OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lluís Calvo i Calvo

Lluís Calvo i Calvo (13 d'abril de 1957) és un antropòleg, historiador de la ciència i investigador català.
Doctorat en Antropologia per la Universitat de Barcelona el 1989, Lluís Calvo exerceix la seva tasca professional com a Investigador Científic al Departament d'Història de la Ciència de la Institució Milà i Fontanals de Recerca en Humanitats, el centre de recerca en Humanitats de referència del CSIC a Catalunya, centre del qual n'és també el director des de l'any 1998. A més, des de l'any 2000, Calvo és el delegat institucional del Consell Superior d'Investigacions Científiques a Catalunya. També és el director científico-cultural de la 'Residència d’Investigadors de Barcelona', un consorci públic creat l'any 1993 pel Consell Superior d'Investigacions Científiques i per la Generalitat de Catalunya. Fruit de la seva tasca professional, destaquen les seves publicacions en l'àmbit de l'antropologia, i especialment l'antropologia a Catalunya. Del 1993 al 1996 va ser el primer director de l'“Inventari del Patrimoni Etnològic de Catalunya”. Des del 1992 és el director de la Revista d'Etnologia de Catalunya i membre del Consell Assessor de revistes com la Revista de Dialectología y Tradiciones Populares. També és responsable de la direcció de la col·lecció de llibres d'Antropologia de la Editorial CSIC “Biblioteca de Dialectología y Tradiciones Populares”.

## Publicacions

* Historia de la antropología en Cataluña (1997)
* Tomàs Carreras i Artau o el tremp de l'etnologia catalana (1994)
* La antropología en Cataluña (1915-1970) (1991)
* Violant i Simorra, conjuntament amb Ramona Violant Ribera (1990)
* Joan Amades i Gelats (1990)

## Referències

* ↑ «Lluís Calvo, director científic-cultural de la Residència d'Investigadors del CSIC». BCN Science Corner - Diputació de Barcelona, 29-06-2017 [Consulta: 8 juliol 2022].
* ↑ Carbonell, Sílvia «Entrevista a Lluís Calvo, delegat del CSIC a Catalunya». Betevé, 02-12-2014 [Consulta: 8 juliol 2022].
* ↑ Roma Riu, Josefina «La Revista d'Etnologia de Catalunya y la antropología». Disparidades. Revista De Antropología, Vol. 57, núm. 1, 2002, pàgs. 259–269 [Consulta: 8 juliol 2022].
* ↑ «Luis Calvo Calvo». Dialnet. [Consulta: 8 juliol 2022].
# Francisco Alba Rebullido

Francisco Alba Rebullido (Màlaga, 8 de març de 1888 - valor desconegut) va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra civil espanyola.

## Biografia

Militar professional, pertanyia a l'arma d'infanteria. El juliol del 1936, a l'esclat de la Guerra civil, ostentava el rang de capità i estava destinat en el Regiment d'infanteria «Vitòria» núm. 8 de Màlaga. Després de l'esclat de la contesa es va unir a les forces republicanes, integrant-se més tard en el Exèrcit Popular.
A la fi de desembre de 1936 va assumir el comandament de la 22a Brigada Mixta, en substitució de Francisco Galán Rodríguez. Durant els següents mesos la unitat va prendre part en diverses operacions militars al front de Terol. Durant la contesa hauria arribat a afiliar-se al Partit Comunista. Temps després va passar a manar la 39a Divisió, amb la qual va intervenir en la batalla de Terol. En la primavera de 1938 també va manar per algun temps la 30a Divisió, al front d'Aragó.

## Referències

* ↑ Javier Pérez Gómez (2005). La brigada de los toreros. Historia de la 96 Brigada Mixta del Ejército Popular, Almena Ediciones, pág. 27
* ↑ Gerold Gino F. Baumann (1997). Los voluntarios latinoamericanos en la Guerra Civil Española, Editorial Guayacán, pág. 115
* ↑ José María Maldonado (2007). El frente de Aragón. La Guerra Civil en Aragón (1936-1938), Mira Editores, pág. 244
* ↑ Carlos Engel (1999). Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, pág. 217
* ↑ Carlos Engel (1999). Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, pág. 212
# Matthias Claudius

Matthias Claudius (15 d'agost de 1740 – 21 de gener de 1815) va ser un poeta i periodista alemany. Era conegut pel nom amb què firmava els seus escrits: Asmus.

## Vida

Claudius va néixer a Reinfeld, a prop de Lübeck, i estudià a Jena. Va passar una part important de la seva vida a la ciutat de Wandsbeck, on va començar a adquirir la seva reputació literària editant, des de 1771 a 1775, en el diari Der Wandsbecker Bote (El Missatger de Wandsbeck) (Wandsbeck fins a l'any 1879 s'escrivia amb "ck"; actualment és amb "k"). Allà va publicar un gran nombre d'assajos en prosa i poemes. Feia servir en un alemany pur i senzill i apel·lava al gust popular; en alguns escrits mostrava una vena d'humor extravagant –o, fins i tot, burlesc–, mentre d'altres articles reflectien un meditació tranquil·la i un sentiment més solemne. Claudius, en la darrera època –potser a través de la influència de Klopstock amb qui havia forjat una bona amistat–, esdevingué molt pietista i aflorà el costat més seriós de la seva naturalesa. El 1814 es va traslladar a Hamburg, a casa del seu gendre, l'editor Friedrich Christoph Perthes, i allà va morir el 21 de gener de 1815.

## Feina

El poema de Claudius Der Tod und das Mädchen ("La Mort i la donzella") fou utilitzat per Franz Schubert el 1817 per compondre una dels seus lieder més populars, el qual també esdevindria la base per al quartet de corda de 1824 amb el mateix nom.
Les obres completes de Claudiusl van ser publicades amb el títol, Asmus omnia sua secum portans, oder Sämtliche Werke des Wandsbecker Boten (8 vols., 1775–1812; 13ª edició, per C. Redich, 2 vols., 1902). La seva biografia ha estat escrita per Wilhelm Herbst (4ª ed., 1878) i també és rellevant l'obra de M. Schneidereit, M. Claudius, seine Weltanschauung und Lebensweisheit (1898).

### Poemes

* Abendlied ("Cançó de vespre"), aka "Der Mond ist aufgegangen" ("La lluna ha augmentat")
* "Der Mensch lebt und bestehet", posat a música per Max Reger
* "Christiane"
* "Dau Sternseherin Lise" (Lise l'astròleg)
* "Dau Liebe" (Amor)
* "Der Tod (Mort)
* "Ein Wiegenlied bei Mondschein zu singen" (Una cançó de bressol per cantar a la llum de lluna)
* "Täglich zu singen" (Per ser cantat cada dia)
* "Kriegslied" (Cançó de guerra)
* "Der Frühling. Sóc ersten Maimorgen" (La Primavera. En el primer matí dins maig)
* "Der Säemann säet den Samen" (Les truges de sembrador les llavors)
* "Der Tod und das Mädchen" (La Mort i la donzella), posat en música per Schubert
* "Wir pflügen und wir streuen" ("Llaurem els camps i sembrem"; es canta a Alemanya i Anglaterra com a himne del festival de la collita)

## Honors

* Un asteroide 7117 Claudius li va ser dedicat.

## Referències

* Reinhard Görisch: Matthias Claudius oder Leben als Hauptberuf. Marburg: Francke ²2014.
* Jahresschriften der Claudius-Gesellschaft, Kiel: Stamp media 1992ff.

## Enllaços externs

* Obres de o sobre Matthias Claudius a Internet Archive
* Arranjaments de poemes de Matthias Claudius a Choral Public Domain Library
# Ellopostoma mystax

Ellopostoma mystax és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja microfauna bentònica.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: és un endemisme de Tailàndia (els rius Tapi i Saiburi a les províncies de Surat Thani i Pattani).

## Amenaces

Les seues principals amenaces són la sedimentació causada per la desforestació per estendre les plantacions d'oli de palma, els agroquímics i la construcció de preses.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Vaillant L. L., 1902. Résultats zoologiques de l'expédition scientifique Néerlandaise au Bornéo central. Poissons. Notes Leyden Mus. v. 24 (note 1). 1-166.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 Tan, H. H. & K. K. P. Lim, 2002. A new species of Ellopostoma (Teleostei: Cypriniformes: Balitoridae) from Peninsular Thailand. Raffles Bull. Zool. v. 50 (núm. 2): 453-457.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Vidthayanon, C., 2005. Thailand red data: fishes. Office of Natural Resources and Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 108 p.
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ UICN (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P. i J. Cech., 2000. Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A., 1985. The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)
# Joseph Triebensee

Joseph Triebensee (Viena, 22 de novembre de 1772 - Praga, 22 d'abril de 1846) fou un compositor i oboista austríac.
Fou deixeble del seu pare, el qual era músic de l'orquestra del Teatre Nacional, i després d'Albrechtsberger, i des de 1796 ocupà la plaça de la música del príncep de Liechtenstein. A banda de l'òpera Der rothe Geist in Donnergebirge (1799), va compondre un Concert per a oboè; tres quartets i dos quintets per a instruments de corda i de vent; una sonata per a piano i oboè; variacions per a piano, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 64. pàg. 471 (ISBN 84-239-4564-2)
# Matthias Ebio

Matthias Ebio (Ducat de Holstein, 1591 - Husun, 1676) fou un professor de música alemany. Fou contrari a la reforma de l'escala musical i partidari de l'hexacord, com ho demostra la seva obra didàctica Isagoga musica, etc. (Hamburg, 1651). També es dedicà a la composició musical, sent d'Ebio uns motets que es publicaren amb el títol: Prodomus cantionum ecclesiasticarum (Hamburg, 1651).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part pàg. 2732 ISBN 84-239-4581-2

## Enllaços externs

* Breu biografia (francès)
# Medicina legal i forense

La medicina legal i forense és l'especialitat que engloba tota activitat mèdica relacionada amb el poder judicial. Aquesta s'encarrega de la investigació penal i d'altres branques del dret en els seus aspectes mèdics, de la valoració legal dels lesionats físics i dels malalts mentals i discapacitats, i de l'assessorament a jutges, tribunals i fiscals en qüestions mèdiques.
En la investigació penal l'actuació del metge forense és essencial. Acudeix junt amb la Comissió Judicial (jutge i secretari) quan es procedeix a l'aixecament del cadàver (sent aquesta una de les fases més importants de l'autòpsia) després de morts no aclarides (sospitoses de criminalitat) o violentes, examina i recull signes externs del lloc dels fets, estableix la data probable de la mort, i realitza a continuació l'autòpsia pròpiament dita al cadàver: examina l'examen extern del cadàver i de forma macroscòpica les seves tres cavitats (cranial, toràcica i abdominal) i pren mostres per al seu enviament a centres especialitzats en toxicologia i medicina legal. En aquests es procedeix a l'anàlisi química, bioquímica i microscòpica d'aquestes mostres per a determinar amb la màxima precisió les causes de la mort o circumstàncies que rodegen els fets.
De manera contrària al pensar generalitzat, la feina diària del Metge Forense només versa sobre temàtiques relacionades amb els cadàvers en aproximadament un 5% de tota la seva tasca. També actua, per exemple, juntament amb un ginecòleg, en els casos d'agressions sexuals, pren mostres de restes deixades per l'agressor, examina les robes de la víctima i elabora l'informe decisiu per a les actuacions penals.
Quan es denuncien lesions, bé derivades d'accident (generalment de trànsit) o bé d'agressió, el metge forense recopila tota la documentació possible sobre les diferents assistències mèdiques al lesionat, reconeix a aquest cada cert temps i, al final elabora un informe definitiu sobre les lesions fruit d'actuació legal, la seva causa probable, el seu temps de curació i temps sense poder desenvolupar el treball habitual, i les seves seqüeles (definitives).
A l'Estat espanyol, els metges forenses són funcionaris que pertanyen al Ministeri de Justícia, per la qual cosa han d'haver aprovat una oposició o prova d'ingrés i després haver superat un període de formació. Per tant, per definició, les companyies asseguradores o les funeràries no disposen de metges forenses, ja que metges forenses només ho són els que treballen per l'Administració de Justícia.
A Catalunya, en canvi, tots els metges forenses treballen a l'Institut de Medicina Legal i Ciències Forenses de Catalunya (IMLCFC), òrgan depenent de la Conselleria de Justícia. També és requisit, avui en dia, haver aprovat la mateixa oposició que a la resta de l'Estat.

