OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francombat

El francombat és un art marcial francès, semblant al jiu-jitsu i creat en l'any 1988 per Alain Basset i Dominique Dumolin. Aquest art marcial es basa en l'estratègia i en la comprensió del cos humà. Els seus instructors duen robes vermelles i els estudiants les duen verdes.
El francombat és practicat al sud de França. Hom pot trobar escoles de francombat a París, Bordeus i Montpeller.
Segons les persones que practiquen aquest esport, l'eficàcia en el combat depèn de tres factors: bona forma física, coneixement de les tècniques i l'estratègia, i bon control de l'estrès. L'entrenament del francombat es basa en:
* La pràctica intensiva esportiva.
* L'aprenentatge ferm de la tècnica de combat que sempre és col·locada dintre dels límits de l'estratègia que té una meta: l'eficàcia veritable.
* L'entrenament per a enfrontar-se amb l'estrès.
* L'acostament d'acord amb la llei.

## Enllaços externs

* Francombat.net (francès)
* Francombat et sapeurs-pompiers (=El Francombat i els bombers), article de SPmag núm. 957 (francès)
* Escola d'autodefensa francesa de Gonesse (francès)
# El Reusense (1870)

El Reusense: periódico liberal democrático va ser un setmanari que va sortir a Reus durant els mesos d'agost a octubre de l'any 1870.

## Història

Fundat per Marià Pons i Espinós, al seu primer número explicava que volien defensar la ciutat de Reus i lluitar contra la seva decadència. Es proclamaven seguidors de la Revolució de Setembre i deien que lluitarien per consolidar-ne els seus principis, pels quals "desde el año doce viene luchando nuestra patria". Publicava seccions fixes: "Crónica local", on feia referència a la política local i a esdeveniments econòmics, culturals i recreatius, "Crónica de la guerra", on seguia els esdeveniments de la Guerra francoprussiana, "Sección recreativa" amb endevinalles i xarades, "Revista teatral" on a més d'anunciar les obres de teatre, en feia una crítica, i altres seccions no fixes, on de vegades reproduïa articles d'altres periòdics, com el Diario de Barcelona, la Gaceta de Madrid i La Voz de la Alcárria.
Hi col·laboraven, a més de Marià Pons, Josep Martí Folguera en les seccions culturals i Joan Sol i Ortega en les anàlisis polítiques. Marià Pons era amic personal del general Prim i estava afiliat a la Unió Liberal. Encara que va participar activament a la Junta Revolucionària de Reus, era enemic declarat dels republicans federals, amb els quals va tenir dures polèmiques a través de El Reusense. Polemitzava també amb el Diario de Reus, i atacava a l'alcalde del moment Plàcid Bassedes.
El 2 d'octubre de 1870, al número 9 anunciava la seva conversió en diari per a poder tractar amb més extensió dels interessos comercials i industrials de la ciutat i de "todo cuanto tienda a la prosperidad de Reus y demás pueblos de la provincia". Però al número 13 (30-X-1870) explicaven que no havien trobat ni col·laboradors ni mitjans econòmics per a poder sortir diàriament i donaven per acabada la publicació.

## Aspectes tècnics

Sortia un cop per setmana. Tenia la redacció, l'administració i la impremta a la plaça del Quarter núm. 51. La impremta era la de Joan Muñoa, que simpatitzava amb la Unió Liberal. El preu de la subscripció era de dos rals al mes i 8 rals per trimestre pels de fora de Reus. La capçalera era tipogràfica, amb quatre pàgines a tres columnes

## Localització

* Una col·lecció quasi completa a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.

## Referències

* ↑ "A qué venimos". núm. 1, pàg. 1-2
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 36.
* ↑ «El Reusense». catàleg Argus. [Consulta: 24-XI-2018].
# Beaufortia pingi

Beaufortia pingi és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Hora S. L. 1932. Classification, bionomics and evolution of homalopterid fishes. Mem. Indian Mus. v. 12 (núm. 2). 263-330.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chen, Y. i W. Tang 2000. Homalopteridae: Gastromyzoninae, Homalopterinae. p. 438-567. A: P. Yue et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes III. Science Press. Beijing. 1-661.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gennaro Manna

