OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heinrich Schulz-Beuthen

Heinrich Schulz-Beuthen (Bytom, 19 de juny de 1838 - Dresden, 12 de març de 1915) fou un compositor del Romanticisme alemany.
Seguint els desitjos de la seva família, estudià la carrera d'enginyer, però des de molt jove cultivà la música i va compondre fragments per a orquestra, per a piano i lieder. L'èxit que aconseguí el 1862 la seva opereta Tridolin el decidí a dedicar-se per complet a la música i llavors entrà al Conservatori de Leipzig on fou deixeble de Riedel, i cursà oficialment els seus estudis. El 1867 es dirigí a Zuric, on assolí una excel·lent reputació tant com a professor o com a compositor.
Prolífic compositor, cultivà tots els generes, sent autor de 8 simfonies, -(una d'elles dedicada a Joseph Haydn)- que tingueren d'esser publicades a Zúric; quatre òperes; diversos poemes simfònics, i nombroses obres de gènere religiós. De les simfonies la més celebrada per la crítica alemanya fou la segona titulada Sieges-Sinfonie. En la seva estada a Dresden (1881-1894) practicà la pedagogia musical tenint entre altres alumnes l'austríac Theodor Streicher i l'alemany Franz Curti. El 1894 s'establí a Viena durant un temps.

## Relació no exhaustiva d'obres

* Der Zanberschlaf (1879);
* Es ist nicht gut, dass der mensch allein sei;
* Die Toteninsel;
* diverses escriptures i altres obres per a orquestra;
* Salm 13, a cappella, i els 125, 152 i 153, per a solos, cor i orquestra;
* Harold, per a baríton cor i orquestra;
* Sonata heroica;
* Alhambre sonata;
* Ungarisches Ständchen, i d'altres peces per a piano, així com cors i melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 9, pàg. 1179 (ISBN|84-239-4579-0)
* Enciclopèdia Espasa, vol. 54, pàg. 1191. (ISBN-84-239-4554-5)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 1293 (ISBN 84 239-4557-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 16, pàg. 988 (ISBN 84-239-4516-2)
# Bryconamericus gonzalezi

Bryconamericus gonzalezi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Sixaola, Cañaza i Bongie (vessant atlàntica de Costa Rica i Panamà).

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., McAtee W. L. & i D. P. Ward 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2). 110-157.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Román-Valencia, C. 2002. Revisión sistemática de las especies del género Bryconamericus (Teleostei: Characidae) de Centroamérica. Rev. Biol. Trop. v. 50 (núm. 1): 173-192.
* ↑ «Bryconamericus gonzalezi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Careproctus sinensis

Careproctus sinensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 5,9 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 250 i 366 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del mar del Japó a Honshu, el sud del mar d'Okhotsk i la costa pacífica del sud de les illes Kurils.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H. & Burke, C. V., 1912. New cyclogasterid fishes from Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 42 (núm. 1907): 351-380, Pls. 41-48.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* ↑ Kido, K., 1985. New and rare species of the genus Careproctus (Liparididae) from the Bering Sea. Jap. J. Ichthyol. 32(1):6-17.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Glyptothorax prashadi

Glyptothorax prashadi és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Myanmar i Tailàndia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jean-Baptiste Cartier

Jean-Baptiste Cartier (Avinyó (Valclusa), 28 de maig de 1765 - París, 1841) fou un violinista, pedagog del violí i compositor francès.
Fou deixeble de Viotti, i durant algun temps professor de violí de la capella particular de Maria Antonieta, figurant més tard, durant trenta anys, en la Gran Òpera, en la capella de Napoleó, en la de Lluís XVIII i Carles X.
Se li deuen diversos volums de variacions per a violí, estudis, sonates, duos, etc., dues òperes i una notable col·lecció d'obres antigues per a violí, titulada L'art du violon (París, 1798).

