OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arcadia

«Arcàdia o Arcadia» té aquests significats:
* Arcàdia lusitana, acadèmia de poesia que va ocupar el centre de la vida literària de Lisboa de 1756 a 1770
* Arcàdia (poesia), tipus poesia pastoral que es caracteritza per tenir un esquema simple, que descriu la bellesa de la vida senzilla prop de la natura
* Arcadia (revista), revista mensual publicada a Colòmbia
* Toponímia:
** Unitat perifèrica d'Arcàdia, regió de Grècia al centre del Peloponès
** Arcàdia (província romana)
** Arcadia (Califòrnia)
** Arcadia (Florida)
** Arcadia (Louisiana)
** Arcadia (Missouri)
** Arcadia (Nebraska)
** Arcadia (Indiana)
** Arcadia (Iowa)
** Arcadia (Kansas)
** Arcadia (Ohio)
** Arcadia (Oklahoma)
** Arcadia (Wisconsin)
** Arcadia Lakes, població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud
** Cine Arcadia, sala d'exhibició cinematogràfica al carrer de Tuset núm. 14 de Barcelona
** East Arcadia, població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord
** Southeast Arcadia, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida
* Persones:
** Arcàdia, filla de l'emperador Arcadi
Viccionari
# Arctogadus borisovi

Arctogadus borisovi és una espècie de peix pertanyent a la família dels gàdids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 55,6 cm de llargària màxima i 1.500 g de pes.
* Els flancs i el dors són de color verd oliva fosc i el ventre gris clar amb taques fosques.
* Barbeta del mentó ben desenvolupada.

## Hàbitat

És un peix d'aigua marina i salabrosa, demersal, no migratori i de clima polar (80°N-54°N, 140°W-139°E).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àrtic i l'Atlàntic nord-oriental: la meitat occidental de les costes del Canadà, Alaska, Sibèria i Groenlàndia.

## Observacions

És inofensiu per als humans i d'escàs valor econòmic.

## Referències

* ↑ Dryagin P. A., 1932. Arctogadus, eine neue Gadidengattung aus Nordostsibirien. Zool. Anz. v. 98 (núm. 5/6). 151-154.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Dryagin, P. A., 1932. Arctogadus, eine neue Gadidengattung aus Nordostsibirien. Zool. Anz. v. 98 (núm. 5/6): 151-154.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Arctogadus borisovi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Berg, L.S., 1965. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 3, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem.
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba, 1990. FAO Species Catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p. FAO, Roma. ISBN 92-5-102890-7
* ↑ Reshetnikov, Y.S., N.G. Bogutskaya, E.D. Vasil'eva, E.A. Dorofeeva, A.M. Naseka, O.A. Popova, K.A. Savvaitova, V.G. Sideleva i L.I. Sokolov, 1997. An annotated check-list of the freshwater fishes of Russia. J. Ichthyol. 37(9): 687-736.
* ↑ Nielsen, J.G. i E. Bertelsen, 1992. Fisk i grønlandske farvande. Atuakkiorfik, Nuuk. 65 s.
* ↑ Muus, B., F. Salomonsen i C. Vibe, 1990. Grønlands fauna (Fisk, Fugle, Pattedyr). Gyldendalske Boghandel, Nordisk Forlag A/S København, 464 p. (en danès).
* ↑ Andriyashev, A.P. i N.V. Chernova, 1995. Annotated list of fishlike vertebrates and fish of the arctic seas and adjacent waters. J. Ichthyol. 35(1):81-123.
* ↑ Craig, P.C., 1984. Fish use of coastal waters of the Alaskan Beaufort Sea: a review. Trans. Am. Fish. Soc. 113(3):265-282.
* ↑ McAllister, D.E., V. Legendre i J.G. Hunter, 1987. Liste de noms inuktitut (esquimaux), français, anglais et scientifiques des poissons marins du Canada arctique. Rapp. Manus. Can. Sci. Halieut. Aquat, 1932, 106 p.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.
* ↑ Walters, V., 1955. Fishes of the western arctic America and eastern arctic Siberia, taxonomy and zoogeography. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. N.Y. 106(5):255-368.
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba, 1990.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Argenter

Un argenter és aquell menestral que tenia l'ofici de treballar principalment l'argent, però també altres metalls preciosos i fins i tot combinar-los amb pedres precioses.
La mateixa activitat però especialitzada amb l'or rebia el nom d'orfebre, i si estava especialitzat només en la manufactura de joies s'anomenava joier.

