OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Helcogramma steinitzi

Helcogramma steinitzi és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,6 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 35-36.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu fins als 10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del nord de la Mar Roja fins al Golf Pèrsic.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.
* ↑ Clark, E., 1979. Red Sea fishes of the family Tripterygiidae with descriptions of eight new species. Israel J. Zool. 28(2-3):65-113.
* ↑ Carpenter, K.E., F. Krupp, D.A. Jones i U. Zajonz, 1997. FAO species identification field guide for fishery purposes. Living marine resources of Kuwait, eastern Saudi Arabia, Bahrain, Qatar, and the United Arab Emirates. FAO, Roma, Itàlia. 293 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Hansen, P. E. Hadley, 1986: Revision of the tripterygiid fish genus Helcogramma, including descriptions of four new species. Bulletin of Marine Science v. 38 (núm. 2): 313-354.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Holleman, W., 2007: Fishes of the genus Helcogramma (Blennioidei: Tripterygiidae) in the western Indian Ocean, including Sri Lanka, with descriptions of four new species. Smithiana, Publications in Aquatic Biodiversity, Bulletin Bull. 7: 51-81.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., 1995. A review of the triplefin fishes (Perciformes: Blennioidei:Tripterygiidae) of Oman, with descriptions of two new species of Enneapterygius. Rev. Fr. Aquariol. 22(1-2):27-34.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Williams, J. T. i J. C. Howe, 2003: Seven new species of the triplefin fish genus Helcogramma (Tripterygiidae) from the Indo-Pacific. Aqua, Journal of Ichthyology and Aquatic Biology v. 7 (núm. 4): 151-176.
# Bryconamericus ternetzi

Bryconamericus ternetzi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,9 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Negro.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carl Lassekk

Carl Lassekk (alemany: Carl Kaskel) (Dresden, 6 d'octubre de 1797 - Dresden, 31 de juliol de 1874) fou un banquer, compositor i pianista alemany del segle xix. Eix d'un família de banquers, Lasekk és un pseudònim, anagrama del seu cognom de naixement Carl Kaskel.
Era fill de Sara Schlesinger (1774-1858) i del banquer Michael Kaskel (1775-1845), reial conceller comercial jueu a la cort de Saxònia. El 1831 es va casar a Varsòvia amb Victòria Fränkel (1811-1843), filla del banquer Samuel Leopold Antoni Fränkel (1773-1833). Van tenir dos fills, Maria i Fèlix.

## El banquer

Junts amb el seu germà Julius era gerent de la banca privada Bankhaus Michael Kaskel. El 1838 va esdevenir vicepresident de la banca de l'estat de Saxònia. La banca Kaskel va finançar projectes que contribuïen a la industrialització (ferrocarrils, fàbriques…) i sobretot l'Imperi Austríac en la guerra Austroprussiana de 1866, raó per què va ser ennoblit el 1867 per l'emperador Francesc Josep I d'Àustria i va rebre el títol de baró el 1869. Aleshores va poder afegir el von davant el seu cognom. El 1872 es va integrar la banca familiar en el nou Dresdner Bank, un projecte comú amb el banquer Eugen Gutmann.

## El compositor

És autor de diverses obres, en la majoria de les quals hi col·laborà Kaspar Kummer. Entre aquestes hi figuren: L'agitation, quartet; La Chasse, sonates, molts lieder, amb acompanyament de piano, una rapsòdia musical, fantasies, etc. Era lligat amb la família Mendelssohn, molt amic amb Giacomo Meyerbeer i amb Robert Schumann. Amb aquest darrere va correspondre intensivament. Tot i que no se sap si Kaskel tocava el clarinet, Mendelssohn li va dedicar la seva Sonata en mi $\flat$ major per clarinet i piano.

## Referències

* 1 2 3 Damm, Veit. «Kaskel, Carl Freiherr von». A: Sächsische Biografie (en alemany). Institut für Sächsische Geschichte und Volkskunde, 24 gener 2005 [Consulta: 30 agost 2019].
* ↑ Lerner, Franz. «Kaskel, Carl Freiherr von». A: Neue Deutsche Biographie (en alemany). 11, 1977, p. 318. «Unter dem Namen Carl Lassekk betätigte er sich als Komponist und führte einen Briefwechsel mit Robert Schumann (Era actiu com a compositor amb el nom de Carl Lassekk i va correspondre regularment amb Robert Schumann)»
* ↑ Sayer, John. Wolf Graf Baudissin (1789-1878) (en alemany). Münster: LIT Verlag Münster, 2015, p.160. ISBN 9783643906472.
* ↑ Helas, Volker. Die Dresdner Bank in Dresden: Architektur und Lebensspuren (en alemany). Dresden: Sandstein, 1998-09-01. ISBN 978-3930382248.
* ↑ Hirschbach, Hermann. Musikalisch-kritisches Repertorium: aller neuen Erscheinungen im Gebiete der Tonkunst (en alemany). 1. Leipzig: P. Whistling, 1844, p.398.
* ↑ «Lasekk, C.». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum núm. 29, p. 10. ISBN 84-239-4529-4.
* ↑ Herttrich, Ernst. «Foreword» (en alemany, anglès, francès). Henle, 2011. Arxivat de l'original el 2019-08-31. [Consulta: 31 agost 2019].
# Aphyosemion calliurum