## Referències

* ↑ Lester, Joel. Bach's Works for Solo Violin: Style, Structure, Performance. Oxford University Press, USA, 27 de novembre de 2003, p. 20. ISBN 978-0-19-517144-0.
* ↑ Lister, Warwick. Amico: The Life of Giovanni Battista Viotti. Oxford University Press, 23 de juliol 2009, p. 115–. ISBN 978-0-19-970707-2.
* ↑ Szigeti, Joseph. Szigeti on the Violin. Courier Corporation, 1979, p. 138. ISBN 978-0-486-23763-3.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 11, pàg. 1474. (ISBN 84-239-4511-1)
# Escut d'Orpí

L'escut oficial d'Orpí té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un pi d'or acostat de 2 espases flamejades d'argent guarnides d'or, en banda la de la destra i en barra la de la sinistra. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 10 de juliol de 2001 i publicat al DOGC el 30 del mateix mes amb el número 3441.
Armes parlants: el pi va referència al nom de la localitat. Les espases flamejants a banda i banda són l'atribut de l'arcàngel sant Miquel, patró del poble.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 10 de juliol de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi d'Orpí.» (pdf). DOGC núm. 3441. Generalitat de Catalunya, 20-07-2001. [Consulta: 23 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia
# Anostomus timbure

Anostomus timbure és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Scopoli, J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat.: i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Borodin, N. A. 1931: On the genus Anostomus (Family Characinidae). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 72 (núm. 2): 37-52, Pls. 1-4.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Garman, S. 1890: On the species of the genus Anostomus. Bulletin of the Essex Institute v. 22 (núms. 1-3): 15-23.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Anselmo Méndez

Anselmo Méndez (Santiago de Compostel·la, Galícia, segle xviii) fou un músic i poeta gallec. Costejà la seva educació musical un sacerdot amic del seu pare. Fou un notable cantant de bella veu de tenor, la qual plaça desenvolupà en la catedral de Santiago; els seus dots poètics, la seva exquisida escola de cant i el seu carisma personal, feren de Méndez una mena de “bard de saló” que conquistà gran fama en la societat culta. Va morir als noranta-sis anys.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 584 ISBN 84 239-4534-0
# Antich de Bages

Antich de Bages fou un jurisconsult cesaraugustà i savi glossador de les observances del Regne d'Aragó. Fou secretari dels reis Alfons V i Joan II, desenvolupant altres càrrecs i lloctinent general de la corona d'Aragó. Va escriure: Glossa de observantia regni aragonum (1437); Ordenanza, del rei Pere el Cerimoniós, i la compilació i il·lustració dels privilegis reials concedits a la ciutat de Saragossa, que es conserven en l'arxiu (1437).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 5, pàg. 761 (ISBN 84-239-4505-7)
* ↑ Giesey, Ralph E. If Not, Not: The Oathe of the Aragonese and the Legendary Laws of Sobrarbe. Princeton University Press, 8 de desembre de 2015, p. 77. ISBN 978-1-4008-7544-3.

## Enllaços externs

* GEA Arxivat 2017-02-07 a Wayback Machine.
# Antipodocottus megalops

Antipodocottus megalops és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Hàbitat

És un peix mar i batidemersal que viu entre 400-600 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental: Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bolin, R. L., 1952. Description of a new genus and species of cottid fish from the Tasman Sea, with a discussion of its derivation. Vidensk. Medd. Dansk Naturh. Foren. Kjøbenhavn v. 114: 431-441.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ DeWitt, H. H., 1969. A second species of the family Cottidae from the New Zealand region. Copeia 1969 (núm. 1): 30-34.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Antoine Lamparelli