Gennaro Manna (Nàpols, 12 de desembre de 1715 – 28 de desembre de 1779) fou un compositor italià del Barroc tardà. Era nebot de Francesco Feo (1791-1861) i oncle de Gaetano Manna ambdós compositors musicals.
Estudià en el Conservatori de Loreto del que més tard en fou professor interí (1756), i últimament assolí en propietat una càtedra en aquest centre docent.
Va escriure les òperes:
* Adriano placato;
* Eumene;
* Didone abbandonata;
* Sirae;
* Achille in Sciro;
* Hemistocle;
* l'oratori Il trionfo de Maria Virgine, que és la seva millor obra, i diverses composicions religioses.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 930 (ISBN 84-239-4532-4)
# Hermann Langer

Hermann Langer (Höckendorf, Saxònia, 6 de juliol de 1819 - Dresden, 8 de setembre de 1889) fou un pedagog i organista alemany. De jove va començar l'estudi de mestre, primer a casa seva i després a Oschatz. Uns cantants de Leipzig van descobrir la seva veu de tenor molt maca i li van aconsellar començar els estudis de cantant d'òpera, però el seu pare no van donar l'autorització. Estudià des del 1840 a Leipzig filosofia, pedagogia i música sota la direcció de l'organista C. F. Beckers. El 1843 s'hi es va establir com a organista i director d'algunes societats corals. El 1845 va ser nomenat docent de cant litúrgic a la Universitat de Leipzig. També hi va donar lectures sobre la historia de la música, que el 1859 li van valdre el títol de doctor, i el de professor el 1882. Va ser director de la publicació periòdica Musikalische Gartenlaube i publicà les obres Repertorium für den Männergesang i Der erste Unterricht im Gesang (1876, 3 volums).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, p. 641. ISBN 84 239-4529-4.
* ↑ Kneschke, Emil. Zur Geschichte des Theaters und der Musik in Leipzig (en alemany). Leipzig: F. Fleischer, 1864, p. 299-300.
# Província de Bihor

La província de Bihor (IPA: [bi.'hor]), en hongarès: Bihar (IPA: [bi.'har]), és un judeţ, una divisió administrativa de Romania, a Crişana, amb capital a Oradea.

## Límits

* Província de Sălaj, província de Cluj i província d'Alba a l'est.
* Hongria a l'oest - Comtat d'Hajdú-Bihar.
* Província de Satu Mare al nord
* Província d'Arad al sud.

## Demografia

El 2002, Bihor tenia 600,223 i la densitat de població de 79.56 h/km². 48,6% de la població viu a àrees urbanes, el percentatge més baix de romania.
* Romanesos - 67.40%
* Hongaresos - 25,91%
* Roma - 5,00%
* Eslovacs - 1,22%
* Alemanys - 0,19%
* Cristians - 99.6%:
* Ortodoxos - 59,7%
* catòlics - 11,5% (Catòlics romans - 9,2%; Catòlics grecs - 2,3%)
* Protestants - 28,4% (Reformats - 15,3%; Pentecostal - 5,7%; Baptistes - 3,7%; Adventistes - 2,9%; Luterans - 0,6%; Esglésies cristianes i Esglésies de Crist - 0,2%)
* Ateus - 0,3%
* Jueus - 0,03% i Musulmans - 0,03%
| Any | Població |
| 1948 | 536,323 |
| 1956 | 574,488 |
| 1966 | 586,460 |
| 1977 | 633,094 |
| 1992 | 638,863 |
| 2002 | 600,246 |

## Divisió Administrativa

La província té 4 municipalitats, 6 ciutats i 90 comunes.

### Municipalitats

* Oradea
* Beiuș
* Marghita
* Salonta

### Ciutats

* Aleșd
* Nucet
* Săcueni
* Ștei
* Valea lui Mihai
* Vașcău

### Comunes

| Abram Abrămuţ Aştileu Auşeu Avram Iancu Balc Batăr Biharia Boianu Mare Borod Borş Bratca Brusturi Budureasa Buduslău Bulz Bunteşti Căbeşti Câmpani | Căpâlna Cărpinet Cefa Ceica Cetariu Cherechiu Chişlaz Ciuhoi Ciumeghiu Cociuba Mare Copăcel Criştioru de Jos Curăţele Curtuişeni Derna Diosig Dobreşti Drăgăneşti Drăgeşti | Finiş Gepiu Girişu de Criş Hidişelu de Sus Holod Husasău de Tinca Ineu Lăzăreni Lăzuri de Beiuş Lugaşu de Jos Lunca Mădăraş Măgeşti Nojorid Olcea Oşorhei Paleu Pietroasa Pocola | Pomezeu Popeşti Răbăgani Remetea Rieni Roşia Roşiori Sâmbăta Sânicolau Român Sânmartin Sântandrei Sârbi Săcădat Sălacea Sălard Spinuş Suplacu de Barcău Şimian Şinteu | Şoimi Şuncuiuş Tărcaia Tămăşeu Tarcea Tăuteu Tileagd Tinca Tulca Ţeţchea Uileacu de Beiuş Vadu Crişului Vârciorog Viişoara |

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia după etnie" Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Cens de Romania i província de Bibor, 2002, en hongarès,
* ↑ Institut Nacional d'Estadísticaa, "Populaţia la recensămintele din anii 1948, 1956, 1966, 1977, 1992 şi 2002" Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.
# El Saiolic

El Saiolic és una masia del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès. Pertany a l'enclavament de la Vall de Marfà, antiga parròquia de Sant Pere de Marfà, que tingué ajuntament propi entre el 1812 i el 1827, abans d'unir-se en primera instància amb Santa Coloma Sasserra i després, el 1847, amb Castellcir.
Està situada en el sector sud-oriental d'aquest enclavament, prop del límit amb Castellterçol i Moià, al nord-est de la masia de les Vinyes i a llevant de la casa de Marfà. És a l'esquerra del torrent de la Fàbrega.
S'hi accedeix des del Pont de la Fàbrega, al límit entre Moià i Castellterçol, aigües avall per la vall del torrent de la Fàbrega i seguint el Camí de Castellterçol a Marfà. Aquest camí segueix, a una certa alçada, el torrent esmentat aigües avall, cap a ponent, i deixa el Pla Rubí al nord-oest del camí. Al cap d'un primer tram en aquesta direcció, el camí trenca cap al sud-oest, passant per la Rompuda del Gironès, que queda al sud i a l'est del camí, passa per sota i al nord i oest de la masia del Gironès, pel costat nord i de ponent de la Quintana del Gironès, i va a buscar la vall del torrent del Gironès, que segueix cap al sud fins que troba el pas on canvia de vessant, al Revolt Gran, en la mateixa vall d'aquest torrent, i segueix per la riba esquerra cap al nord-oest, fins que venç una carena, on canvia de vall i emprèn cap al sud-oest la del Xaragall del Saiol. Segueix aquesta vall fins que en un altre revolt molt tancat canvia de vessant, i va a cercar el vessant oriental de la Solella de la Descàrrega. Segueix per l'esquerra del xaragall esmentat cap al nord, fins a un trencall, on cal desviar-se pel camí de més a ponent, que no baixa cap a la vall del torrent de la Fàbrega (si se segueix el que sí que hi baixa, es va a sortir prop de la Poua del Saiolic). Seguint sempre cap al nord, quan el camí arriba a l'extrem nord-est del Serrat de la Descàrrega es troba la casa del Saiolic.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Juan Jesús Donaire Benito

Juan Jesús Donaire Benito (Espanya) és un matemàtic català, i actualment degà de la Facultat de Ciències de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) des de 2022.

## Biografia

Donaire va estudiar Matemàtiques a la UAB on també es va doctorar el 1995. Ha realitzat estades a la Universitat de Berlín, a l'Institut Tecnològic de Califòrnia, a la Universitat de Montreal i a la Universitat Autònoma de Madrid. La seva recerca s'ha centrat en el comportament asimptòtic de funcions analítiques de variable complexa, en teoria geomètrica de funcions i en l'aplicació de processos estocàstics en la teoria de funcions harmòniques en espais euclidians.
Donaire és professor de l'Àrea d'Anàlisi Matemàtica. Donaire es va oposar al 3+2. Com a degà, ha criticat el baix nivell dels universitaris en matemàtiques. Es va reunir amb GalUAB, equip de l'Autònoma a la Lliga Matemàtica, amb el rector de la UAB, Francisco Javier Lafuente Sancho.

