OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eustomias mesostenus

Eustomias mesostenus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 1.643 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est de l'Índic.

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nèstor (mitologia)

Nèstor (en grec antic Νέστωρ) va ser, segons la mitologia grega, un rei de Pilos, a Messènia, fill de Neleu i de Cloris. Va ser l'únic supervivent de la matança que va fer Hèracles dels dotze fills de Neleu. Va viure fins a una edat molt avançada, gràcies, diuen, a una concessió d'Apol·lo. La seva mare, Cloris, era una de les Niòbides, filla d'Amfíon i de Níobe, i els seus germans i les seves germanes havien estat morts per Apol·lo i Àrtemis. El déu, per compensar d'alguna manera aquelles morts, va concedir a Nèstor viure el nombre d'anys de què havia privat els seus oncles i les seves ties.
A la Ilíada i a l'Odissea, Nèstor apareix com un vell savi, valent en el camp de batalla, i sobretot, excel·lent conseller.
S'explica de diverses maneres el fet que Nèstor no fos mort per Hèracles en la seva joventut: de vegades es diu que va ser criat a Gerènia, lluny dels seu germans, o a Messènia, on Neleu i els altres onze fills, van voler robar els bous de Gerió que Hèracles conduïa amb molt d'esforç. Nèstor va ser l'únic que es va negar a participar en aquella empresa, i Hèracles el va perdonar i li va donar el regne de Messènia.
Més endavant, Nèstor va lluitar junt amb els seus compatriotes de Pilos contra els seus veïns epeus, que realitzaven incursions al seu territori. Va estar a punt de matar els Moliònides, i ho hauria fet si Posidó no els hagués amagat rere un núvol. Se li atribuïa la mort del gegant Ereutalió a l'Arcàdia, al que va vèncer en un combat singular. Participà igualment en la cacera del senglar de Calidó i combaté amb els làpites contra els centaures, i, segons algunes tradicions tardanes, en el viatge dels Argonautes.
La seva dona va ser Eurídice, filla de Climen, o Anaxibia, filla de Crotieu. Els seus fills van ser Perseu, Pisístrat, Trasimedes, Pisidice, Policasta, Estàtric, Aret, Equèfron i Antíloc.
Però la seva longevitat extraordinària, li permeté anar a la guerra de Troia al front de noranta navilis. Menelau li va anar a demanar consell després de la fugida d'Helena, i l'acompanyà per tot Grècia per reunir els herois. Va ser apreciable la seua actuació com a conseller dels aqueus. Quan es va produir la disputa entre Aquil·les i Agamèmnon, Nèstor hi va intervenir i es va esforçar a mantenir la concòrdia dins del bàndol grec. Acabada la guerra, es retirà al seu regne, a Pilos, on es diu que continuà governant amb justícia. Telèmac va anar a demanar-li consell quan estava preocupat per la sort del seu pare. No es coneix cap tradició sobre la seva mort.

## Vegeu també

* Copa de Nèstor

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 386-387. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 157. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Henriette van den Boorn-Coclet

Henriette van den Boorn-Coclet (Lieja, Bèlgica, 15 de gener - 6 de març de 1945) fou una compositora belga.
Feu els seus estudis de piano i composició en la seva ciutat natal i en el Conservatori de Brussel·les. Professora d'harmonia en el Conservatori de Lieja, ocupà un lloc distingit entre els músics del seu país.
De les seves obres, sòlidament construïdes i d'una factura molt moderna, van merèixer especials elogis de la crítica belga i francesa la cantata Calirrhoe, un Andante symphonique per a orquestra, una Simfonia en tres temps, el poema simfònic Renouveau, una Serenade per a violoncel i piano i una Sonata per a violí, premiada en concurs públic a París el 1907. També va compondre una col·lecció de melodies par a cant i piano i diverses obres per aquest últim instrument.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 66, pàg. 1163 (ISBN 84-239-4566-9)
# Pseudophallus elcapitanense

Pseudophallus elcapitanense és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Referències

* ↑ Herald E. S., 1940. A key to the pipefishes of the Pacific American coasts with descriptions of new genera and species. Rep. Allan Hancock Pacific Exped. 1932-1938 v. 9 (núm. 3). 51-64.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Meek, S. E., 1914. An annotated list of fishes known to occur in the fresh-waters of Costa Rica. Field Museum of Natural History, Publications, Zoölogical Series v. 10 (núm. 10): 101-134.

## Bibliografia

* Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Eustomias pacificus

Eustomias pacificus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.
Poden assolir 15,7 cm de longitud total. És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 1.000 m de fondària. Es troba davant les costes d'Oahu (Hawaii) i, també al Pacífic occidental central.

## Referències

* ↑ Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Harold, A.S., 1999. Melanostomiidae: Scaleless dragonfishes (scaleless black dragonfishes). p. 1911-1913. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes. Part 1 (Elopidae to Linophrynidae).

## Bibliografia

* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
# Patty Smyth

Patty Smyth (Nova York, 26 de juny de 1957) és una cantant de rock estatunidenca. A principis dels anys 80 va ser cantant de la banda Scandal, va abandonar el grup el 1984 i va començar una carrera en solitari publicant dos discos els anys 1987 i 1992. El 1997 es va casar amb el famós extennista John McEnroe amb qui viu a Nova York en companyia de la seva filla Ruby, els fills de John (de la seva anterior relació amb Tatum O'Neal) i els fills que han tingut junts (Ava i Anna).

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Never Enough (1987) núm. 66 EE. UU.
* Patty Smyth (1992) núm. 47 EE. UU.
* Greatest Hits – Featuring Scandal (1998)

### Senzills

| Any | Senzill | Posicions a les llistes | Posicions a les llistes | Posicions a les llistes | Posicions a les llistes | Álbum |
| Any | Senzill | EE. UU. | EE. UU. Main | EE. UU. AC | R.U. | Álbum |
| 1987 | "Never Enough" | 61 | 4 | — | — | Never Enough |
| 1987 | "Downtown Train" | 95 | 40 | — | — | Never Enough |
| 1987 | "Isn't It Enough" | — | 26 | — | — | Never Enough |
| 1992 | "Sometimes Love Just Ain't Enough" (amb Don Henley) | 2 | — | 1 | 22 | Patty Smyth |
| 1992 | "No Mistakes" | 33 | — | 4 | — | Patty Smyth |
| 1993 | "I Should Be Laughing" | 86 | — | — | — | Patty Smyth |
| 1993 | "Shine" | — | — | — | — | Patty Smyth |
| 1994 | "Look What Love Has Done" | 106 | — | 23 | — | Non-album song |
| "—" indica que no va entrar a les llistes |||||||

## Referències

* ↑ McNeil, Liz (2015-05-29). «Growing Up McEnroe: The Untold Story». People.
* ↑ Roberts, David. British Hit Singles & Albums. 19ª. Londres: Guinness World Records Limited, 2006, p. 510. ISBN 1-904994-10-5.
# Henry Brinley Richards

Henry Brinley Richards (Carmarthen, País de Gal·les, 3 de novembre de 1817 - Londres, 1 de maig de 1885) fou un pianista i compositor britànic. Alumne becari de la Reial Acadèmia de Música londinenca, i concertista i professor de fama, va compondre música de saló per a piano, per a orquestra, càntics eclesiàstics, cors i l'himne, que ha arribat a la popularitat, God bless the Prince of Wales.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 425 ISBN 84-239-4551-0

## Enllaços externs

* http://194.130.49.212/StaticLocalInterestPages/LocalInterest_32.html Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* http://yba.llgc.org.uk/en/s-RICH-BRI-1819.html
# Ignasi Ducasi i Ojeda

Ignasi Ducasi i Ojeda (Barcelona, 15 de gener de 1775 - Madrid, 1 d'abril de 1824) fou un organista, mestre de capella i compositor català.
Fou mestre de capella en l'església de l'Encarnació de Madrid, i fou compositor i organista supernumerari de la Capella Reial. Va escriure diverses misses, salms i motets.
No se sap res de la seva joventut ni de la seva formació musical, sens dubte a la seva ciutat natal o a Vic, d'on era la seva mare. Potser va començar la seva activitat a la parròquia de Sant Cugat del Rec, per a la qual va compondre l'oratori La divina pastora. El 1805 va ser nomenat mestre de capella del reial monestir de l'Encarnació de Madrid per substituir Manuel Corao, promogut a un canonicat de la catedral de Tarassona (Saragossa). Durant la guerra de la Independència, quan la capella del monestir de la Encarnació va ser suprimida, va perdre la feina. El 1815 va pensar presentar-se a l'oposició al magisteri de capella de la catedral d'Oviedo, però després va desistir del seu propòsit. Quatre anys més tard va ser elegit organista supernumerari de la Reial Capella amb motiu de la mort de Jacint Codina. Però el 1823, en acabar el Trienni Constitucional, va ser expulsat de la Reial Capella per les seves idees liberals. El seu germà Manuel Ducassi i Ojeda va ser capellà d'altar, el 1804, i baix, el 1807, de la referida Reial Capella. També va ser expulsat per Ferran VII pels mateixos motius el 1823.

## OBRES

Misses:
* Missa Laudate Dominum, 8V, Orq, I: Mp;
* Missa Ut queant laxis, 8V, Orq, I:Mp;
* Ofici i missa de difunts, 8V, Orq, E:Mp.
Lamentacions:
* Lamentació de Dimecres Sant, Tu, Orq, I:Mp;
* Lamentació de Dimecres Sant, T, Orq, I:Mp;
* Lamentació de Dimecres Sant, A, Orq, I: Mp;
* Lamentació de Dijous Sant, Tu, Orq, I:Mp;
* Lamentació de Dijous Sant, A, Orq, I:Mp;
* Lamentació de Dijous Sant, T, Orq, E:Mp.
Altres:
* La divina pastora. Drama al·legòric músic per cantar-se a la parroquia església de Sant Cucufate del Rech (Barcelona, Imp. Antonio Sastres);
* Lletania a la Santíssima Verge, 8V, Orq, I:Mp; Letania i Salve, I:Mp; Salve, E:Mp.

## Referències

* ↑ «efeméride histórica». Diario oficial de avisos de Madrid., 01-04-1883, pàg. 3.
* ↑ «Ignasi Ducasi i Ojeda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18 (ISBN 84-239-4518-9)
* VAZQUEZ TUR, Mariano. «Ducassi Ojeda, Ignacio», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol4, p550,
# Llista de fonts i mines de Sant Quirze del Vallès

Aquesta llista de fonts i mines de Sant Quirze del Vallès és un recull incomplet de les fonts naturals i mines que es troben actualment al terme municipal de Sant Quirze del Vallès (el Vallès Occidental):
* Font del Manelic
* Font del Pont
* Mina de Can Feliu
* Font de Can Casablanques
* Font de la Taula Rodona
* Font de Can Camps
* Mina del Prat
* Font del Llorer
* Font de Can Vinyals
* Font de Can Barra
* Font de Can Molins
* Font de Mas Canals
* Mina de Santandreu

## Referències

* ↑ Ricard Molins Romeu, 2009. Fonts i mines del rodal de Sabadell. Segona edició en facsímil patrocinada per Aigües Sabadell. Sabadell, Fundació Ars. Biblioteca Quadern, núm. 6A. ISBN 9788489991248

## Enllaços externs

* L'Ajuntament realitza controls periòdics a les fonts d'aigua natural del municipi - Ajuntament de Sant Quirze del Vallès Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Sant Quirze del Vallès | Fonts naturals, aigua, muntanya i més
* Itinerari 18: per les fonts naturals de Sant Quirze del Vallès Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Eustomias problematicus

Eustomias problematicus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 13,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 800 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a prop de Hawaii.

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Clarke, T.A., 2001. Pelagic fishes of the genus Eustomias, subgenus Dinematochirus (Stomiidae), in the Indo-Pacific with the description of twelve new speices. Copeia (3):683-699.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Henry Coates

Henry Coates (Londres, 1880 - 1963) fou un compositor, organista i crític anglès.
Batxiller en Arts el 1902, el mateix any entrà de crític musical en el Weekly Disptach; l'any següent formà part de la redacció del Morning Leader i del Star; el 1908 crític musical del Evening News; el 1909 del Daily Chronicle i des del 1919 editor de Musician.
Estudià orgue sota la direcció d'Edwin Lemare i composició amb diversos mestres, sent més tard organista de diverses esglésies.
Se li deuen: obertures, una marxa simfònica, nocturns, suites, etc.,.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 205 (ISBN 84-239-4531-6)
# Pseudophichthys splendens

Pseudophichthys splendens és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids i l'única del gènere Pseudophichthys. Es troba a l'oceà Atlàntic oriental (el Marroc, les illes Açores, les illes Canàries i el golf de Guinea) i l'Atlàntic occidental (des del golf de Mèxic fins al Brasil). És un peix marí, batidemersal i de fons fangosos que viu entre 123 i 1.647 m de fondària. Pot arribar a fer 38,7 cm de llargària. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Roule L., 1915, Sur un nouveau genre de poissons apodes, et sur quelques particularités de la biologie de ces êtres. C. R. Hebd. Seances Acad. Sci. v. 160 (núm. 8). 283-284.
* ↑ Lea, E., 1913. Muraenoid larvae from the "Michael Sars" North Atlantic deep-sea expedition 1910. Scientific Results of the Michael Sars North Atlantic Deep-Sea Expedition 1910 v. 3 (pt 1, núm. 7): 1-59, Pls. 1-6.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Bauchot, M.-L. i L. Saldanha, 1986. Congridae (including Heterocongridae). P. 567-574. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 2. UNESCO, París.
* ↑ Haedrich, R.L. i N.R. Merrett, 1988. Summary atlas of deep-living demersal fishes in the North Atlantic Basin. J. Nat. Hist. 22:1325-1362.
* ↑ Santos, R.S., F.M. Porteiro i J.P. Barreiros, 1997. Marine fishes of the Azores: annotated checklist and bibliography. Bulletin of the University of Azores. Supplement 1. 244 p.
* ↑ Uyeno, T., K. Matsuura i E. Fujii (eds.), 1983. Fishes trawled off Suriname and French Guiana. Japan Marine Fishery Resource Research Center, Tòquio, Japó 519 p.
* ↑ Smith, D.G., 1990. Congridae. P. 156-167. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 1

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Missa brevis núm. 8 (Mozart)

La Missa brevis núm. 8 en do major, K. 259, «Orgelsolomesse» («Missa del solo d'orgue») és una missa composta per Wolfgang Amadeus Mozart, probablement l'any 1776.
Encara que està classificada com una missa brevis, la inclusió de les trompetes fa que sigui considerada una missa brevis et solemnis. La missa deu el seu sobrenom Orgelmesse o Orgelsolomesse («Missa del solo d'orgue») al solo d'orgue obbligato a l'entrada del Benedictus. Es tracta d'una de les tres misses que Mozart va compondre durant els mesos de novembre i desembre de 1776, totes en les tonalitats de do major. També estan en do major la Missa Credo (K. 257) i la Piccolomini-messe (K. 258). Està instrumentada per a quatre solistes (soprano, contralt, tenor i baix), cor mixt a quatre veus, violins (I i II), dos oboès, dos clarins (trompetes agudes), tres trombons (colla part) i baix continu. La interpretació dura uns 10-15 minuts.
L'obra consta de sis moviments:
* Kyrie, andante, do major, 4/4
* Gloria, allegro, do major, 3/4
* Credo, allegro, do major, 4/4
* Sanctus, adagio maestoso, do major, 3/4
    Pleni sunt coeli et terra..., allegro, do major, 2/2
* Benedictus, allegro vivace, sol major, 3/4
    Hosanna in excelsis... allegro, do major, 3/4
* Agnus Dei, adagio, do major, 4/4
    Dona nobis pacem..., allegro, do major, 3/4

## Referències

* 1 2 3 Sadie, Stanley. Mozart: The Early Years 1756–1781, 2006.
* ↑ The Cambridge Mozart Encyclopedia, 2006, p. 276.
* ↑ The Concise Oxford Dictionary of Music, 2004, p. 535.
* ↑ Einstein, Alfred. Mozart: His Character, His Work, 1945, p. 338.

## Enllaços externs

* Missa en do major, K. 259: Partitura al Neue Mozart-Ausgabe
* Partitures lliures of Missa brevis en do major (K. 259) 'Organ solo' a Choral Public Domain Library (ChoralWiki)