OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eugnathogobius polylepis

Eugnathogobius polylepis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Referències

* ↑ Smith H. M., 1931. Descriptions of new genera and species of Siamese fishes. Proceedings of the United States National Museum v. 79 (núm. 2873). 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Wu, H.-L. & Ni, Y., 1985. On two new species of Mugilogobius Smitt (Perciformes: Gobiidae) from China. Zoological Research v. 6 (núm. 4 sup.): 93-98.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Eugène, comte d'Harcourt

Eugène, comte d'Harcourt (París, 1859 - Locarno, Suïssa, 4 de març de 1918) fou un compositor i musicòleg francès casat amb Armanda de Pierre de Bernis.
Era net del diplomàtic duc d'Harcourt, però apassionat per la música renuncià a la diplomàcia i a la carrera militar per estudiar en el Conservatori de París i després a Alemanya. Al seu retorn a França fundà els concerts del seu nom que dirigia ell mateix i en els que interpretava preferentment la música clàssica. En esclatar la primera guerra mundial marxà als Estats Units amb el fi de fer propaganda en favor de la música francesa. A més d'una òpera titulada Tasse, de tres simfonies, dos quartets per a instruments d'arc i altres composicions, publica les següents obres: Quelques remarques sur l'éxecution du "Tanhauser" à l'Opéra de París (París, 1895); Aperçus analítiques des cinq premières symphonies de Beethoven (París, 1898); Lamusique actuelle en Italie (París, 1907); La musique actuelle en Allemagne (París, 1908) i La musique actuelle dans les Etats scandinaves (París, 1910).
També publicà nombrosos articles, especialment a Le Figaro, diari del qual n'era crític musical des de 1901.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 674-75' (ISBN 84 239-4527-8)
# Eumesogrammus praecisus

Eumesogrammus praecisus és una espècie de peix de la família dels estiquèids i l'única del gènere Eumesogrammus. Fa 22 cm de llargària màxima. Menja crustacis.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, bentopelàgic (sobre els substrats sorrencs, de grava i de pedra entre 5 i 400 m de fondària) i de clima polar (82°N-51°N), el qual viu a la mar dels Txuktxis, el Pacífic nord (el mar d'Okhotsk, el nord-est de l'illa de Sakhalín, el mar de Bering i les costes àrtiques dels Territoris del Nord-oest -el Canadà- i d'Alaska) i l'Atlàntic nord-occidental (des de les badies de Hudson i Ungava fins al Quebec, el golf de Sant Llorenç, la península del Labrador -el Canadà- i l'oest de Groenlàndia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gill T. N., 1864. Note on the family of stichaeoids. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. V. 16 (núm. 4). 208-211.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Krøyer, H. N., 1836. Ichthyologiske Bidrag. Naturhistorisk Tidsskrift (Kjøbenhavn) v. 1: 25-38.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Robins, C.R. i G.C. Ray, 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Coad, B.W. i J.D. Reist, 2004. Annotated list of the arctic marine fishes of Canada. Can. MS Rep. Fish Aquat. Sci. 2674:iv:+112 p.
* ↑ Mecklenburg, C. W. i B. A. Sheiko, 2004. Family Stichaeidae (Gill, 1864) - pricklebacks. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (35):36.
* ↑ Fedorov, V. V., I. A. Chereshnev, M. V. Nazarkin, A. V. Shestakov i V. V. Volobuev, 2003. Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.
* ↑ Lavrova, T. V., 1990. A preliminary list and distribution of species of the family Stichaeidae in the Okhotsk Sea. A: Investigations in vertebrates (sic) zoology. Trudy Zoologicheskogo Instituta, Akademii Nauk SSSR v. 213: 46-54.
* ↑ Schmidt, P. J., 1904. Fishes of the eastern seas of the Russian Empire. Scientific results of the Korea--Sakhalin Expedition of the Emperor Russian Geographical Society 1900-1901. Sant Petersburg. i-xi + 1-466, Pls. 1-6.
* ↑ Quast, J. C. i E. L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.
* ↑ Craig, P. C., 1984. Fish use of coastal waters of the Alaskan Beaufort Sea: a review. Trans. Am. Fish. Soc. 113(3):265-282.
* ↑ Andriyashev, A.P. i N.V. Chernova, 1995. Annotated list of fishlike vertebrates and fish of the arctic seas and adjacent waters. J. Ichthyol. 35(1):81-123.
* ↑ Aquin, P., 1999. Évaluation de la situation des groupes taxonomiques des poissons du Québec. Ministère de l'Environnement et de la Faune. 9 pàgines.
* ↑ Fishes of Canada: An Annotated Checklist (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Eurició (pastor)

Segons la mitologia grega, Eurició (en grec antic Εὐρυτίων) va ser un pastor que custodiava els bous vermells de Gerió acompanyat del gos Ortre.
Heracles, que en un dels seus treballs havia de robar els bous de Gerió, va trobar primer el gos i el va matar, i després Eurició, que també va morir a les seves mans, emportant-se els bous.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 215. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 88. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Europa (desambiguació)

«Europa» té aquests significats:
* Toponímia:
** Europa, continent.
** Europa (província romana), província romana formada el 294 en la reorganització de Dioclecià .
** Illa Europa, illa al canal de Moçambic que forma part de les Illes Esparses de l'Oceà Índic .
* Astronomia:
** Europa (satèl·lit), satèl·lit del planeta Júpiter.
** (52) Europa, asteroide.
* Mitologia:
** Europa (filla d'Agenor).
** Europa (filla de Tici).
** Europa (filla d'Oceà).
* Club Esportiu Europa, club de futbol de Barcelona.
* Europa Football Club, club de futbol de Gibraltar.
* Europa (pel·lícula), dirigida per Lars von Trier.
* Edifici Europa, al Passeig de Gràcia núm. 83 de Barcelona.
Viccionari
# Eurídice (filla de Lacedèmon)

D'acord amb la mitologia grega, Eurídice (en grec antic Εὐρυδίκη) va ser una princesa espartana, filla de Lacedèmon i d'Esparta, la filla d'Eurotas.
Casada amb Acrisi, rei d'Argos, va ser mare de Dànae. Eurídice va fer construir a Esparta un temple dedicat a Hera.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 186.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 212. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Eurípil (fill d'Astipalea)

Segons la mitologia grega, Eurípil (en grec antic Εὐρύπυλος) va ser un rei de Cos, fill de Posidó i d'Astipalea.
Quan Hèracles, que tornava de Troia, va fer cap a les costes de Cos, Eurípil i els seus fills van provar de fer-lo fora, però Hèracles va entrar a la ciutat durant la nit i els va matar.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 89. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1

## Referències

* ↑ «Perseus Encyclopedia, Eurypylus». [Consulta: 9 juliol 2022].
# Eurípil (fill de Celeno)

D'acord amb la mitologia grega, Eurípil (en grec antic Εὐρύπυλος) va ser un rei de Cirene, fill de Posidó i de Celeno.
Va oferir a Eufem una gleva de terra màgica com a mostra d'hospitalitat quan els argonautes van travessar la llacuna Tritònida a Líbia. Segons Píndar, Eurípil és l'encarnació del déu Tritó. Segons altres tradicions, és germà de Tritó.
Es casà amb Estèrope, filla d'Hèlios, amb la que tingué dos fills, Licàon i Leucip. Durant el seu regnat, Apol·lo va conduir al seu país la nimfa Cirene.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 189. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 89. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Eusebi Colomer i Pous

Eusebi Colomer i Pous (Girona, 14 d'abril de 1923 - Barcelona, 27 de novembre de 1997) fou filòsof i eclesiàstic. Ingressà a la Companyia de Jesús el 1941 i va ser ordenat l'any 1953 dins els actes del Congeso Eucarístico Internacional de Barcelona. Es doctorà en filosofia i lletres a la universitat de Colònia (1957) amb una tesi sobre Nicolau de Cusa Nikolaus von Kues und Raimund Llull (Berlín 1961). Fou professor de la Facultat de Teologia de Catalunya, membre numerari de l'Institut d'Estudis Catalans (1968) dins el qual recuperà la Societat Catalana de Filosofia i de la Schola Lullistica. S'interessà especialment per les relacions entre el pensament català i l'europeu del període de transició entre l'edat mitjana i el Renaixement.
Tot i que les seves posicions filosòfiques són d'un cristianisme abrandat, es mantingué sempre al marge de l'Escola tomista de Barcelona.
Fou especialista també en Pierre Teilhard de Chardin i es dedicà als problemes de frontera entre la teologia i la filosofia, així com als derivats del diàleg entre el pensament cristià i el modern. Morí després de pronunciar una conferència sobre Ramon Llull a Barcelona.
L'any 2002 se n'editaren textos inèdits que dedicava a les figures de sant Anselm, sant Tomàs d'Aquino i Nicolau de Cusa, amb una introducció biobibliogràfica de Sergi Gordo.

## Obres

* Pierre Teilhard de Chardin, un evolucionisme cristià? (1961)
* Heidegger: pensament i poesia en l'absència de Déu (1964)
* Església en diàleg (1967)
* Déu, viu o mort? (1970)
* De la Edad Media al Renacimiento (1975)
* El pensamiento alemán de Kant a Heidegger (1986-89)
* El pensament als Països Catalans durant l'Edat Mitjana i el Renaixement (1997)
* Tres pensadors cristians enfront de la qüestió de Déu: sant Anselm, sant Tomàs d'Aquino i Nicolau de Cusa (2002)

## Bibliografia

* Pere Lluís i Font: Eusebi Colomer i Pous, semblança biogràfica. Barcelona Institut d'Estudis Catalans, 2003
* Referències a Eusebi Clomer en les revistes agrupades a RACO

## Referències

* ↑ Torralba Roselló, Francesc «El Dr. Eusebi Colomer». Revista catalana de teologia, vol. 22, núm. 2, 1997, pàg. 229-230. ISSN: 0210-5551.
* ↑ Torralba Roselló, Francesc. Eusebi Colomer i Pous: intèrpret de l'humanisme ateu. Barcelona: Facultat de Filosofia de la Universitat Ramon Llull, 2005, p. 79 (Col·lecció Eusebi Colomer ; 6). ISBN 8493276987.
* ↑ Colomer i Pous, Eusebi. Sergi Gordo Rodríguez. Tres pensadors medievals enfront de la qüestió de Déu. Barcelona: Publicacions de la Facultat de Filosofia de la Universitat Ramon Llull, 2002 (Eusebi Colomer; núm. 01). ISBN 84.932769-1-X.
# Eusebius Mandyczewski

Eusebius Mandyczewski (Txernivtsí, 18 d'agost de 1857 - Sulz, 13 de juliol de 1929), polonès: Euzebiusz Mandyczewski, en romanès: 'Eusebie Mandicevschi', ucraïnès: Євсевій Мандичевський, Ievsevi Manditxevski, fou un musicòleg i compositor austríac originari de Bucovina. Fonts romaneses i ucraïneses es disputen entre elles la nacionalitat de Manditxevski i la seva família.

## Biografia

Era descendent d'una antiga nissaga de sacerdots ortodoxos romanesos i rutenis. Va estudiar al gimnàs alemany de Txernivtsí i va ser llavors quan va començar a compondre música. Va estudiar al Conservatori de Viena amb Gustav Nottebohm, Robert Fuchs i Eduard Hanslick. El 1879 va conèixer i es va fer amic de Johannes Brahms. El 1887 se'l nomenà director de cors de l'Acadèmia de cant de Viena; el 1897 se'l nomenà professor de teoria dels instruments, i el 1900, d'història de la música, en el Conservatori de Viena.
Treballa l'edició completa de les obres de Schubert, i després dirigí una edició de les de Haydn. El 1890 la Universitat de Leipzig li donà el títol doctor honoris causa.
Entre els seus alumnes tingué a Hans Ahlgrimm, Rodolfo Lipizer, Franz Mixa, Hans Gál, Franz Moser, Ede Poldini la bohèmia Evelyn Faltis, Rosario Scalero i, d'altres que més tard serien coneguts músics i compositors.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 32, pàg. 784 (ISBN 84-239-4532-4)
* ↑ (ucraïnès) L. Kianovska. Євсевій Мандичевський у музичній україніці // Українська музика, 2012, núm. 1 (3), pàg. 38-46.
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 478. (ISBN 84-7291-227-2)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 179 (ISBN 84-239-4523-5)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. IV, pàg. 1283. (ISBN 84-7291-226-4)
# Eustomias acinosus

Eustomias acinosus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18,5 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja peixos.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües tropicals.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est de Bermuda i al Golf de Mèxic.

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 «Eustomias acinosus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ McEachran, J.D. I J.D. Fechhelm, 1998. Fishes of the Gulf of Mexico. Volum 1: Myxiniformes to Gasterosteiformes. University of Texas Press, Austin. 1112p.
* ↑ McEachran, J.D. i J.D. Fechhelm, 1998.
* ↑ Sutton, T.T. i T.L. Hopkins, 1996. Trophic ecology of the stomiid (Pisces: Stomiidae) fish assemblage of the eastern Gulf of Mexico: strategies, selectivity and impact of a top mesopelagic predator group. Mar. Biol. 127:179-192.
* ↑ Bigelow, H.B., D.M. Cohen, M.M. Dick, R.H. Gibbs, Jr., M. Grey, J.E. Morrow, Jr., L.P. Schultz i V. Walters, 1964. Fishes of the western North Atlantic. Part four. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eustomias bimargaritatus

Eustomias bimargaritatus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües tropicals que viu fins als 2.000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental central (Cap Verd) i a l'Atlàntic occidental (entre 28°N-20°N).

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, Portugal; SEI, París; i UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* ↑ Sutton, T.T. i T.L. Hopkins, 1996. Trophic ecology of the stomiid (Pisces: Stomiidae) fish assemblage of the eastern Gulf of Mexico: strategies, selectivity and impact of a top mesopelagic predator group. Mar. Biol. 127:179-192.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eustomias bimargaritoides

Eustomias bimargaritoides és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 1.200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a prop de les Hawaii i de les Illes Marqueses.

## Referències

* ↑ Vaillant L. L., 1888. Expéditions scientifiques du "Travailleur" et du "Talisman" pendant les années 1880, 1881, 1882, 1883. Poissons. París. Exped. Travailleur et Talisman. 1-406.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R. H., Jr., T. A. Clarke i J. R. Gomon, 1983: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), I: subgenus Nominostomias. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 380: i-iv + 1-139.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr., 1960: The stomiatoid fish genera Eustomias and Melanostomias in the Pacific, with descriptions of two new species. Copeia 1960 (núm. 3): 200-203.
* Gomon, J. R. i R. H., Jr. Gibbs, 1985: Taxonomy and distribution of the stomioid fish genus Eustomias (Melanostomiidae), II: Biradiostomias, new subgenus. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 409: 1-58.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sutton, T. T. i K. E. Hartel, 2004: New species of Eustomias (Teleostei: Stomiidae) from the western North Atlantic, with a review of the subgenus Neostomias. Copeia 2004 (núm. 1): 116-121.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Melanocharacidium nigrum

Melanocharacidium nigrum és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius de les Guaianes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Buckup P. A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 4 (núm. 2). 97-154.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. ISBN 0130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Reis, R.E., S.O. Kullander i C.J.Jr. Ferraris (eds.) 2003. Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. EDIPUCRS, Porto Alegre, Brasil. 742 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* «Melanocharacidium nigrum». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)