Antoine Lamparelli (Roma (Itàlia), 1767 - Vitry-le-François (Marne), 25 de desembre de 1832) fou compositor de cant italià.
Va fer els estudis musicals sota la direcció de l'abat Amboni, chantre de la catedral, i músic instruït. Després que l'exèrcit francès, comanat pel general Bonaparte s'havia apoderat de Torí, aquesta ciutat va perdre el seu brillantor per la distància de la cort; aquesta circumstància i les sol·licituds d'alguns oficials francesos l'animaren a anar a París. Les seves romances i cançonetes italianes, que va publicar diverses col·leccions, el va posar de moda, i va tenir èxit com a professor de cant. Però, sense que el motiu de la seva brusca partida fos coneguda, Va viatjar durant algun temps als departaments i va acabar establint-se a Lilla, on era encara el 1816. Al voltant d'aquest temps va tornar a desaparèixer d'aquesta ciutat sense saber el que s'havia convertit. Hom el torna a descobrir a Troyes (Aube) el 1820, però després d'aquesta època, No troba cap informació més informació sobre la seva persona. Lamparelli va publicar a París onze col·leccions de romances amb acompanyament, de Naderman. També li coneixem dues cançons: 1º Le diable emporte l'amour, ibid. 2º Le Chien de la Seine, ibid., 1799.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 499. (ISBN 84-239-4529-4)
# Antoine Ponchard

Antoine Ponchard (Boussu, 1758 - París, agost de 1827) fou un compositor francès. Pare de Louis Antoine Ponchard el qual creà una nissaga de músics i cantants.
Als set anys entrà com a infant de cor en l'església principal de Péronne, i després completà els seus estudis amb el mestre de capella de la catedral de Lieja. Al tornar a França fou mestre de capella a Sant-Maloù, càrrec que desenvolupà després a Bourges, i a Auxerre. La Revolució el feu perdre la seva feina fins que el 1803 fou nomenat director d'orquestra del Gran Teatre de Lió, i el 1815 mestre de capella de l'església de Sant Eustaqui de París.
Deixà: cinc Misses per a veus i orquestra; dos Credos; quatre O Salutaris; un Ofertori i d'altres composicions religioses.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 46, pàg. 259/60 (ISBN 84-239-4546-4)
# Antoine de Cousu

Antoine de Cousu (Amiens, [...?] - Saint-Quentin, 11 d'agost de 1658) fou un eclesiàstic, mestre de capella, compositor i teòric musical francès, actiu en la Picardia la primera meitat del segle xvii.
Fou més teòric que pràctic i va escriure un llibre titulat La Musique universelle, contenant toute la pratique en toute la théorie, la qual és una de les més apreciades i completes obres que es publicaren vers aquesta matèria fins al segle xviii. Existeix un exemplar d'aquesta obra en la Biblioteca Mazarino de París (D. 4.727). Durant molts anys se la considerà perduda, donant peu a que Thoinon, escrivís un fulletó sobre ella titulat: Antoine de Cousu et les singulières destinées de son livrerarissime: La Musique universelle (París, 1866).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 15, pàg. 1392. (ISBN 84-239-4515-4)
# Anton August Ferdinand Titz

Anton August Ferdinand Titz, Tietz o Dietz (1762 – 1811) fou un violinista i compositor austríac.
Va rebre les primeres lliçons de música en un monestir traslladant-se més tard a Viena, on aconseguí una plaça en l'orquestra de la Capella imperial. El 1789 publicà sis quartets per a dos violins, alt i baix, i dues sonates per a clavicordi i violí. El 1796 es traslladà a Sant Petersburg i donà concerts amb gran èxit, i més tard fixà la seva residència a Dresden i el 1799 entrà com a violinista en la Capella reial, on fou aplaudit el seu talent en els concerts donats fins al 1816. També anà a donar diversos concerts a Leipzig i Praga amb el mateix èxit. Va publicar tres quartetss (en sol, en fa i en la menor) per a dos violins, alt i violoncel; un rondó brillant per a quartet; i sonates per a violí i baix.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 61, pàg. 1126 ISBN 84-239-4561-8

## Enllaços externs

* Breu biografia
* http://www.arkivmusic.com/classical/album.jsp?album_id=134461 Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine.
* http://www.arkivmusic.com/classical/album.jsp?album_id=250851 Arxivat 2012-03-03 a Wayback Machine.
* http://www.caromitis.com/eng/catalogue/cm0022004.html
* http://www.weta.org/fmblog/?p=589 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.
# Anton Diabelli

Anton Diabelli (Mattsee, prop de Salzburg, 5 de setembre de 1781 – Viena, 8 d'abril de 1858) va ser un compositor i editor musical austríac. Avui dia és conegut principalment com a autor del vals sobre el qual Ludwig van Beethoven va compondre les seves cèlebres trenta-tres Variacions Diabelli.

## Biografia

D'infant entrà a l'escola que Michael Haydn tenia a Salzburg i el 1800 al convent de Raichenhaslach, una vegada secularitzat, es dedicà a donar lliçons de música a Viena, on més tard s'associà amb l'editor Cappi, amb qui va fundar l'editorial Diabelli & Co.
Fou un fecund compositor, va estudiar composició amb el germà de Josep Haydn, Miquel,(també compositor)i les seves obres per a piano (sonatines, sonates, minuets, etc.) van ser molt apreciades durant molts anys, igual que les seves composicions religioses, entre les quals hi figuren 10 misses i 12 ofertoris. Va estudiar guitarra i es va dedicar a la docència; va produir per a aquest instrument un nombre d'obres (més de dues centes) on hi trobem sonates, tres sonates per a guitarra (SCHOTT), sonatines, sonatina per a guitarra (Breitkopf & Härtel), variacions i preludis, fugues, dues fugues op. 46 per a guitarra (Bèrben), estudis, estudis p.39 per a guitarra (Bèrben), etc. Les sonates (les tres que va compondre) són força valorades pels guitarristes ja que sovint s'han reeditat. Una part de la seva producció per a guitarra la va destinar a la música de cambra: va compondre obres per a pianoforte i guitarra, i per a dues i tres guitarres. Va merèixer molts elogis pel seu mètode d'ensenyament, però com a editor (el 1832 havia adquirit la comercial del fill de Thaddaeus Weigl) fou durament censurat per la seva mesquinesa i avarícia que demostrà en adquirir a preus irrisoris les obres de Franz Schubert i altres compositors que després varen assolir gran renom.

## Vegeu també

* Missa Pastoral (Diabelli)

## Referències

* ↑ «[Obres fotocopiades dels originals de A. Diabelli (sonatines per a piano-forte i guitarra) Fòrum de la guitarra clàssica]» (en anglès, italià i francès). [Consulta: 23-24 juny].
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1569 (ISBN 84-7291-226-4)

## Bibliografia

* Tom núm. 18 de l'Enciclopèdia Espasa
# Anton Filtz

Anton Filtz també Anton Fils, Johann Anton Fils, Johann Anton Filtz (Eichstätt, Baviera, 22 de setembre de 1733 - Mannheim, 14 de març de 1760) fou un músic (violoncel·lista) i compositor alemany.
Adquirí gran celebritat com a concertista de violoncel i com a compositor. Alguns musicòlegs el consideren com una de les més eminents figures de l'escola de simfonistes de Mannheim, on a més tingué un seguit d'alumnes, i entre ells a Carlo Giuseppe Toeschi. Una col·lecció de les seves simfonies, unides a diverses de Stamitz, fou publicada a París poc temps després de la mort d'aquest autor i una altra a La Haia.
El nombre total de simfonies compostes per Filtz fou de 39. En la Biblioteca Nacional de Berlín es conserven moltes obres manuscrites d'aquest compositor, com una Missa a 4 veus acompanyades d'orquestra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. V, pàg. 15 (ISBN 84-239-4575-8)
# Anton Ludwig Heinrich Ohmann

Anton Ludwig Heinrich Ohmann (Hamburg, 1 de febrer de 1775 - Riga, Letònia, 30 de setembre de 1833) fou un cantant, director d'orquestra, violinista i compositor alemany. