OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Mislata

L'escut de Mislata és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de Mislata (Horta Sud). Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de boca redona, partit. Al primer quarter, en camp de gules, un palau merletat d'or, maçonat i aclarit de sable. El segon quarter, bandat de sis peces, tres d'atzur i tres d'argent. Per timbre, una corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut va ser aprovat per Resolució del 4 de desembre de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4.165, del 10 de gener de 2002.
S'hi representa la Casa Gran, l'antic palau fortificat dels barons de Mislata, enderrocat per a construir l'Ajuntament actual. Al costat, les armes dels Urrea, que van concedir la carta de poblament a la localitat.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de l'Horta Sud.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 156 [Consulta: 9 octubre 2015].
* ↑ «Resolució de 4 de desembre de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Mislata (València).» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.165, 10-01-2002, pàg. 650 [Consulta: 9 octubre 2015].
# Haworthia mirabilis var. consanguinea

Haworthia mirabilis var. consanguinea és una varietat de Haworthia mirabilis del gènere Haworthia de la subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Haworthia mirabilis var. consanguinea, és una petita suculenta i prolífera, que forma densos grups de rosetes més petites de 3-4 cm de diàmetre. Les fulles són més toves, semblants al grup turgida.

## Distribució i hàbitat

Aquesta varietat creix a la província sud-africana del Cap Occidental, concretament a les muntanyes entre McGregor i Greyton. S'ha informat de diversos punts de la ruta de senderisme entre aquestes dues ciutats. Al costat de les muntanyes de McGregor creix mirabilis 'diversicolor' que possiblement pugui relacionar aquesta espècie amb el grup maraisii. Al pas Tradouw creix un element molt similar, que Poellnitz va descriure com a caespitosa.
En el seu hàbitat es presenta a les roques de gres i, quan s'exposa al sol, tenen un color vermellós característic.

## Taxonomia

Haworthia mirabilis var. consanguinea va ser descrita per M.B.Bayer i publicat a Haworthia Revisited: 111, a l'any 1999.

### Etimologia

Haworthia: nom en honor del botànic britànic Adrian Hardy Haworth (1767-1833).
mirabilis: epítet llatí que significa "meravellós".
var. consanguinea: epítet llatí que significa "amb color de sang".

### Sinonímia

* Haworthia consanguinea (M.B.Bayer) M.Hayashi, Haworthia Study 3: 13 (2000).
* Haworthia caespitosa var. consanguinea (M.B.Bayer) Breuer, Alsterworthia Int. 16(2): 5 (2016).

## Referències

* 1 2 3 Jilemicky, Jakub. «Haworthia mirabilis var. consanguinea» (en anglès). www.haworthia-gasteria.com. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Haworthia mirabilis var. consanguinea» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations. A Dictionary of Botanical and Biographical Etymology» (en anglès), 2021. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets. micranthiformis - mitissimus», 2019. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets», 2019. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Sinònims de Haworthia mirabilis var. consanguinea» (en anglès). World Checklist of Selected Plant Families (WCSP) Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2021-07-27. [Consulta: 27 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Haworthia mirabilis var. consanguinea
# Cyclothone parapallida

Cyclothone parapallida és una espècie de peix pertanyent a la família dels gonostomàtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 6,7 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, mesopelàgic i batipelàgic que viu entre 0-3.140 m de fondària (normalment, entre 900 i 1.250).

## Distribució geogràfica

Es troba a la regions equatorials de l'Atlàntic fins al voltant de la latitud 25°N, l'Atlàntic sud-occidental (el nord-est del Brasil) i el Pacífic occidental central (les mars de Salomó i del Corall).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Goode G. B. & Bean T. H., 1883. Reports on the results of dredging under the supervision of Alexander Agassiz, on the east coast of the United States, during the summer of 1880, by the U. S. coast survey steamer "Blake," Commander J. R. Bartlett, U. S. N., commanding. Bull. Mus. Comp. Zool. v. 10 (núm. 5). 183-226.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Badcock, J., 1982. A new species of the deep-sea fish genus Cyclothone (Goode & Bean) (Stomiatoidei, Gonostomatidae) from the tropical Atlantic. Journal of Fish Biology v. 20 (núm. 2): 197-211.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Quéro, J.-C., J.C. Njock i M.M. de la Hoz, 1990. Gonostomatidae. P. 283-292. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Quéro, J.-C., J.C. Njock i M.M. de la Hoz, 1990. Gonostomatidae. P. 283-292.
* ↑ Quéro, J.-C., J.C. Njock i M.M. de la Hoz, 1990.
* ↑ Miya, M., 1994. First record of Cyclothone parapallida (Gonostomatidae) from the Pacific Ocean, with notes on its geographic distribution. Jap. J. Ichthyol. 41(3):326-329.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Cygnus (nau espacial)