Aphyosemion calliurum és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: sud de Benín i des del sud de Nigèria fins al sud-oest del Camerun.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion calliurum» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1911. Descriptions of new African cyprinodont fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 8 (núm. 44): 260-268.
# Habitatge a la plaça Major, 43 (Alcanar)

L'Habitatge a la plaça Major, 43 és una obra d'Alcanar (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'interessant d'aquest edifici és un rellotge de sol, força senzill, pintat al mur de l'habitatge que hi ha a la Plaça Major, núm. 43 -a mig camí entre el primer i el segon pis- vora el cantó de l'edifici.
Aquest rellotge és quadrat i està decorat a base d'ones pintades. Sobre la part on s'encasta la vareta que marca l'hora amb l'ombra, hi ha, també pintada, la inscripció "AÑO 1792". A la banda perimetral, a l'extrem de cada línia pintada, hi ha els nombres de l'hora a marcar -alguns esborrats abans de la restauració-. Per acolorir-lo s'han emprat el vermell, el blau i el groc.
L'edifici que li fa de suport és de tipus popular, amb planta, dos pisos, golfa i terrat al nivell superior. A la llinda presenta la data de 1881, referent possiblement a l'any d'alguna reforma efectuada.
Com ja hem comentat abans, hi hagué una restauració el 1991.

## Referències

* 1 2 3 4 «Habitatge a la plaça Major, 43». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].

## Enllaços externs

* «Habitatge a la plaça Major, 43». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# John Francis Barnett

John Francis Barnett (Londres, 16 d'octubre de 1837 – 24 de novembre de 1916) fou un pedagog i compositor musical anglès.
Estudià en la Royal Academy of Music de la capital anglesa i més tard en el Conservatori de Leipzig. És autor d'una simfonia en la menor executada per primera vegada a Leipzig el 1864, i de diferents cantates, entre les quals cal citar The Raising of Lazarus, The ancient Mariner, Paradise and the Peri, The Lady of the last Minstrel i d'altres obres per a orquestra, piano, i instruments de corda.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 7, pàg. 850 (ISBN 84-239-4507-3)
# Bryconamericus terrabensis

Bryconamericus terrabensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja llavors i d'altres matèries vegetals, i insectes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 22 °C - 27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Costa Rica.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Meek, S. E. 1914. An annotated list of fishes known to occur in the fresh-waters of Costa Rica. Field Museum of Natural History, Publications, Zoölogical Series v. 10 (núm. 10): 101-134.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bussing, W.A. 1998. Peces de las aguas continentales de Costa Rica. 2a edició. San José, Costa Rica: Editorial de la Universidad de Costa Rica. 468 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bryconexodon juruenae

Bryconexodon juruenae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tapajós.

## Referències

* ↑ Géry, J. 1980. Un nouveau Poisson characoïde occupant la niche des mangeurs d'écailles dans le haut rio Tapajoz, Brésil: Bryconexodon juruenae n. g. sp. Rev. Fr. Aquariol. v. 7 (núm. 1): 1-8.
* ↑ Géry, J. 1980. Un nouveau Poisson characoïde occupant la niche des mangeurs d'écailles dans le haut rio Tapajoz, Brésil: Bryconexodon juruenae n. g. sp. Revue française d'Aquariologie Herpetologie v. 7 (núm. 1): 1-8.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bryconexodon trombetasi

Bryconexodon trombetasi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Trombetas.

## Referències

* ↑ Géry, J. 1980. Un nouveau Poisson characoïde occupant la niche des mangeurs d'écailles dans le haut rio Tapajoz, Brésil: Bryconexodon juruenae n. g. sp. Rev. Fr. Aquariol. v. 7 (núm. 1): 1-8.
* ↑ Jégu, M. & dos Santos, G. M. Ferreira, E. 1991. Une nouvelle espèce de Bryconexodon (Pisces, Characidae) décrite du bassin du Trombetas (Parà, Brésil). Journal of Natural History v. 25 (núm. 3): 773-782.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bèssik Kudúkov

Bèssik Serodínovitx Kudúkov (rus: Бесик Серoдинович Кудухов; 15 d'agost 1986, Tskhilon, Districte de Leningór, República d'Ossètia del Sud - 29 de desembre 2013, prop d'Armavir, Rússia) - fou un lluitador rus d'origen osseti. Quatre vegades campió del món, campió d'Europa, medalla de bronze als Jocs Olímpics de Pequín 2008 i medalla d'argent als Jocs Olímpics de Londres 2012.

## Biografia

Nascut a la RSS de Geòrgia al poble de Tskhiloni, on umés tard la família es traslladà a Beslan, on es va graduar a l'escola núm. 1. Va començar a practicar esport als nou anys, on va donar prioritat a tota mena de lluites. Amb el temps, la seva preferència es va donar a l'estil lliure. El primer i principal entrenador d'en Bèssik fou Valentin Gozoev.

