OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ingvar Lidholm

Ingvar Natanael Lidholm, (Jönköping (rovíncia de Småland), 24 de febrer, 1921 - Rönninge (Salem), 17 d'octubre, 2017), a va ser un compositor suec, membre de l'anomenat Måndagsgruppen.

## Biografia

Lidholm va ser elegit membre de l'Associació de Compositors Suecs el 1946 i va ser nomenat doctor honoris causa a la Universitat d'Örebro el 2002.
Lidholm va estudiar violí i direcció a la Royal Academy of Music amb Axel Runnqvist i Tor Mann respectivament entre 1940 i 1945, composició amb Natanael Berg (en privat) i Hilding Rosenberg entre 1943 i 1945. Va treballar de 1943 a 1947 com a violista a la Royal Orchestra i després va ser nomenat director de banda de la ciutat a Örebro. En aquest sentit, va dirigir l'associació d'orquestres, predecessora de l'actual Orquestra de Cambra Sueca. Aleshores, Lidholm es va convertir en director de música de cambra a la ràdio sueca de 1956 a 1965, professor de composició a la Reial Acadèmia de Música de Sueca de 1965 a 1975 i cap de planificació del departament de música de la ràdio sueca el 1975. Lidholm va ser elegit membre de la Reial Acadèmia Sueca de Música l'any 1960 i en va ser el vicepresident de 1963 a 1969.

## Premis i honors

* 1958 - Gran premi Christ Johnson per a Ritornell per a orquestra
* 1960 - Membre núm. 686 de la Reial Acadèmia de Música de Sueca
* 1967 – El violinista
* 1979 – Literatura i arts
* 1982 – Premi Rosenberg
* 1989 – Medalla per al Foment de les Arts Musicals
* 1993 – Premi Hugo Alfvén
* 1993 – Premi Schock
* 2002 – Doctor honoris causa a la Universitat d'Örebro
* 2013 - Premi de l'editorial musical (premi d'aniversari)

## Obra

per conèixer la seva immensa obra, aneu al seu arxiu del la Viquipèdia sueca.

## Discografia (selecció)

* Música per a cordes (Música per a cordes, Nausicaa sola, Salutacions des d'un vell món i Kontakion). Caprice CAP 21366 (1988)
* Una obra de somni: una òpera en preludi i dos actes. Caprice CAP 22029 (1993)
* Greetings from an Old World (Salutacions des d'un vell món, Toccata, Kontakion i Ritornell). Orquestra Filharmònica d'Estocolm. Gennady Rozhdestvensky, director d'orquestra. Chandos CHAN 9231 (1993)
* Cançons i música de cambra. Caprice CAP 21499 (1996)
* Ingvar Lidholm 44-58. Orquestra Simfònica de Norrköping. Lu Jia, director d'orquestra. BIS-CD-1190 (2003)
* Ingvar Lidholm 58-63. Orquestra Simfònica de Norrköping. Lu Jia, director d'orquestra. BIS-CD-1200 (2003)
* Ingvar Lidholm 63-98. Orquestra Simfònica de Norrköping. Lu Jia, director d'orquestra. BIS-CD-1240 (2002)
* Música Coral. BIS-CD-1549 (2005)

## Referències

* ↑ ”Tonsättaren Ingvar Lidholm död”. Svenska Dagbladet. 18 oktober 2017. Läst 18 oktober 2017.
* ↑ Jacobsson, Stig (2002). ”Ingvar Lidholm”. Svensk Musik Swedmic. Läst 5 december 2018.
# Miquel Rojas

Miquel Rojas i Ragué (Barcelona, 1 de març de 1871 - 1 de gener de 1931) va ser un primer actor i director de companyia teatral català de finals del segle xix i de les primeres dècades del segle xx.

## Trajectòria professional

* 1904, 14 d'octubre. En el paper de Cinto a l'obra L'endemà de bodes de Josep Pous i Pagès. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1905, 20 de gener. En el paper de L'Hereu a l'obra La nit de l'amor de Santiago Rusiñol i música d'Enric Morera. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1905, 14 de febrer. En el paper de Jaume a l'obra De bon tremp de Manuel Folch i Torres. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1905, 28 de febrer. En el paper de ? al monòleg Boca d'infern de Pompeu Crehuet. Estrenat al teatre Romea de Barcelona.
* 1905, 17 d'abril. En el paper d'Hipòlit a l'obra Sol, solet... d'Àngel Guimerà. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1908, 25 de novembre. En el paper de Teó a l'obra La dama enamorada de Joan Puig i Ferreter. Estrenada al teatre Novetats de Barcelona.