## Història

A Catalunya, aquest luxós ofici va agafar relleu quan l'art gòtic estava ja en ple auge en els gustos culturals de l'època, moment en el qual els obradors d'argent dels monestirs començaren a ser substituïts per professionals en llurs tallers familiars urbans. Per exemple, la Confraria d'Argenters de Barcelona està documentada com a mínim ja des del 13 de maig del 1381, data en la qual el llavors infant Joan va cedir-los el privilegi d'autoritzar o no l'entrada d'aquells que aspiraven a exercir aquest ofici a la ciutat. Els nous permisos s'anunciaven durant la diada de Sant Eloi, el patró de la confraria.
També treballaven argenters en ciutats com ara Lleida, Girona, Vic o Tortosa.
A Mallorca, els argenters també conformaven un col·legi professional, que data del segle xiv, i les ordenances més antigues que es coneixen són de 1353. El seu patró era sant Eloi (patró també dels ferrers), que veneraven a la capella del sant de l'església de Santa Eulàlia. L'escut del col·legi consistia en una hídria d'or. Els argenters de Mallorca tenien les botigues principalment al carrer de l'Argenteria, i molts eren xuetes. Encara ara es conserven diverses joieries en aquest carrer.
Imposats els canvis de la Nova Planta, a Barcelona, Mataró i Reus l'any 1732 aquest ofici va canviar llur organització tradicional en col·legi o confraria per passar a considerar-se congregació o art. Després l'ofici mantingué un col·legi d'argenters fins que aquest va desaparèixer entre el 1870 i el 1873.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 58; entrada: "argenter"
* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 32.
* ↑ Mirambell, Miquel «EL TALLER D'UN ARGENTER VIGATÀ CINCCENTISTA. INVENTARI DELS BÉNS DE PERE NAVARRO (†1548)». Ausa, XIX/144, 2000, pàg. 19-34.
* ↑ Vidal Franquet, Jacobo «Contribució a l'estudi de l'argenteria medieval de la ciutat de Tortosa: els argenters al servei del municipi». Matèria. Revista internacional d'Art, 4, 2004, pàg. 95-117.
* ↑ Quetglas Gayà, B. Los gremios de Mallorca. Imprenta Politécnica, 1980, p. 200-202.
# Ariosoma selenops

Ariosoma selenops és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu entre 348 i 549 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central: el nord de Sud-amèrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1838. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 1. i-vi + 1-368.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reid, E. D., 1934. Two new congrid eels and a new flatfish. Smithson. Misc. Collect. v. 91 (núm. 15): 1-11, Pl. 1.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Cervigón, F., R. Cipriani, W. Fischer, L. Garibaldi, M. Hendrickx, A.J. Lemus, R. Márquez, J.M. Poutiers, G. Robaina i B. Rodríguez, 1992. Fichas FAO de identificación de especies para los fines de la pesca. Guía de campo de las especies comerciales marinas y de aguas salobres de la costa septentrional de Sur América. FAO, Roma. 513 p. Preparado con el financiamiento de la Comisión de Comunidades Europeas y de NORAD.
* ↑ Menezes, N.A., P.A. Buckup, J.L. Figueiredo i R.L. Moura, 2003. Catálogo das espécies de peixes marinhos do Brasil. São Paulo. Museu de Zoologia da Universidade de São Paulo, 160 pp.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ariosoma sokotranum

Ariosoma sokotranum és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Nombre de vèrtebres: 136-141.
* 173-208 radis tous a l'aleta dorsal.
* 133-143 radis tous a l'aleta anal.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 395 i 420 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: l'illa de Socotra.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1838. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 1. i-vi + 1-368.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Karmóvskaia, E. S., 1991. The new species of conger eels (Congridae) from the western Indian Ocean. Voprosy Ikhtiol. v. 31 (núm. 6): 891-897.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Arius cookei

Arius cookei és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 42,8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius i estuaris del vessant del Pacífic de Costa Rica i Colòmbia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. (BOOK), Nov., v. 15: i-xxxi + 1-540.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Arius cookei». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.

## Bibliografia

* Acero P., A. & R. Betancur-R. 2002. Arius cookei, a new species of ariid catfish from the tropical American Pacific. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 5 (núm. 4): 133-138.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Armand-Emmanuel Trial

Armand Emmanuel Trial (París, 1 de març de 1771 - 9 de setembre de 1803) fou un compositor francès i era nebot del també compositor Jean-Claude.
Dotat de grans disposicions per la música, als disset anys estrenà amb èxit l'òpera Julien et Colette, a la qual seguiren:
* Adelaide et Mirval, (1791);
* Les deux petits aveugles, (1792);
* Cécile et Julien, (1793);
* Les causes et les éffets, (1749);
En els últims temps de la seva vida s'entregà per complet al vici i morí només amb 32 anys.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 64. pàg. 225 (ISBN 84-239-4564-2)
# Yolanda Magallón Vallejo

Yolanda Magallón Vallejo (Tarassona, 5 de novembre de 1975) és una esportista espanyola que va competir en duatló. Va guanyar una medalla de bronze en el Campionat Europeu de Duatló Camp a Través de 2015 i va fer cinquena a la Copa del Món de triatló d'hivern.

