, anagrames é iniciales de autores y traductores espanyoles é hispano-americanos, de la qual s'ignora si s'arribà a editar. El 1909 fou redactor del diari Gente Vieja; col·laborà amb el comte de Valencia de Don Juan en la publicació del "Catálogo de la Real Armeria" i figura en primer lloc entre els principals redactors del "Catálogo de la Biblioteca Real, Autores: Historia (t. II, A.B.).

## Referències

* ↑ «José María Nogués y Gastaldi». La parodia teatral en España. Biblioteca Virtual Miguel de cervantes. [Consulta: 3 gener 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 38, pàg. 979. (ISBN 84-239-4538-3)
# Emil Pinks

Emil Pinks (1866 - 1933) fou un tenor alemany.
Estudià el cant a Leipzig amb el mestre Rebling, i desenvolupà a continuació una gran activitat com a cantor d'oratoris i altres peces de cant.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 1039. (ISBN 84-239-4544-8)

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Emil Pinks en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Franz Joseph Fröhlich

Franz Joseph Fröhlich (Würzburg, 1780-1862) fou un compositor i musicòleg alemany.
Simultaniejà els estudis musicals amb els universitaris; el 1801 entrà en la capella del príncep i després fundà una societat coral i instrumental d'estudiants que assolí extraordinari desenvolupament i arribà a ser reconegut oficialment, sent l'origen de l'Escola Reial de Música. Froelich dirigí aquest establiment fins al 1858 i fou, a més, professor de pedagogia i d'estètica i director de música de la Universitat.
Va compondre:
* diverses Misses;
* un Rèquiem;
* Simfonies;
* l'òpera Scipio;
* sonates i cors.
A més col·laborà en diverses publicacions i va escriure algunes obres didàctiques, sent la principal Musiklehre mit Anweisungen fürs Spiel aller gebräuchlichen Instrumente.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 1353 (ISBN 84-239-4524-3)

## Enllaços externs

* (alemany) Ressenya biogràfica a Musik-Lexikon: Erster Band, per Hugo Riemann
# Mchenga flavimanus

Mchenga flavimanus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Iles, T. D. 1960. A group of zooplankton feeders of the genus Haplochromis (Cichlidae) in Lake Nyasa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 13) v. 2 (núm. 17) [1959]: 257-280.
* Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units).
* Konings, A. 2001. Malawi Cichlids in their natural habitat. Cichlid Press, Estats Units. 3a edició.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stauffer, J.R.Jr., T.J. LoVullo i K.R. McKaye 1993. Three new sand-dwelling cichlids from Lake Malawi, Africa, with a discussion of the status of the genus Copadichormis (Teleostei: Cichlidae). Copeia (4):1017-1027.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Neamia notula

Neamia notula és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids que es troba a l'Índic occidental: l'illa de Maurici.
És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical que viu fins als 24 m de fondària. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Radcliffe L., 1912. Descriptions of fifteen new fishes of the family Cheilodipteridae, from the Philippine Islands and contiguous waters. (Scientific results of the Philippine cruise of the Fisheries steamer "Albatross," 1907-1910.--Núm. 13.) Proceedings of the United States National Museum v. 41 (núm. 1868). 431-446.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fraser, T. H. & G. R. Allen, 2001. A new species of cardinalfish in Neamia (Apogonidae, Perciformes) from Mauritius, Indian Ocean, with a review of Neamia octospina. Rec. West. Aust. Mus. v. 20: 159-165.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Emil Prill

Emil Prill (Szczecin, Prússia, 10 de maig de 1867 - Berlín, Alemanya, 28 de febrer de 1940) fou un flautista alemany.
Va rebre les primeres lliçons del seu pare, i després en l'Escola Superior de Berlín, acompanyà els seus germans Karl i Paul viatjaren per Alemanya, Rússia, Dinamarca i Suècia donant concerts, i el 1888 fou nomenat professor de l'Escola de Música de Khàrkiv, després fou primer flautista de l'Orquestra d'Hamburg, segon de l'Òpera de Berlín i, el 1892, professor de l'Escola Superior de Música de la capital de Prússia.
Va compondre estudis i exercicis per a flauta, nombroses transcripcions per aquell instrument, mètodes, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 47, pàg. 389 (ISBN 84-239-4547-2)
# Franz Mair

Franz Mair (Weikendorf, 15 de març de 1821 - Viena, 30 de novembre de 1893) fou un compositor austríac.
Per espai de molts anys, fou director del Schubertbund, de Viena; va compondre notables melodies vocals i va escriure, a més de les seves memòries, Aus meinem Leben (1897).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 354. (ISBN 84-239-4532-4)
# Ludwig Rotter

Ludwig Rotter (Viena, 1810 - 1895) fou un compositor i organista austríac.
Va esser organista en moltes esglésies de la seva ciutat, i el 1867 succeí en Simon Sechter com a primer organista de la cort.
És autor d'un gran nombre d'obres de caràcter religiós, entre les que hi figuren graduals, ofertoris, misses, "Te Deums" i Rèquiem, així com diverses composicions per a piano i orgue, i un mètode de baix xifrat.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 505 (ISBN 84-239-4552-9)
# One True Thing

One True Thing és una pel·lícula del 1998 dirigida per Carl Franklin, adaptació d'una novel·la d'Anna Quindlen.

## Argument

Retrat de la família com a postal dels anys 1960, la mare mestressa de casa i la columna vertebral i la filla que adora al seu pare. L'any 1988, la situació canvia de sobte després que el pare compleixi 50 anys, resulta que la mare està patint de càncer i serà operada i sotmès a radioterapia. La filla, que mai ha lligat amb ella, té una feina exigent com a periodista a Nova York i està llançada en una carrera reeixida. El seu pare, professor i degà de la facultat de la universitat local, no troba res millor que demanar-li a la seva filla que deixi el seu treball per tenir cura de la seva mare. Començant amb dificultat, després més afectuosament, ella s'encarrega de la mare. La malaltia empitjora més i més fins que, després de Cap d'Any, el metge anuncia que caldrà interrompre el tractament i prescriure morfina per a l'alleugeriment del dolor. Una nit, la dona s'adorm per no tornar a despertar. La causa de la mort és una sobredosi de morfina.

## Notes

* Es considera una pel·lícula d'homes i dones, ja que ofereix poc espai per a dos homes. Tom Everett Scott és el germà petit molt marginal i William Hurt és egoista i desagradable.
* Destacar la frase de Meryl Streep: "Estima el que ja tenim"
* Tota la pel·lícula està narrada en primera persona per la seva filla, que, en una espècie de flashback, respon a preguntes del que finalment resulta ser un policia. (De fet aviat es fa evident que és un policia).

## Repartiment

* Meryl Streep: Kate Gulden
* Renée Zellweger: Ellen Gulden
* William Hurt: George Gulden
* Tom Everett Scott: Brian Gulden
* Diana Canova: Diana
* Julianne Nicholson: Estudiant de la Universitat
* Gerrit Graham: Oliver Most

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1999. Oscar a la millor actriu per Meryl Streep
* 1999. Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Meryl Streep

## Referències

* ↑ filmaffinitty. One True Thing (en castellà). filmaffinitty.
* ↑ amg. One True Thing One True Thing (en anglès). amg.
# José Moreno i Polo

José Moreno i Polo (La Hoz de la Vieja, Terol, 1708 - Madrid, 1774) organista i compositor espanyol, era germà del també músics Juan i Valero.
Dotat de gran disposició per a la música, estudià aquest art a Saragossa amb un notable aprofitament; després fou segon organista de la basílica del Pilar, i posteriorment aconseguí la plaça d'organista primer de la catedral d'Albarrasí (Terol). Allà s'ordenà de sacerdot, i més tard guanyà, mitjançant oposició, el magisteri de l'orgue de la Reial Capella de Madrid.
Entre les seves composicions musicals hi figuren 100 sonates, que restaren inèdites.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 1023 (ISBN 84 239-4536-7)
# Franz Mayerhoff