## Bibliografia

* J. Duran Vila. Gent de teatre: Miquel Rojas. El Teatre Català. Any III, núm. 139. Barcelona, 24 d'octubre de 1914.

## Referències

* ↑ «Jaime Rojas». El Diluvio : diario político de avisos, noticias y decretos: Año 74, no. 2 (2 enero 1931), 02-01-1931, pàg. 12.
* ↑ «Necrològiques: Miquel Rojas i Ragué». El Matí, 02-01-1931, pàg. 14.
# Miquel Solà i Dalmau

Miquel Arcàngel Solà i Dalmau (Igualada, 1908 - 1985) és un escriptor que va publicar cinc obres de poesia i va fer la traducció de Platero y yo al català. Va col·laborar sovint a la premsa local amb poesies i articles d'història i bona part de la seva obra (teatre, assaig, poesia i diverses traduccions) resta inèdita. La seva obra i diversos documents personals manuscrits es conserven a la Biblioteca Central d'Igualada. Va ser regidor de l'Ajuntament d'Igualada (1941-1949). L'any 1942, va estrenar les obres de teatre ¿Qué vale la vida? i Urge encontrar marido. Va utilitzar els pseudònims de Mas i Damià. Amb motiu del centenari del seu naixement, Poesia Viva d'Igualada li va dedicar una sessió d'homenatge, amb la lectura de diversos textos seus i la Biblioteca Central d'Igualada va organitzar una exposició sobre la seva obra.
Era un home discret i rigorós, profundament religiós i franciscà i expert melòman. Tot i que era autodidacte, la constància en la investigació i l'estudi de formes estilístiques i dels autors clàssics li van permetre aconseguir un alt grau de perfeccionisme en les seves obres poètiques. La seva estètica s'inspira en ideals noucentistes com el classicisme i la civilitat, als quals afegeix la tendresa i també una ironia subtil. Expressa sovint una reflexió introspectiva i un punt hermètica, amb una visió moral estricta i un contingut transcendental i religiós.

## Obres publicades

* Contrallums: paràboles evangèliques (1953).
* Itinerari jubilar (1956).
* Sonets de Quaresma (1956).
* "Del meu balcó de la Rambla". Sèrie d'articles a Vida... (1972).
* "Apunts per a una història". Sèrie d'articles a Vida... (1974).
* Espòs de sang (1976).
* El foc dels sants: benaurances (1981).
* Blanquet i jo (1989). Traducció de Platero y yo de Juan Ramón Jiménez.
* "Cinc poemes inèdits". Revista d'Igualada, núm. 29 (2008).

## Referències

* ↑ Pedraza Jordana, Xavier «Miquel Solà i Dalmau, la tenüitat extrema de l'inexpressable». Revista d'Igualada, 29, 2008. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2014 [Consulta: 16 juny 2014].
* ↑ «Biblioteca Central d'Igualada. Fons especials». [Consulta: 17 juny 2014].
* ↑ Pedraza Jordana, Xavier «Miquel Solà i Dalmau, la tenuïtat extrema de l'inexpressable». Revista d'Igualada, 29, 2008.

## Bibliografia

* Ferrer Piñol, Jaume. "Miquel Solà i Dalmau. Música de paraules, com batec d'ales d'àngel" Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.. Revista d'Igualada, núm. 29, p. 112-114 (setembre 2008).
* Ferrer Piñol, Jaume. Arrels igualadines, vol. 1, p. 239-242. Barcelona: Totgest, 1990.
# Mirador (revista)

Mirador fou un setmanari de literatura, art i política, fundat a Barcelona per Amadeu Hurtado i Miró el 1929. El primer número apareix el 31 de gener. La revista era una publicació de qualitat, tant des del punt de vista formal com de contingut, en la línia que les revistes culturals havien tingut en la Catalunya modernista i noucentista.
Inspirada per Amadeu Hurtado i àgilment confeccionada per Víctor Hurtado, fou una publicació essencialment catalana amb un clar sentit europeu. L'orientació política era marcadament liberal i progressista. Dirigida per Manuel Brunet i Just Cabot, que en fou el seu gran animador, les seccions "L'Aperitiu", a càrrec de Josep Maria de Sagarra, i "Mirador Indiscret", anònima i de caràcter satíric, obtingueren molt d'èxit.
Fou un setmanari profund en les idees i lleuger en el to, aplegà harmoniosament les caricatures d'Apa, els reportatges de Josep Maria Planas, Joan Tomàs, Andreu Avel·lí Artís, Manuel Mat, Jaume Passarell, Carles Sentís, Josep Maria Xicota i Cabré, etc., les crítiques d'espectacles de C. A. Jordana, Josep Palau, Joan Cortès, Màrius Gifreda i Sebastià Gasch, els comentaris d'art i literatura de Joan Teixidor, Martí de Riquer, Rafael Tasis, Rossend Llates i Enric F. Gual, els articles especials de Gaziel, Eugeni Xammar, Marcel·lí Domingo i Antoni Rovira i Virgili, i les col·laboracions de Thomas Mann, Aldous Huxley, Ilià Erenburg i Tristan Tzara.
Més enllà de les pàgines del setmanari, la revista va organitzar unes activitats extraperiodístiques pioneres, entre les quals unes «Sessions Mirador» de cinema, entre 1929 i 1936, i un programa de ràdio, «L'hora setmanal radiada de Mirador», de mitja hora de durada, a través de l'emissora EAJ-15 Radio Associació de Catalunya (RAC), al llarg d'uns mesos de 1932.
Sortí normalment fins al 13 de juliol de 1936; requisat pel PSUC, fou dirigit per Artur Perucho fins al 1938, que fou substituït per Meridià.

## Referències

* ↑ «Bon dia». Mirador, núm. 1, 31-01-1929, pàg. 1.
* 1 2 González López, Palmira. «La crítica cinematográfica en la primera revista barcelonesa "Mirador" : (1929-1930)» (en castellà). Actas 3r Congreso de la Asociación Española de Historiadores de Cine (Sant Sebastià), 1991. [Consulta: 19 novembre 2020].
* ↑ «Mirador (revista)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Singla Casellas, Carles «Un setmanari multimèdia: "L'hora radiada" de Mirador (1932)». Treballs de Comunicació, 1997, pàg. 39–46. ISSN: 2014-0029.
* ↑ «De dijous a dijous. Expansió de "MIRADOR"». Mirador, núm. 166, 07-04-1932, pàg. 1.

## Enllaços externs

* Mirador, digitalització completa
* Digitalització disponible al portal ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues)
* Digitalització disponible de Mirador Perpinyà al portal ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues)
Viccionari
# Mirga Gražinytė-Tyla

Mirga Gražinytė-Tyla (Vilnius, 29 d'agost de 1986) és una directora d'orquestra lituana.
Provinent d'una família de músics, va estudiar al Conservatori Felix Mendelssohn, al Conservatori de Bolònia i al Conservatori de Zurich. Des del 2016 dirigeix l'Orquestra Simfònica de la Ciutat de Birmingham (CBSO). Anteriorment havia estat la directora associada de l'Orquestra Filharmònica de Los Angeles. Ha col·laborat amb orquestres com l'Orquestra Simfònica Nacional de Lituània, l'Orquestra Mozarteum, la Camerata Salzburg, entre d'altres. És considerada com una dels cent millors directors d'orquestra del món, d'entre els quals només hi ha vuit dones.
El febrer de 2019, Gražinytė-Tyla va signar un contracte de gravació exclusiu a llarg termini amb Deutsche Grammophon (DG). És la primera directora femenina que ha signat un contracte d'enregistrament exclusiu amb DG. El seu primer enregistrament amb DG, emès el 2019, van ser les simfonies núm. 2 i 21 de Mieczysław Weinberg, amb la CBSO, la Kremerata Baltica i Gidon Kremer. El segon disc va estar dedicat íntegrament a ls compositora lituana Raminta Šerkšnytė.

## Referències

* ↑ Jahn, Johann. «Mirga Gražinytė-Tyla – Dirigentin» (en alemany). BR Klassic, 06-03-2021. [Consulta: 11 juliol 2021].
* 1 2 «Mirga Gražinytė-Tyla was named Music Director of the City of Birmingham Symphony Orchestra» (en anglès). CBSO. Arxivat de l'original el 6 de desembre 2019. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ Chute, James. «Mirga Gražinytė-Tyla on the art of collaboration» (en anglès). San Diego Union Tribune. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Classical music in 2019» (en anglès). Bachtrack. Arxivat de l'original el 29 de setembre 2020. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ Pinsker, Thomas. «Mirga Gražinytė-Tyla signs to Deutsche Grammophon» (en anglès). Deutsche Grammophon. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ Manheim, James. «Ressenya del disc» (en anglès). Allmusic. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Myrga Grazinytė-Tyla graba obras de Raminta Serksnytė» (en castellà). Scherzo. [Consulta: 30 maig 2020].

## Enllaços externs

* Mirga Gražinytė-Tyla - Lloc web oficial
# Misgurnus nikolskyi

Misgurnus nikolskyi és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Rússia.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ Vasil'eva, E. D. 2001. Loaches (genus Misgurnus, Cobitidae) of the Asiatic part of Russia. 1. Species composition of the genus in Russian waters (with the description of a new species) and some nomenclatural and taxonomic problems of the related forms from the adjacent countries. Voprosy Ikhtiol. v. 41 (núm. 5): 581-592.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. ISBN 0130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Misgurnus tonkinensis

Misgurnus tonkinensis és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ Rendahl, H. 1937. Über einen Misgurnus aus Tonkin. Arkiv för Zoologi v. 29 (häfte 3) A (núm. 12): 1-4.
* ↑ «Misgurnus tonkinensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. 2001. Freshwater fishes of northern Vietnam. A preliminary check-list of the fishes known or expected to occur in northern Vietnam with comments on systematics and nomenclature. Environment and Social Development Unit, East Asia and Pacific Region. El Banc Mundial. Freshwater Fish. Vietnam (BOOK), juny: i-iii + 1-123 + 1-18.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. ISBN 0130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Modest Pastor i Julià

Modest Pastor i Julià (Albaida, Vall d'Albaida, 9 d'agost de 1825 - València, 31 de gener de 1889) va ser un escultor valencià.
Va estudiar a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València, però s'ignoren qui foren els seus mestres, així com moltes circumstàncies de la seva vida, possiblement a causa d'una excessiva modèstia, perquè, malgrat haver-se prodigat molt com escultor mai va consentir que les seves obres figuressin en cap exposició. A València va obrir un taller amb un company d'ofici, en el qual, entre altres alumnes tingué en Josep Viciano i Martí, que fou un bon alumne i també creà fama. A la seva mort, el seu germà Damià Pastor va heretar el seu taller, que va continuar amb una activitat molt intensa per les comandes que rebia, no únicament d'Espanya, sinó també de Llatinoamèrica.
Les seves obres son molt nombroses, totes de caràcter religiós, i destinades a esglésies i convents, principalment de les tres províncies valencianes, encara que també es troben obres seves a Madrid, Jaén, Osca, Salamanca i Múrcia. Entre elles figuren diverses Verges, Jesucrist a la Creu, el Sagrat Cor, la Sagrada Família, i molts sants i santes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Modesto Pastor y Juliá» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 10 gener 2022].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 42, pàg. 660. (ISBN 84-239-4542-1)
# Moenkhausia comma

Moenkhausia comma és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima subtropical entre 23 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 52 (núm. 6): 91-106.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.

## Bibliografia

* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Moenkhausia cotinho

Moenkhausia cotinho és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,1 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 52 (núm. 6): 91-106.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Benine, R.C. 2002. Moenkhausia levidorsa, a new species from Rio Aripuanã, Amazon basin, Brazil (Characiformes: Characidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 13(4):289-294.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Moenkhausia tergimacula

Moenkhausia tergimacula és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.
Poden assolir 5,2 cm de llargària total. Viu a àrees de clima tropical, a la conca del riu Tocantins a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Lucena, Z. M. S. de & de Lucena, C. A. S. 1999. Moenkhausia tergimacula, a new species from the upper rio Tocantins, Brazil (Osteichthyes: Characidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 10 (núm. 3): 231-236.
* 1 2 3 Garilao, Cristina V.; Casal, Christine Marie V. «Moenkhausia tergimacula Lucena & Lucena, 1999» (en anglès). FishBase.
# Escut d'Otos

L'escut d'Otos és un símbol representatiu oficial del municipi valencià d'Otos (la Vall d'Albaida). Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, partit. Al primer quarter, en camp d'or, un arbre amb dues copes, de sinople, amb el tronc del seu color, i terrassat de sinople. Al segon quarter, en camp d'argent, un castell del seu color, maçonat de sable i aclarit d'argent. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

Resolució del 12 de juny de 1997, del conseller de Presidència. Publicat en el DOGV núm. 3.055, del 12 d'agost de 1997.
L'arbre és el senyal tradicional d'aquest poble eminentment agrícola de la Vall d'Albaida. El castell al·ludeix al castrum de Carbonera, que actualment marca els límits entre el terme municipal d'Otos i el de Beniatjar.