## Palmarés internacional

Duatló camp a través :
| campionat Europeu ||||
| any | lloc | medalla | prova |
| 2015 | Castro Urdiales Espanya | 3 | individual |

## Referències

* ↑ «Biografía de YOLANDA MAGALLON VALLEJO - RFEDI - REAL FEDERACIÓN ESPAÑOLA DEPORTES DE INVIERNO». [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ Aragón, El Periódico de. «La todoterreno de Tarazona» (en castellà). [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ Yolanda Magallón en la pág. web de la ITU (anglès)
# Icelus sekii

Icelus sekii és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 5,3 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 36-37.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima temperat que viu fins als 20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1845. Ichthyologiske Bidrag. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (N. S.) v. 1. 213-282.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Tsuruoka, O., H. Munehara & M. Yabe, 2006. A new cottid species, Icelus sekii (Perciformes: Cottoidei), from Hokkaido, Japan. Ichth. Research v. 53 (núm. 1): 47-51.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ichthyscopus fasciatus

Ichthyscopus fasciatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 25 cm de llargària màxima.
* 0-4 espines i 16-20 radis tous a l'aleta dorsal i 15-19 radis tous a l'anal.
* Presenta 5 bandes transversals fosques.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: el nord-oest d'Austràlia i Papua Nova Guinea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Haysom, N. M., 1957. Notes on some Queensland fishes. Ichthyogical Notes Queensland v. 1 (núm. 3): 139-144.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i R. Swainston, 1988. The marine fishes of north-western Australia: a field guide for anglers and divers. Western Australian Museum, Perth. 201 p.
* ↑ Gloerfelt-Tarp, T. i P.J. Kailola, 1984. Trawled fishes of southern Indonesia and northwestern Australia. Australian Development Assistance Bureau, Austràlia, Directorate General of Fishes, Indonèsia i German Agency for Technical Cooperation, República Federal d'Alemanya. 407 p.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.
* ↑ Kishimoto, H., 2001. Uranoscopidae. Stargazers. P. 3519-3531. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae), estuarine crocodiles.. FAO, Roma.
* ↑ Sainsbury, K.J., P.J. Kailola i G.G. Leyland, 1985. Continental shelf fishes of the northern and north-western Australia. CSIRO Division of Fisheries Research; Clouston & Hall and Peter Pownall Fisheries Information Service, Canberra, Austràlia. 375 p.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Arracada d'arengada

L'arracada d'arengada és el terme amb què es coneix, en el món de la joieria, el tipus d'arracada tradicional de Catalunya des de mitjan segle xviii i amb un apogeu destacat durant el segle xix. També havia rebut altres noms comuns com Jacsins o arracada de dida. Es popularitzà especialment arran dels dissenys de Josep Masriera i Vidal, precursor d'una nissaga d'òrfebres catalans d'ençà dels seus dissenys el 1838 amb or i maragdes i és considerat el model de joia més representatiu de l'Edat d'Or de la joiera catalana, juntament amb d'altres dissenys com el de la tanca catalana.
L'arracada d'arengada és sovint feta de metalls nobles (sobretot d'or i d'argent) i consta de diverses peces. A la part superior hi ha un botó per a l'ús diari, quadrat o rectangular, i que està dissenyat per a que s'adapti al lòbul de l’orella. El centre de la peça és llarga i ametllada, amb com a mínim tres parts desmuntables: un penjant a cada costat i un tercer al mig, del qual de vegades en penja un altre de més petit que és el que fa d’acabament de tota l'arracada. El conjunt pot fer entre 2 i fins a 15 centímetres de llargada en alguns casos, fet que li confereix una silueta que, per analogia a l'arengada, li conferí aquest malnom.
L'articulació horitzontal de l'arracada en tres parts li confereix un lleu i elegant moviment i una adaptabilitat al coll i al possible pentinat del cabell que contrasta en una possible visió rígida d'una arracada tant llarga i pesant.
Pròpia del prometatge i del matrimoni en les famílies catalanes, per tal d'atorgar-li més majestuositat, com en el cas de les peces amb maragdes de Masriera i Manovens, els metalls es combinen amb d'altres gemmes com ara ametistes, petits diamants o topazis que també li confereixen reminiscències a temes vegetals. En el cas dels exemplars guarnits amb granats, la Catalunya del Nord ha estat històricament un lloc destacat de confecció de l'arracada d'arengada.

## Referències

* 1 2 Conselleria de Comerç i Indústria.Govern Balear, 1992, p. 56.
* 1 2 3 4 5 6 Mauri, Olga «Les joies catalanes del Museu Tèxtil i d'Indumentària de Barcelona». Les joies catalanes del Museu Tèxtil i d'Indumentària de Barcelona, núm. 104, 1996, pàg. 182-183. ISSN: 2385-4979.
* 1 2 «Història de la joieria catalana: les arracades d'arengada de Josep Masriera (3/13)». Enciclopèdia Catalana, 04-11-2017. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ Montañés, José Ángel. «L’edat d’or de la joieria catalana». El País, 08-11-2017. [Consulta: 29 maig 2022].
* 1 2 3 4 Canut, M. Àngels. «L'arracada catalana de finals del segle xviii i principis del segle XIX», 11-01-2017. [Consulta: 29 maig 2022].

## Bibliografia

* Conselleria de Comerç i Indústria.Govern Balear. Un siglo de joyería y bisutería española, 1890-1990 (en castellà). Palma: GEPSA, 1992.
# Arroio do Só (districte de Santa Maria)

Arroio do Só és un dels deu districtes en què es divideix la ciutat de Santa Maria, a l'estat brasiler de Rio Grande do Sul. Limita amb els districtes Pains, Palma, Passo do Verde, i, amb els municipis de Restinga Seca i Formigueiro.'

## Barris

El districte es divideix en els següents barris:
* Arroio do Só

## Referències

* ↑ «Lei Municipal nº 4120/97, de 19 de Dezembro de 1997.». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ [http://www.camara-sm.rs.gov.br/2010/arquivos/legislacao/LC/2009/0072.zip Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine. Llei Municipal núm. 72 de 2009, que estableix l'ús i ocupació del sól, subdivisió, perímetre urbà i sistema viari de la municipalitat de Santa Maria
# Ielizaveta Lavróvskaia

Ielizaveta Andréievna Lavróvskaia, rus: Елизавета Андреевна Лавровская (Kaixin, 13 d'octubre de 1845 - Sant Petersburg, 4 de febrer de 1919), fou una mezzosoprano russa.
Aquesta notable cantant estudià amb el mestre italià Fenzi i Niessen-Saloman al Conservatori de Sant Petersburg. Protegida per Rubinstein i la gran duquessa Elena, completà la seva educació musical a l'estranger sota la direcció de Pauline Viardot.
Després de diversos anys d'actuacions amb èxit extraordinari en els principals teatres i sales de concert d'Europa, va contraure matrimoni el 1871 amb el príncep Zerentéiev d'Odessa.
El 1878 cantà per última vegada en el Teatre Imperial de l'Òpera de Sant Petersburg, en el transcurs d'una temporada consagrada totalment als autors russos.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. VI, pàg. 1071 (ISBN 84-239-4576-6)
# Ifimedia

Segons la mitologia grega, Ifimedia (en grec antic: Ἰφιμέδεια, Ifimèdeia) va ser una heroïna filla de Tríopas i de l'estirp de Cànace. Casada amb el seu oncle Aloeu, tingué una filla anomenada Pàncratis, mentre que de les seues relacions amb Posidó van néixer Otos i Efialtes, anomenats aloïdes.
Ifimedia estava enamorada de Posidó, i tenia el costum de passejar per la vora del mar agafant onades amb la mà i abocant-les al seu pit. Al final, Posidó va cedir al seu amor i amb les seves relacions, li donà per fills els dos aloïdes, que eren dos gegants. Quan tenien 9 anys i uns 17 metres d'alçada, van decidir atacar l'Olimp. Zeus els va fulminar.
Una tradició explica que una vegada Ifimedia i la seva filla Pàncratis celebraven les festes de Dionís en el mont Drios, a Acaia, i van ser raptades per dos pirates de l'illa de Naxos, que aleshores s'anomenava Estròngile. Per l'amor de les dues dones, els pirates es van barallar i es van matar mútuament. El rei de Naxos, Agassamen, donà Ifimedia a un amic seu i es va quedar amb Pàncratis. Aloeu va enviar els seus dos fills a la recerca de la seva germana i la seva mare. Els dos gegants van atacar l'illa de Naxos, van expulsar-ne els tracis que hi havia instal·lats i van regnar a l'illa. A Antèdon es mostrava la tomba d'Ifimedia.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 289. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 123. El Cangur / Diccionaris, núm. 209.ISBN 8429741461
# Iksookimia hugowolfeldi

Iksookimia hugowolfeldi és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-oest de Corea.

## Referències

* ↑ Nalbant T. T. 1993. Some problems in the systematics of the genus Cobitis and its relatives (Pisces, Ostariophysi, Cobitidae). Rev. Roum. Biol. Ser. Biol. Anim. v. 38 (núm. 2). 101-110.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kim, I.-S. i J.-Y. Park 1997. Iksookimia yongdokensis, a new cobitid fish (Pisces: Cobitidae) from Korea with a key to the species of Iksookimia. Ichthyol. Res. 44(3):249-256.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül. 615p.
* ↑ Kim, I.-S. 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.:1-629.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.