## Vegeu també

* Fotografia científica
* Fotografia post mortem
* Narcís Bardalet

## Enllaços externs

* Associació Catalana de Metges Forenses Web de l'Associació Catalana de Metges Forenses
* Revista Española de Medicina Legal (castellà)
* Vídeo de la feina de l'Institut de Medicina Legal de Catalunya.
# Georg Abraham Schneider

Georg Abraham Schneider (Darmstadt, 19 d'abril de 1770 - Berlín, 19 de gener de 1839) fou un compositor alemany del Romanticisme.
Deixeble i gendre de Portmann, tocà l'oboè en un regiment, després fou músic de la cort de Schwerin i més tard en la capella reial de Berlín, on a partir de 1820 dirigí l'orquestra de l'Òpera i la música dels regiments de la Guàrdia.
Fou un compositor molt fecund i deixà gran nombre de ballets, entreactes, melodrames, oratoris, obertures, simfonies, molts retalls per a música de vent i les comèdies líriques Der Orakelspruch, Aucassin und Nicolette, Die Werschworenen, Der Traum i Der Werwolf.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 54, pàg. 1094 (ISBN 84 239-4554-5)
# Joseph Warren

Joseph Warren (Londres, 1804 - 1881) fou un compositor, organista i musicògraf anglès.
Durant molts anys fou organista de Santa Maria de Chelsea, per la que va compondre diverses misses notables. Va escriure les obres didàctiques: Hints to Young composers; Hints to Young Organists; Guide to singers, i d'altres similars.
També compilà un Biographical Dictionary of Deceasend Musicians, editat el 1848.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 1616 (ISBN 84-239-4569-3)
# Paul Mazon

Paul Mazon, (Privàs, 25 de juny de 1874 - París, 13 de febrer de 1955), fou un hel·lenista francès, membre de l'Institut de França i de l'Académie des inscriptions et belles-lettres (elegit l'any 1927). Va ensenyar grec antic a La Sorbona, de la que en fou catedràtic, i al Col·legi de França. És l'autor de traduccions molt reconegudes dels clàssics grecs, i fou fundador de l'Association Guillaume Budé (1917) i el primer president de la societat d'edició impulsada per aquesta darrera, Les Belles Lettres, de 1919 a 1940.
El seu pare Albin Mazon (1828-1908), fou un important periodista i historiador.

## Traduccions

* Hésiode. introduction à la Théogonie (en francès). París: Les Belles Lettres, 1928, p. 242 (Collection des universités de France). ISBN 978-2-251-00152-4.
* Homer, Ilíada, Les Belles Lettres, 1937-1938 (rééd. Gallimard, « Folio », 1975)
* Sòfocles, Tragèdies, Les Belles Lettres, 1962 (rééd. Gallimard, « Folio », 1973)
* Èsquil, Tragèdies, Les Belles Lettres, 1921-1925 (rééd. Gallimard, « Folio », 1982)

## Referències

* ↑ «Site officiel des éditions Les Belles Lettres». Arxivat de l'original el 2013-06-27. [Consulta: 22 febrer 2017].
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 58, pàg. 1072. (ISBN 84-239-4558-8)
# Francisco González Sanchis

Francisco González Sanchis (Benifaió, 3 d'abril de 1914 - Benifaió, 5 de febrer de 2007), més conegut per Paco González, El Carrero o El de la Loteria, va ser un pioner del motociclisme valencià. Tot i començar en el món de la competició a una edat avançada, quan tenia 36 anys, durant la seua carrera va aconseguir 10 títols de campió d'Espanya de motociclisme, set d'ells de 500 cc, 2 de 350 cc i un de 125.