Franz Mayerhoff (Chemnitz, 1864 - 1938) fou un professor de música i compositor alemany.
Va estudiar en el conservatori de Leipzig, i després dirigí diverses orquestres teatrals en distintes poblacions. Traslladà la seva residència a la seva població nadiua, on es dedicà a l'ensenyança musical, i dirigí la Societat de Música d'aquesta
Publicà una obra didàctica Instrumentenlehre el 1909, i va compondre una Elegia per a violoncel, i piano o orgue, a més, d'algunes cantates, una simfonia, lieder, cors religiosos, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 33, pàg. 1310 (ISBN 84-239-4533-2)
# Ludwig Schuberth

Ludwig Schuberth (Magdeburg, Alemanya, 18 d'abril de 1806 - Sant Petersburg, Rússia, abril de 1850) fou un compositor alemany.
S'assenyalà com a director d'orquestra i en la música dramàtica i simfònica. Fou kapellmeister dels teatres d'òpera de Riga, Königsberg i Sant Petersburg. De la seva producció destaquen algunes obres de cambra i simfonies.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 54, pàg. 1161 (ISBN 84 239-4554-5)
# La meva vida

La meva vida (títol original: My Life) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Bruce Joel Rubin, estrenada l'any 1993. Ha estat doblada al català.

## Argument

Bob Jones viu feliç amb la seva dona Gail que està embarassada del seu primer fill. S'entera llavors que té un càncer en fase terminal, decideix gravar una cinta de vídeo destinada al seu fill. Hi fa el balanç de la seva vida, el que li vol ensenyar, i li parla de la seva família amb la qual té les seves diferències.

## Repartiment

* Michael Keaton: Bob Jones
* Nicole Kidman: Gail Jones
* Bradley Whitford: Paul Ivanovich
* Queen Latifah: Theresa
* Michael Constantine: Bill Ivanovich
* Rebecca Schull: Rosa Ivanovich
* Mark Lowenthal: Dr. Mills
* Lee Garlington: Carol Sandman
* Toni Sawyer: Doris
* Haing S. Ngor: Mr. Ho
* Romy Rosemont: Anya Stasiuk
* Danny Rimmer: Bobbie, de jove
* Ruth de Sosa: Rosa Ivanovich, de jove
* Richard Schiff: Bill Ivanovich, de jove
* Stephen Taylor Knott: Paul Ivanovich, de jove
* Mary Ann Thebus: Miss Morgenstern
* Brenda Strong: Laura
* Rudi Davis: George
* Mark Holton: Sam
* Lissa Walters: Deborah

## Crítica

* "Cinta de desenvolupament lúcid i interpretacions sentides signades per un guionista en labors de debutant"

## Referències

* ↑ «La meva vida». esadir.cat.
* ↑ «My Life». The New York Times.
* ↑ Martínez, Luis «Mi vida». El País.
# José Palomino y Quintana

José Palomino y Quintana (Madrid, 1755 - Las Palmas, 1810) fou un compositor i mestre de capella madrileny.
Era fill d'Antonia de la Quintana i Francisco Mariano Palomino, violinista procedent de Saragossa que treballà pels teatres madrilenys des dels anys 40 del segle xviii. Els seus dos germans, Antoni i Pere, també foren reconeguts violinistes. Fou deixeble d'Hita, i molt jove encara va fer oposicions a una plaça en la Capella Reial, guanyant-la. Per afers de família hagué de traslladar-se a Portugal, on el regent el prengué al seu servei, omplint-lo de beneficis.
En aquella època ja tenia escrites moltes obres especialment quatre Salmos de visperas i una Misa solemne en sol. La invasió francesa, li torbà la pau a aquest compositor; la seva família hagué de refugiar-se al Brasil, i ell, ja malalt, acceptà la feina de mestre de capella que li oferí el capítol de Las Palmas de Gran Canaria. Allà va introduir notables millores en la capella i l'arxiu, i va compondre gran nombre d'obres religioses, destacant uns Responsorios de Navidad, que es cantaren durant molts anys, el salm Dixit Dominus, i d'altres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 41, pàg. 502 (ISBN 84-239-4541-3)
# Franz Stockhausen

Franz Stockhausen (Guebwiller, Alt Rin, 30 de gener de 1839 - Estrasburg, 1926) fou un director d'orquestra alemany, germà del cantant Julius Stockhausen.
Fou deixeble d'Alkan a París i després estudià en el Conservatori de Leipzig. De 1863 a 1866 fou director de música a Thann i de 1868 a 1879 director de la Societat de cant religiós i ensems mestre de capella de la Catedral d'Estrasburg, i després (1881) s'encarregà de la direcció del Conservatori de la capital alsaciana, que situà a gran altura, deixant el càrrec el 1907. També fou director dels Concerts municipals d'aquesta ciutat de 1871 a 1907.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1188 (ISBN 84-239-4557-X)
# Pehr Frigel

Pehr Frigel (Calmar, 2 de setembre de 1750 - Estocolm, 1842) fou un compositor suec del classisme.
Va fer els primers estudis en la seva ciutat natal amb Björkman, i després de graduar-se en música en la Universitat d'Uppsala, practicà la composició a Estocolm, amb Naumann, i Uttini. Desenvolupà alts llocs docents del seu país, i va escriure, entre altres obres menys importants:
* l'òpera Eremiten, (1798 en col·laboració amb John Wikmanson.
* una Cantata nupcial (1795);
* una Simfonia amb fuga (1805);
* l'oratori Försonaren pâ Oljoberget (1815) i nombroses cantates religioses.
El seu estil estava format en l'estudi de Bach, Händel, Gluck i Haydn. Ha Suècia el consideren un compositor clàssic.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 1307 (ISBN 84-239-4524-3)
# Mecisteu

Mecisteu (en grec antic Μηκιστεύς), segons la mitologia grega, va ser un heroi grec, fill de Tàlau i de Lisímaca. Va tenir un fill, que l'acompanyà en les seves lluites.
Acompanyà el seu germà Adrast a la guerra dels set contra Tebes, on fou mort a les portes de Tebes, per Melanip. El seu fill Euríal, figura entre els epígons, entre els argonautes i a la guerra de Troia acompanyant Diomedes.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 143. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461

## Referències

* ↑ Èsquil, a la tragèdia Els set contra Tebes, en descriu els fets.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 343. ISBN 9788496061972.
# Ludwig Schunke

Ludwig Schuncke (Kassel, 21 de desembre de 1810 - Leipzig, 7 de desembre de 1834) fou un músic i compositor alemany.
Concertista de corn i amic de Robert Schumann, fou deixeble del seu pare, el cronista Godfried (1777-1840), i després de Friedrich Kalkbrenner i d'Anton Reicha a París. Donà diversos concerts amb força èxit en la capital francesa i a Viena, i el 1833 s'establí a Leipzig, on, amb Schumann, fou un dels fundadors de la Neue Zeitschrift für Musik. Morí als vint-i-quatre anys de tuberculosi i el quadre en el qual està en el seu llit de mort, el seu amic Schumann el tingué en el seu estudi fins que ell morí. Les poques composicions que deixà denoten un talent sucós i ple d'ardor, sobretot una sonata i un rondó, per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1201 ISBN 84-239-4554-5
# Germà de Dume

Germà de Dume va ser un bisbe del regne de Toledo, que ocupà la seu de Dume vers 633.
Va signar les actes del IV Concili de Toledo el 633 amb la fórmula en llatí Germanus Monasteri Dumiensis Eclesiae Episcopus. Com és dels primers que signa, se'l suposa amb força antiguitat al bisbat i segurament era una persona gran, raó per la qual Enrique Flórez creu que, probablement, va ser el successor immediat a Benjamí.
Segurament va morir el 638 o una mica abans, perquè la seu de Dume estava vacant al VI Concili de Toledo, i poc després ja va ser elegit el seu successor, Ricimir.

## Referències

* ↑ Flórez, Enrique. España Sagrada (en castellà). vol. 18. Madrid: Oficina de Antonio Marín, 1764, p. 39-49.
* ↑ Buenacasa Pérez, Carles «Espiritualidad vs racionalidad económica: los dependientes eclesiásticas y el perjuicio económico a la iglesia de Dumio en el Testamento de Ricimiro (656)». Polis: revista de ideas y formas políticas de la antigüedad clásica, núm. 16, 2004, pàg. 8-9.
# Axel Wilhelm Gade

Axel Wilhelm Gade (Copenhaguen, 28 de maig de 1860 - Frederiksberg, 9 de novembre de 1921) fou un violinista i compositor danès.
Fou un notable concertista de violí, deixeble de Tofte i Joachim. Desenvolupà la classe de violí en el Conservatori de Copenhaguen, i durant alguns anys la direcció d'aquest establiment docent.
La llista de les seves composicions inclou molta música de cambra, un concert de violí i l'òpera Nit veneciana, estrenada amb èxit a Copenhaguen el 1918.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. V, pàg. 648 (ISBN 84-239-4575-8)
# Emma Abbott

Emma Abbott (Chicago, 9 de desembre de 1850 - Salt Lake City, (Utah), 5 de gener de 1891) fou una cantant d'òpera (soprano) estatunidenca.
Va rebre l'educació artística del seu pare, que era professor de música a Peoria, i més endavant del mestre Achille Errani. Cantà per primera vegada en l'església del doctor Chapin, de Nova York, congregació que l'obsequià amb una beca de 10.000 dòlars perquè pogués completar la seva educació musical a Europa.
L'any 1872 marxà a l'estranger i estudià cant amb Antonio San Giovanni, a Milan, i amb Enrico Augusto Delle Sedie i Pierre François Wartel a París. Va fer la seva primera aparició en el Covent Garden de Londres, amb La Fille du régiment. Després anà de triomf en triomf arreu d'Europa. En tornar als Estats Units formà una companyia pròpia (Emma Abbot English Grand Opera Co.), amb la qual va recórrer en gira tots els Estats Units i va aconseguir una enorme popularitat, fins que una fatal malaltia acabà amb una carrera que prometia encara molts èxits.
Deixà una herència de més de mig milió de dòlars, que repartí entre la seva família i obres de caritat.

## Referències

* ↑ James, Edward T.; James, Janet Wilson; Boyer, Paul S. Notable American Women, 1607-1950: A Biographical Dictionary (en anglès). Harvard University Press, 1971, p. 1. ISBN 978-0-674-62734-5.
* ↑ «Emma Abbott (1849-1891)» (en anglès). Find A Grave Memorial. [Consulta: 5 desembre 2020].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 1, pàg. 237 (ISBN 84-239-4501-4)
# Franz Theodor Kugler

Franz Theodor Kugler (Stettin, Polònia, 19 de gener de 1808 - Berlín, Alemanya, 18 de març de 1858) fou un arqueòleg i literat alemany.
Va ésser professor d'arqueologia a la Universitat i a l'Acadèmia de Belles Arts de Berlín, i membre d'aquesta última corporació.
Publicà: Handbuch der Geschichte der Malerei, von Konstantin de Gr. bis auf die neuere Zeit (Berlín, 1837); Handbuch der Kunstgeschichte i d'altres.
El pintor Adolph von Menzel (1815-1909) li'n va il·lustrar la seva història Frederic el Gran rei de Prússia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part. pàg. 2540 (ISBN 84-239-4582-0)
# Ludwig Wilhelm Maurer

Ludwig Wilhelm Maurer (Potsdam, Berlín, 2 de febrer de 1789 – Sant Petersburg, Rússia, 13 d'octubre de 1878) fou un violinista, director d'orquestra i compositor alemany.
Fou deixeble de Haak, i als tretze anys ja tingué un contracte com a primer violí en l'Orquestra de la Cort de Berlín; l'any 1806 passà a Rússia, on donà diversos concerts, i aconseguí la plaça de mestre de capella del canceller Wsowologski. El 1832 es traslladà a Hannover com a director de concerts, i va romandre en aquesta ciutat fins al 1833, any en què retornà a Sant Petersburg, i se li confià la inspecció general de les orquestres imperials, però el 1845 deixà Rússia novament i s'establí a Dresden. Durant la seva llarga carrera artística havia donat nombrosos concerts en diverses capitals europees, fent-se aplaudir arreu on anava.
Deixà diverses composicions, entre elles les òperes: Der neue París, Aloise i Die Runenschlacht, que es va fer representar a Hannover, i un Konccertante, per a quatre violins i orquestra, que és la seva obra més important, ja que les altres, inclús les òperes, han restat oblidades.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 33, pàg. 1209 (ISBN 84-239-4533-2)