## Referències

* ↑ «Двукратный призер Олимпийских игр по вольной борьбе Бесик Кудухов погиб в ДТП.». itar-tass.com. Arxivat de l'original el 2013-12-31. [Consulta: 29 desembre 2013].
# Bénigne de Bacilly

Bénigne de Bacilly (batejat a Lolif (Normandia), 21 de desembre del 1621 - París, 27 de setembre del 1690) fou un compositor francès.
Abraçà la carrera eclesiàstica, i formà part durant un cert temps de la casa de Carles de la Lorena, duc d'Elbeuf, governador de la Picardia; contribuí molt a la moda en què estava en ús, de les dobles o disminucions, en el seu temps. Entre les seves obres hi figuren: Recueil des plus beaux vers qui ont été mis en chant (París, 1661), Huit livres de chansons pour boire et pour danser (1663), Meslanges d'airs à deux parties, d'airs à boire et autres chansons (1671). 1er. et 2e. Recueil d'airs bachiques (1692), 1er et 2e livres d'airs spirituels à 2 parties (5a edició 1692), Remarques curieuses sur l'art de bien chanter (París, 1668, 1671, 1679, i 1681), una obra petita que assentà la reputació de Baccilly, i molt interessant per la història del cant a França.

## Referències

* ↑ Tom núm. 7 de l'Enciclopèdia Espasa
# Ca Segura (la Fatarella)

Ca Segura és una obra amb elements gòtics i renaixentistes de la Fatarella (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Llosa de pedra rectangular en baix relleu que forma part de mur de cantonada de la façana de l'edifici situat al c/ Solà, núm. 29.
Està situat més o menys a l'altura de la primera planta.
Representa un Crist crucificat.
La creu està ornamentada i la figura del crist és molt expressiva, desproporcionades les mesures humanes, típica del gòtic, amb el cap decantat.
La figura antigament estava policromada, com ho demostra l'existència de restes de pintura de color taronja al voltant de la figura i de color fosc al fons.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ca Segura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].
# Ca l'Agustí (Mataró)

Ca l'Agustí és una obra historicista de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de soterrani, planta baixa, pis i golfes i jardí al fons de la finca. Presenta un ampli vestíbul a peu de carrer i uns graons que pugen al cancell. Destaca la verticalitat i el ritme de les obertures en façana, amb balcons plans a la planta baixa i un balcó longitudinal a la planta superior. L'edifici acaba amb una cornisa sustentada per cartel·les corbades a la part inferior.
La façana té un acabat estucat lliscat marcant els carreus. Forma conjunt amb la casa bessona núm. 46-48.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Agustí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Cabirs

Els Cabirs (en grec antic Κάβειροι) van ser unes divinitats del foc, fills d'Hefest i de Cabiro. Tenien el santuari principal a Samotràcia, on se celebraven periòdicament uns misteris, encara que se'ls rendia culte a tot arreu, fins i tot a Egipte, a Memfis, segons Heròdot. El seu origen és incert, però es troben figures similars en alguns pobles asiàtics i el nom amb què se'ls coneix sembla emparentat amb l'arrel semítica que significa "gran". Segons Acusilau, de la seva relació amb Cabiro, el déu va tenir un fill, Càdmil, que al seu torn engendrà tres Cabirs, que van ser pares de les nimfes Cabírides. Però Ferècides explica que els Cabirs eren els fills d'Hefest i de Cabiro, la filla de Proteu. En aquestes versions, les nimfes Cabírides, que eren tres, eren germanes dels Cabirs, que també eren tres. Alguns autors consideren que hi havia set Cabirs (un per cada planeta conegut a l'antigor) i que el seu pare va ser el fenici Sidik. Mnasees de Patara parla de quatre Cabirs: Axíer, Axiocersa, Axiocers i Càdmil, que s'identifiquen respectivament amb Demèter, Persèfone, Hades i Hermes, i de vegades, a la mitologia romana, amb Júpiter, Mercuri, Juno i Minerva. En aquesta versió, Cabirs, seria un nom místic de les divinitats invocades. Els Cabirs s'identifiquen de vegades amb Jasió i Dàrdanos, fills de Zeus i Electra, que també són herois de Samotràcia.
Com a déus metal·lúrgics, se suposava que ajudaven el seu pare a la farga de Lemnos. Habitants del món subterrani, eren invocats sovint pels pagesos perquè afavorissin les collites. Aquest caràcter subterrani feu que s'identifiquessin també amb el culte als morts.
Als Cabirs no se'ls podia anomenar impunement, i normalment se'ls invocava com "els Grans Déus". Es deia que els Cabirs havien assistit al naixement de Zeus, cosa que els fa estar integrats al seguici de Rea. Són servents de la deessa, i de vegades se'ls confon amb els Coribants. A l'època hel·lenística són sobretot protectors de la navegació i per això s'associen als Dioscurs.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 39. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
* ↑ Oriol Dauder, Joan A. Diccionari d'éssers fantàstics. Quid pro quo, 2019 [Consulta: 26 setembre 2020].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 77-78. ISBN 9788496061972.