## Trajectòria

Va començar competint amb una Norton, on va arribar a córrer curses del Campionat Mundial, i també va córrer amb altres motos (BSA, MV Agusta, Montesa), fins a arribar a formar part dels primers equips de Bultaco. A 42 anys, mentre formava part de l'equip estatal de MV Agusta, va estar a punt de fitxar per l'equip de fàbrica i va anar a Itàlia a provar les motos, amb molt bons resultats, però en assabentar-se de la seua edat el Comte Agusta (l'amo de l'empresa), va preferir no fitxar-lo.
En el seu palmarès, trobem, a banda dels seus 10 campionats d'Espanya, un tercer lloc al Tourist Trophy de l'Illa de Man de 1956, que li va permetre ser el primer valencià a obtenir un podi al Campionat Mundial de Velocitat. A més a més, va tenir un rècord de velocitat en les 24 hores de Montjuïc, i és el primer valencià que va competir fora de l'Estat Espanyol.
Junt amb el pilot de Gibraltar John Grace va formar la primera parella de pilots professionals d'Espanya, que seria l'origen de l'equip Bultaco. El 1960 formà part (juntament amb John Grace, Marcel Cama, Ricardo Quintanilla i Georges Monneret) de l'equip oficial d'aquesta marca que va batre diversos rècords mundials de velocitat a Montlhéry, a bord de la mítica Bultaco Cazarécords.
Com a anècdota, a València en la dècada dels 50 era molt popular, ja que es dedicava a portar el primer llistat dels guanyadors de la loteria de Nadal des de Madrid. El seu rècord personal estava en 3 hores i 45 minuts.

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 1956 | 125cc | Montesa | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 4 | 9è |
* ↑ Tercer al Tourist Trophy de l'Illa de Man.

## Referències

* ↑ «Paco González, campeón de España de motociclismo» (en castellà). elpais.com. El País, 06-02-2007. [Consulta: 26 juny 2011].
* 1 2 3 Artacho, Paco; Canals, Javier «Entrevista a Paco González» (en castellà). SOLO MOTO. Garbo Editorial, SA [Barcelona], núm. 184, 15-03-1979, p. 39-41.
* ↑ Marfil, Josep Maria. «Bultaco cazarecords o el poder de la Ilusión.» (en castellà). dailymotos.com, 01-10-2010. Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2014. [Consulta: 27 febrer 2014].
* ↑ «Francisco Gonzales» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2012. [Consulta: 26 juny 2011]. «(Les dades de 1963 i 1971 són del seu fill, Paco González jr.)»

## Enllaços externs

* El Carrero Arxivat 2013-12-12 a Wayback Machine. a la web del Moto Club "Tramusser" de Benifaió.
# Matthias Pottier

Matthias Pottier (1553 - 1629) fou un compositor del segle xvii, probablement belga.
Prestà serveis a la catedral d'Anvers com a músic, i se li deuen diverses Misses, set d'aquestes foren publicades a Anvers el 1740; una altra figura en una col·lecció, reunida i publicada pel mateix Pottier, amb el títol Flores selectissimarum missarum 4, 5 et 6 voc. (Anvers, 1650).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 46, pàg. 1077 (ISBN 84-239-4546-4)
# Beata Szydlo

Beata Maria Szydło (nascuda Beata Kusińska, Oświęcim, 15 d'abril de 1963) és una etnòloga i política polonesa. És vicepresidenta del partit Dret i Justícia i va dirigir les campanyes presidencials i parlamentàries en les eleccions del 2015. Amb la victòria del seu partit a les enquestes, Beata Szydlo va ser designada Primera ministra. Ocupà el càrrec entre 2015 i 2017.

## Biografia

Va néixer a Oświęcim (en alemany: Auschwitz) i va créixer a prop de Brzeszcze, on el seu pare era un miner. Es va graduar a la Universitat Jagellònica de Cracòvia el 1989. Va ser elegida alcaldesa de Gmina Brzeszcze a l'edat de 35 anys. Va ser elegida al Sejm (Parlament Polonés) el 25 de setembre de 2005 aconseguint 14.447 vots dins el districte 12 Chrzanów, com a candidata de la llista del partit Dret i Justícia.
En la convenció del partit Dret i Justícia del 20 de juny de 2015 es va anomenar Beata Szydlo com a candidata a Primer ministre de Polònia per les eleccions generals de 2015.

### Primera ministra

El seu partit va guanyar amb el 37,6% dels vots contra el partit governant Plataforma Cívica que va obtenir el 24,1% dels vots. Beata Szydło fou designada Primera ministra substituint a Ewa Kopacz. El desembre de 2017, es va veure obligada a dimitir com a primera ministra després que Jarosław Kaczyński, el president de Dret i Justícia, li retirés la confiança per continuar com a candidat principal a les eleccions del partit al Sejm. La seva dimissió va ser acceptada pel president Andrzej Duda, que al mateix temps va designar el seu adjunt, Mateusz Morawiecki, com a nou primer ministre.

### Després de primera ministra

Mateusz Morawiecki va prendre possessió tres dies després, i immediatament va nomenar a Szydło el seu viceprimer ministre.

## Vida personal

Beata Szydło està casada amb Edward Szydło i tenen dos fills.

## Referències

* ↑ «L'euroescèptic Llei i Justícia venç a Polònia». El Punt Avui, 26-10-2015 [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Poland's Law and Justice to have parliamentary majority». Radio Poland, 27-10-2015 [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ Duval Smith, Alex «Poland lurches to right with election of Law and Justice party». The Guardian (UK), 26-10-2015 [Consulta: 29 octubre 2015].
* 1 2 Easton, Adam «Beata Szydlo: Polish miner's daughter set to be PM». BBC Online, 26-10-2015 [Consulta: 29 octubre 2015].
* 1 2 «PiS picks Szydło as candidate for PM». Warsaw Business Journal, 22-06-2015 [Consulta: 3 juliol 2015].
* ↑ 324cat. «Polònia tanca vuit anys de govern ultraconservador amb el retorn de Donald Tusk al poder», 11-12-2023. [Consulta: 12 desembre 2023].
* ↑ Broniatowski, Michał. «Polish PM Szydło’s fate in the balance» (en anglès). Politico, 06-12-2017. [Consulta: 7 març 2025].
* ↑ «Poland's president designates finance minister Morawiecki as new PM» (en anglès). Reuters, 08-12-2017. [Consulta: 7 març 2025].
# Els 3 Tambors

Els 3 Tambors era un grup format pels germans Jordi i Albert Batiste, Gabriel Jaraba i Josep Maria Farran. Només va publicar dos discs de quatre cançons cadascun (EP, extended play), dels quals es van vendre molts milers d'exemplars. El primer disc, de 1966, tenia dues peces imprescindibles: Cançó del noi dels cabells llargs, compost per Jordi Batiste quan tenia disset anys, que va ser el tema més conegut d'aquest grup, i Romanço del fill de vídua, amb un text de Pere Quart i música de Bob Dylan. El grup també va deixar altres peces interessants, com Invitació a la sardana. El grup donava molta importància a la base rítmica i a les lletres de denúncia social. Foren els pioners del pop-rock en català. A finals dels seixanta el grup es va desfer.

## Integrants

* Jordi Batiste - veu
* Albert Batiste - baix
* Gabriel Jaraba - bateria
* Josep Maria Farran - guitarra

## Referències

* ↑ Vilarnau, Joaquim «Top of the pops. 25 èxtis del pop ie-ié català». Enderrock [Barcelona], núm. 172, 2-2010, p.8-25. ISSN: 1136-7393.
* ↑ Vilarnau, Joaquim (2007). “1966” A “La nova Cançó 1965-1982”. CD i llibret del diari Avui. Producció editorial: Ara Idees. (Pàgina 18). ISBN 978-84-96767-67-6
* ↑ Vilarnau, Joaquim (2007). “1966” A “La nova Cançó 1965-1982”. CD i llibret del diari Avui. Producció editorial: Ara Idees. (Pàgina 23). ISBN 978-84-96767-67-6
* ↑ Jurado, Miquel i Morgades, Lourdes, "Vella nova cançó", a diari El País, suplement Quadern, pàgina 5. (dijous 28 de setembre de 1989).
* ↑ Enderrock. «Enderrock: Els 3 Tambors - Demà». www.enderrock.cat. [Consulta: 3 octubre 2016].