## Referències

* ↑ Barcelona, UAB-Universitat Autònoma de. «Juan Jesús Donaire, nuevo decano de la Facultad de Ciencias» (en castellà). [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ tresmes2. «Juan Jesús Donaire: “Si el 3+2 no garanteix la igualtat entre estudiants, l’Autònoma s’hi oposarà frontalment”», 27-04-2015. [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ López, Helena. «Juan Jesús Donaire: "Ens arriben alumnes que no saben sumar fraccions, una cosa impensable fa anys"», 22-12-2024. [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ Barcelona, UAB-Universitat Autònoma de. «El Rector rep l'equip de la UAB de la Lliga Matemàtica». [Consulta: 13 febrer 2025].
# Astrocottus oyamai

Astrocottus oyamai és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu fins als 100 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: Misaki (Prefectura de Kanagawa, el Japó).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bolin, R. L., 1936. Two new cottid fishes from the western Pacific, with a revision of the genus Stlengis Jordan and Starks. Proceedings of the United States National Museum v. 83 (núm. 2987): 325-334, Pl. 34.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Watanabe, M., 1958. Studies of Japanese cottid fishes. Report from the Scientific Project, Department of Education. Japanese cottids: 1-461, Pls. 1-124.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Tsuruoka, O., S. Maruyama i M. Yabe, 2008. Revision of the Cottid Genus Astrocottus Bolin (Perciformes: Cattoidei), with the description of a new species from Northern Japan. Bull. Natl. Mus. Sci. Ser. A. Suppl. 2:25-37.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Entomocorus radiosus

Entomocorus radiosus és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Paraguai.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr., 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Reis, R. E. i T. A. K. Borges, 2006: The South American catfish genus Entomocorus (Ostariophysi: Siluriformes: Auchenipteridae), with the description of a new species from the Paraguay River basin. Copeia 2006 (núm. 3): 412-422.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Georg Jarno

Georg Jarno (Buda, 3 de juny de 1868 – Wroclaw, 25 de maig de 1920) fou un compositor hongarès, principalment d'operetes.
Deixeble de Dragan Nikolitis en l'Acadèmia de Música d'Hongria, fou director d'orquestra dels teatres de Bremen, Gera, Liegnitz, Metz, Halle, Chemnitz i Magdeburg, fins que, finalment, es dedicà exclussivment a la composició.
Entre les seves òperes destaquen:
* Die Richter von Zalamea (1899);
* Zerbrock, Krug (1903);
* les operetes
* Goldfisch, Förster Christl;
* Musikant-Mädl (1910);
* Marine-Gustl (1912);
* Farmermädchen (1913);
* Frau Rittsmstr, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28, segona part, pàg. 2573 (ISBN 84-239-4582-0)
# Beaujolais

El Beaujolais és una regió geogràfica de França i una antiga província del regne de França, que comprèn part del departament del Roine a la regió d'Alvèrnia Roine-Alps i de Saona i Loira a la regió de Borgonya-Franc Comtat.

## Viticultura

És una regió vinícola que produeix majoritàriament vi negre de raïm gamay i una mica de blanc de Chardonnay.
Al sud de la regió es produeix la major part del beaujolais AC, beaujolais-villages AC i quasi tot el vi novell anomenat beaujolais nouveau (anomenat també beaujolais primeur), que s'exporta a tot el món a partir del tercer dijous de novembre (fins al 1985 era el 15 de novembre), només unes quantes setmanes després de la verema i elaborat amb un procés de vinificació accelerat, ja que la fermentació només ha durat 4 o 5 dies, amb una admirable operació de màrqueting.
Al nord de la regió (Haut-Beaujolais), 10 crus produeixen el millor beaujolais amb etiquetatge i AC pròpia:
* Brouilly.
* Chénas.
* Chiroubles.
* Côte de Brouilly.
* Fleurie.
* Juliénas.
* Morgon.
* Moulin-à-Vent.
* Régnié.
* Saint-Amour.

## Referències

* ↑ Romaní i Olivé, Joan Maria: Diccionari del vi i del beure. Edicions de La Magrana, col·lecció Pèl i Ploma, núm. 21. Barcelona, desembre del 1998. ISBN 84-8264-131-X, plana 46.

