# Garsa de mar eurasiàtica

La garsa de mar eurasiàtica (Haematopus ostralegus Linnaeus, 1758) és una espècie d'ocell de l'ordre dels caradriformes. Conegut en català amb els noms de garsa de mar, cama-roig, cegall bord, emperador, garsa marina, morena ostrera i sampaostres.

## Morfologia

* És un ocell amb el cap, la gola, el coll, les parts superiors i l'extrem de la cua negres i la resta del cos blanca.
* Fa 40-45 cm.
* Té un bec llarg, vermell ataronjat, que és un bon exemple d'adaptació, perquè l'utilitza per a desenganxar pagellides, crustacis i altre bestioles de les roques, així com per desenterrar-les, en el cas que es trobi en estuaris fangosos o en platges.

## Subespècies

Segons la classificació de HBC Alive 1917, aquesta espècie està formada per 4 subespècies:
* H. o. ostralegus Linnaeus, 1758, d'Islàndia, i des d'Escandinàvia fins Europa Meridional.
* H. o. longipes Buturlin, 1910, des d'Ucraïna i Turquia fins Rússia central, Sibèria occidental, Kazakhstan i Xina occidental.
* H. o. osculans Swinhoe, 1871. De la Península de Kamtxatka. Corea i Xina nord-oriental.
* H. o. finschi Martens, 1897. De les costes de Nova Zelanda.
Altres autors consideren l'última una espècie de ple dret: Haematopus finschi.

## Distribució geogràfica

Habita les costes de tots els continents, excepte els polars.

## Reproducció

Als Països Catalans, només nidifica al Delta de l'Ebre, a l'Estany de Salses i a la costa valenciana, i de manera molt localitzada. També ho fa a la Camarga.
L'època de cria comprèn des de la darreria de febrer fins al mes d'agost. A les costes rocalloses, amb platges, fan una depressió al sòl i la folren amb pedretes, etc. La femella, a l'abril, hi pon 2-3 ous, que més que ous semblen pedres, gràcies al color perfectament mimètic que tenen. El covament, en el qual hi prenen part tots dos pares, s'allarga fins a 27 dies, al terme dels quals caldrà esperar 4 setmanes abans que els polls no volin. Les parelles nidifiquen en solitari, sense unir-se a altres colònies properes.

## Costums

Durant les migracions i a l'hivern, la presència de la garsa de mar es fa una mica més habitual. És gregària: se'n poden veure grans bandades al llarg del litoral.

## Referències

* ↑ «https://www.biodiversitylibrary.org/item/10277#page/171/mode/1up».
* ↑ «LÈXIC DE L'ARRÒS I S'ALBUFERA».
* ↑ Ortega i Gonzàlez, Enric; Diccionari etimològic dels noms científics dels ocells dels Països Catalans IEC 2017 isbn 978-8499653624
* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 105. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 8473063546
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, pàgines 46-47. ISBN 843150434X

## Enllaços externs

* Estudi de la garsa de mar al Principat de Catalunya. (català)
* Àmplia informació i fotografies d'aquest ocell. (francès)
* Descripció, hàbitat i ecologia de la garsa de mar. (castellà)
* BirdLife International (2004). Garsa de mar. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 17 de maig del 2008 (en anglès).