La nau espacial Cygnus és una nau espacial de subministrament no tripulada en desenvolupament per Orbital Sciences Corporation com a part del programa de desenvolupament Commercial Orbital Transportation Services (COTS) de la NASA.
Està dissenyat per transportar subministraments a l'Estació Espacial Internacional (ISS) després de la jubilació del Transbordador Espacial americà en el 2011 i usada per al programa Commercial Resupply Services de la NASA per al lliurament de càrrega i subministraments a l'Estació Espacial Internacional (EEI) sobre naus espacials operades comercialment, que va ser adjudicat a OSC juntament amb SpaceX, que va desenvolupar el SpaceX Dragon. Des de l'agost de 2000, les missions de subministrament no tripulades a l'ISS han volat regularment per naus espacials russes Progress, l'Automated Transfer Vehicle europeui el H-II Transfer Vehicle japonès,
Orbital Sciences va començar a utilitzar les entregues el 2013 amb la nau Cygnus llançada amb el coet Antares des del Launch Pad 0A al Mid-Atlantic Regional Spaceport (MARS), Wallops Island, Virgínia. Després d'ampliacions addicionals a finals de 2015, s'ha contractat a Orbital Sciences Corporation deu missions en la primera fase. En la segona fase, adjudicada en 2014, se li van adjudicar un mínim de sis llançaments més per a la segona fase.

## Referències

* 1 2 3 «Thales Alenia Space — Cygnus». Thalesaleniaspace-issmodules.com. Arxivat de l'original el 2011-07-16. [Consulta: 1r març 2011].
* 1 2 «Cygnus Fact Sheet - 2012» (PDF). [Consulta: 1r abril 2012].
* ↑ «The Annual Compendium of Commercial Space Transportation: 2012». Federal Aviation Administration, 01-02-2012. [Consulta: 8 febrer 2013].
* ↑ «NASA lines up four additional CRS missions for Dragon and Cygnus». [Consulta: 19 abril 2015].
* ↑ «NASA Taps SpaceX, Orbital Sciences to Haul Cargo to Space Station». Space.com, 23-12-2008. [Consulta: 1r març 2011].
* ↑ «Cygnus heads for the International Space Station». gizmag.com, 18-09-2013. [Consulta: 1r octubre 2013].
* ↑ «SpaceX wins 5 new space station cargo missions in NASA contract estimated at $700 million». [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ «Sierra Nevada Corp. joins SpaceX and Orbital ATK in winning NASA resupply contracts». Washington Post, 14-01-2016. [Consulta: 17 gener 2016].

## Enllaços externs

* Orbital Sciences news page for Cygnus
* Thales Alenia Space page for Cygnus Arxivat 2011-07-16 a Wayback Machine.
* Computer animation of the Standard Cygnus delivering cargo to the ISS - Youtube
Viccionari
# Cyprichromis

Cyprichromis és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Tanganyika (Àfrica oriental).

## Taxonomia

* Cyprichromis coloratus (Takahashi & Hori, 2006)
* Cyprichromis leptosoma (Boulenger, 1898)
* Cyprichromis microlepidotus (Poll, 1956)
* Cyprichromis pavo (Büscher, 1994)
* Cyprichromis zonatus (Takahashi, Hori & Nakaya, 2002)

## Referències

* ↑ Scheuermann, H. 1977. A partial revision of the genus Limnochromis Regan 1920. Cichlidae, Br. Cichlid Ass. v. 3 (núm. 2): 69-73.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Takahashi, T. & Hori, M. 2006. Description of a new Lake Tanganyikan cichlid fish of the genus Cyprichromis (Perciformes: Cichlidae) with a note on sexual dimorphism. Journal of Fish Biology, 68 (B): 174–192.
* ↑ Takahashi, T., M. Hori & K. Nakaya 2002. New species of Cyprichromis (Perciformes: Cichlidae) from Lake Tanganyika, Africa. Copeia 2002 (núm. 4): 1029-1036.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
# Cyprinella alvarezdelvillari

Cyprinella alvarezdelvillari és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic.

## Referències

* ↑ Girard C. F. 1856. Researches upon the cyprinoid fishes inhabiting the fresh waters of the United States, west of the Mississippi Valley, from specimens in the museum of the Smithsonian Institution. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 8. 165-213.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Baillie, J. i Groombridge, B., 1996. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 1996. UICN, Gland, Suïssa.
* Contreras-Balderas, S. & M. de L. Lozano-Vilano. 1994. Cyprinella alvarezdelvillari, a new cyprinid fish from Río Nazas of México, with a key to the Lepida Clade. Copeia 1994 (núm. 4): 897-906.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Càon

Càon (grec Χάων, genitiu: Χάονος) fou segons la mitologia grega un príncep troià, fill de Príam. La història no deixa clar si era l'amic o el germà de Helen, però en qualsevol cas va acompanyar-lo a la cort de Neoptòlem.
Segons les versions, fou mort accidentalment pel seu germà o amic Helen durant una cacera o va donar-se com un sacrifici als déus durant una epidèmia per a salvar la gent del seu país. Més endavant, Helen va donar el nom de Caònia a una regió de l'Epir en memòria seua.

## Referències

* ↑ Jordi Parramon i Blasco, Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 42.
* ↑ Virgili Eneida, 3.295.
* ↑ Pierre Grimal. «Chaon,» The Dictionary of Classical Mythology. Traducció anglesa de A. R. Maxwell-Hyslop. Malden, MA, Blackwell, 1986. plana 98.
# Cílix (heroi grec)

Cílix (en grec antic Κίλιξ), segons la mitologia grega, fou un heroi grec, fill d'Agenor i de Telefaassa. Se'l considera epònim de la Cilícia.
El seu pare l'envià a cercar la seua germana Europa, raptada per Zeus, juntament amb la seva mare i els seus germans Cadme i Fènix, però com que no la trobà s'aturà i s'establí al país de Lícia, a l'Àsia Menor, on arribà a regnar.
Altres autors el fan fill de Cassiopea i de Fènix, que altres genealogies diuen que era el seu germà. Llavors té com a germans Tasos i Tebe. Cílix es va aliar amb Sarpèdon en una expedició contra els licis, que eren veïns seus. Després de la victòria compartí una part de Lícia amb el seu aliat.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. «Cílix». A: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, octubre del 1997, p. 51 (Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 104. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Los Castells

Los Castells és una muntanya de 725 metres que es troba al municipi de la Sénia, a la comarca catalana del Montsià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Danaides

D'acord amb la mitologia grega, les danaides (en Δαναΐδες) van ser les cinquanta filles del rei Dànau que va tenir amb diferents dones i que el van acompanyar quan marxà d'Egipte per por dels cinquanta fills del seu germà Egipte, advertit per un oracle.
Es va establir a Argos on van fer cap els seus cinquanta nebots per dir-li que volien casar-se amb les seves cinquanta filles. Dànau hi va accedir, però no va creure en la reconciliació. Per les noces, Dànau va oferir un gran banquet i va regalar una daga a cadascuna de les seves filles, i els va fer prometre que durant la nit matarien els seus marits. Totes ho van fer així, excepte Hipermnestra, que salvà Linceu que l'havia respectada. Dànau, davant d'això la va fer confinar sota vigilància. Les germanes homicides van tallar el cap de les seves víctimes i van retre honors fúnebres als cossos davant d'Argos, mentre enterraven els caps a Lerna. Zeus va ordenar que fossin purificades dels seus assassinats, i així ho van fer Hermes i Atena. Més endavant, Dànau va permetre la unió de Linceu i Hipermnestra, i va intentar tornar a casar les seves filles, però es van presentar pocs pretendents. Dànau va decidir celebrar uns jocs i va oferir les seves filles com a premis. Els pretendents quedaven eximits de portar regals de casament. Així les noies es van casar amb joves del país, amb qui van engendrar l'estirp dels dànaus, que va substituir la dels pelasgs.
Més endavant Linceu venjà els seus germans matant el sogre i les cunyades. Enviades al Tàrtar, varen ser condemnades a traginar cubells amb la inútil missió d'omplir una tina sense fons. Apol·lodor i Higí donen la llista dels cinquanta noms, però no és coincident.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 129. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 60. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Estació de Bordeta

Bordeta era una estació del metro de Barcelona que es trobava entre l'Hospitalet de Llobregat i Barcelona. Es trobava al Metro Transversal (L1) entre Mercat Nou i Bordeta Cotxeres (avui Santa Eulàlia), i era una de les poques estacions en superfície del metro.
L'estació es va inaugurar el 1926 quan es va inaugurar el Metro Transversal des de Bordeta a Catalunya, sent-ne la capçalera fins al 1932 quan es va obrir Bordeta Cotxeres. Per perllongar la línia, ja reanomenada L1, fins a Torrassa es va clausurar el 1980 l'estació de Bordeta Cotxeres, que havia estat reanomenada com Santa Eulàlia. El 23 de desembre de 1983 es va tancar l'estació de Bordeta a l'inaugurar-se la nova Santa Eulàlia traslladada més a prop. L'estació ja tancada es va mantenir fins a la dècada del 2000.

## Referències

* 1 2 «L'estació 'fantasma' del metro de Barcelona més ben conservada és la de Gaudí, l'única que no ha funcionat mai». directe.cat, 28-09-2008. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2011. [Consulta: 16 agost 2010].
* ↑ «Estirón del metro hacia el Llobregat» (PDF) (en castellà). La Vanguardia, 24-12-1983. [Consulta: 7 setembre 2011].
* ↑ Miralles, Mercè «Estacions fantasma». Presència, núm. 1929, 6 al 12 febrer 2009 [Consulta: 16 agost 2010].

## Vegeu també

* Llista d'estacions fantasma de Barcelona
* Metro de Barcelona
# Gaetano Capocci

Gaetano Capocci (Roma, 16 d'octubre de 1811 – Roma, 11 de gener de 1898) fou un organista i compositor italià. Era el pare del també músic Filippo Capocci (1840-1875).
Fou mestre de capella a Sant Joan del Laterà, on tingué entre altres alumnes a Remigio Renzi.
Se li deuen diverses obres de música religiosa i profana, destacant entre les primeres l'oratori Battista (1833), i entre les segones l'òpera Assalone (1842).

## Referències

* ↑ Gagel, Amanda. Selected Letters of Vernon Lee, 1856-1935: Vol. I, 1865-1884. Taylor & Francis, 26 d'octubre de 2016, p. 216. ISBN 978-1-134-97680-5.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 5, pàg. 557 (ISBN 84-239-4505-7)
* Zandotti, Cesare. Gaetano Capocci e la musica sacra. Tipografia poliglotta della S.C. de Propaganda Fide, 1898.
# Íbon

L'íbon (Hypocryptadius cinnamomeus) és una espècie d'ocell de la família dels passèrids (Passeridae) si bé alguns autors l'han ubicat als zosteròpids (Zosteropidae). És l'única espècie del gènere Hypocryptadius Hachisuka, 1930. És endèmic de les muntanyes del sud de Mindanao, a les Filipines.

## Referències

* ↑ «Íbon». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Escut de Mont-ral

L'escut oficial de Mont-ral té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un mont de porpra movent de la punta somat d'una corona reial d'or. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 26 de juliol de 2010 i publicat al DOGC número 5.687 el 6 d'agost del mateix any.
Es tracta d'un escut parlant referit al nom de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2647/2010, de 26 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Mont-ral.» (pdf). DOGC núm. 5687, 06-08-2010. [Consulta: 15 agost 2010].
# Escut de Montseny

L'escut oficial de Montseny té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un mont de tres cims (el central més alt) de sinople movent de la punta i somat d'una creu llatina de gules. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 26 de novembre del 2007 i publicat al DOGC l'11 de desembre del mateix any amb el número 5026.
Les armes parlants tradicionals del municipi, el mont de tres cims somat d'una creu, fan referència a l'etimologia del topònim, provinent del llatí monte signi, 'la muntanya del senyal', i volen representar també el massís del Montseny, que dona nom al terme municipal.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/3671/2007, de 26 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Montseny.» (pdf). DOGC núm. 5026. Generalitat de Catalunya, 11-12-2007. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Murla

L'escut de Murla és un símbol representatiu oficial de Murla, municipi del País Valencià, a la comarca de la Marina Alta. Té el següent blasonament:
| « | Partit i mig truncat. Primer, d'or el castell de gules. Segon, d'argent, la Creu de Sant Jaume de gules. Tercer, de gules, el creixent d'argent. Al timbre Corona Reial tancada. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Ordre de 30 de gener de 1989, de la Conselleria d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 1.015, de 28 de febrer de 1989.
El castell recorda l'antic palau fortalesa sobre el qual es va construir l'església parroquial de Sant Miquel. Al costat, els senyals que indiquen el passat històric de la vila, lloc mixt de cristians i moriscos fins a l'expulsió d'aquests darrers a començament del segle xvii.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* ↑ «Ordre de 30 de gener de 1989, de la Conselleria d'Administració Pública, per la qual és aprovat l'Escut municipal de l'Ajuntament de Murla (Alacant)». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1.015, 28-02-1989 [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ «Murla». A: Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana ( PDF). Generalitat Valenciana, Conselleria de Justicia i Administracions Públiques, 2003, p. 163. ISBN 84-482-3450-2 [Consulta: 28 agost 2020].
# Escut de Palol de Revardit

L'escut oficial de Palol de Revardit té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un palau de gules obert acompanyat a la punta d'una faixa ondada d'atzur. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 15 de març de 1999 i publicat al DOGC el 6 d'abril del mateix any amb el número 2861.
El palau és el senyal parlant al·lusiu al nom del poble, derivat del llatí "palatiolo", o 'palauet'. La faixa ondada representa el riu Revardit.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pla de l'Estany

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 15 de març de 1999, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Palol de Revardit.» ( PDF). DOGC núm. 2861. Generalitat de Catalunya, 06-04-1999. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Pedralba

L'escut de Pedralba és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de Pedralba (els Serrans). Té el següent blasonament:
Escut quadrilong de punta redona, partit. En el primer quarter, en camp d'atzur, tres muntanyes d'argent. En el segon quarter, en camp de gules, tres sabates o avarques, escacades d'argent i de sable, ben ordenades; al tot, bordura de gules, amb huit escudets d'or carregats d'una banda de sable. Per timbre, una corona reial oberta.

## Història

Resolució de 12 de juny de 1997, del conseller de Presidència, publicada al DOGV núm. 3.054, d'11 d'agost de 2006. 1997
Les muntanyes d'argent són un senyal parlant referent al topònim de la població, provinent del llatí petra alba, 'pedra blanca'. Al costat, les armories dels Sabata de Calataiud, barons de Pedralba i antics senyors de la localitat.
# Escut de Pinell de Solsonès

L'escut oficial de Pinell de Solsonès té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, tres pinyes d'or. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 21 de maig del 2008 i publicat al DOGC el 5 de juny del mateix any amb el número 5146.
Si bé des de mitjan segle xix el poble va tenir la representació d'un pi al seu escut, l'Ajuntament, considerant que aquest emblema no tenia cap fonament històric ni era correcte heràldicament, va decidir modernament adoptar el senyal parlant dels Pinell, antics senyors de la localitat. L'escut de les tres pinyes es conserva al sarcòfag del noble Ponç de Pinell que hi ha a l'església de Sant Miquel.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1704/2008, de 21 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Pinell de Solsonès.» ( PDF). DOGC núm. 5146. Generalitat de Catalunya, 15-06-2008. [Consulta: 26 juny 2010].

## Vegeu també

* Bandera de Pinell de Solsonès
* Escuts i banderes del Solsonès