## Enllaços externs

* Web oficial dels vins de la regió de Beaujolais. (francès) i (anglès)
# Bedřich Voldan

Bedřich Voldan (Hlinsko, 14 de desembre de 1892 - Praga, 8 de desembre de 1978) fou un compositor i musicòleg txec.
Estudià violí al Conservatori de Praga, i després es dedicà a la carrera de concertista a Suècia (1914) i a Txecoslovàquia (1916-1920). Des de 1920 fou professor de violí al Conservatori de Praga. Feu una sèrie de composicions per a violí (una suite, un concert, etc.); una col·lecció de vuitanta cants nacionals txecs, iugoslaus, angloamericans i alemanys; diversos melodrames: La llàgrima de Twardowski; El sol; La mort de Salomé; una sèrie de lieder i peces per a piano. A Praga introduí l'anomenat mètode Taylor per a l'ensenyança del violí, redactà un important per la seva ensenyança i diversos volums d'estudi. Per a violí va compondre, a més, Concerto Piccolo; les peces Scherzo i Pierrot, i Suite nupcial. També escrigué diverses obres teòriques sobre pedagogia musical.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 10, pàg. 1200 ISBN 84-239-4580-4
# Beiner

Un beiner era un menestral que tenia com a ofici fer beines i vendre-les. Es troben esmentats, a la documentació dels darrers segles medievals, en relació amb Barcelona, Lleida, etc. A Barcelona, a mitjan segle xv, hi vivien onze beiners.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 44.
# Belisari Acquaviva

Belisari Acquaviva soldat, literat i antiquari italià.
Amic del Gran Capitán (Gonzalo de Córdoba); funda l'Acadèmia del Lauro, a la ciutat de Nardò, i va escriure diverses obres en llatí, molt estimades per la puresa d'estil i per la ciència política que d'elles se'n desprèn.
Es titulen:
* De Venatione et Aucupio
* De re militari
* Paraphrasis in Aeconomia Aristótelis
* De instituendis liberis principium, etc.

## Referències

* Tom núm. 2. pàg. 417 de l'enciclopèdia Espasa
# Belle Cole

Belle Cole (1853 – Londres, 1905) fou una coneguda contralt estatunidenca.
del seu pare va rebre les primeres lliçons musicals, i es feu sentir en públic en una església de Nova York, i va ser contractada després per una temporada de concerts (1883), i passant el 1888 a Londres. Posteriorment feu una llarga gira per Austràlia i Nova Zelanda, de la que en va treure llaures i profit. Posseïa una bella veu de Contralt.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 14, pàg. 1. (ISBN 84-239-4514-6)
# Benthodesmus oligoradiatus

Benthodesmus oligoradiatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels triquiúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 51 cm de llargària màxima.
* Cos platejat amb les mandíbules i l'opercle negrosos.
* L'interior de la boca i de les cavitats branquials és de color negre.
* 31-34 espines i 68-74 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 64-67 radis tous a l'anal.
* 105-109 vèrtebres.

## Hàbitat

És un peix marí i bentopelàgic que viu entre 0-1.000 m de fondària (18°N-3°S, 50°E-92°E) a les muntanyes submarines i el talús continental. Els joves són mesopelàgics entre 100 i 300.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic: el mar d'Aràbia i la badia de Bengala.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Goode, G. B. & T. H. Bean, 1882. Benthodesmus, a new genus of deep-sea fishes, allied to Lepidopus. Proceedings of the United States National Museum v. 4 (núm. 241): 379-383.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Parin, N. V. & Becker, V. E., 1970. Materials for a revision of the trichiuroid fishes of the genus Benthodesmus, with the description of four new species and one new subspecies. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 83 (núm. 33): 351-364.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993. FAO Species Catalogue. Vol. 15. Snake mackerels and cutlassfishes of the world (families Gempylidae and Trichiuridae). An annotated and illustrated catalogue of the snake mackerels, snoeks, escolars, gemfishes, sackfishes, domine, oilfish,. cutlassfishes, scabbardfishes, hairtails, and frostfishes known to date. FAO Fish. Synop. 125(15):136 p.
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993.
* ↑ Randall, J.E. i C. Anderson, 1993. Annotated checklist of the epipelagic and shore fishes of the Maldives Islands. Ichthyol. Bull. of the J.L.B. Smith Inst. of Ichthyol. 59:47.
* ↑ Shcherbachev, Y.N., 1987. Preliminary list of thalassobathyal fishes of the tropical and subtropical waters of the Indian Ocean. J. Ichthyol. 27(2): 37-46.
* ↑ Sommer, C., W. Schneider i J.-M. Poutiers, 1996. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Somalia. FAO, Roma, Itàlia. 376 p.

## Bibliografia

* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB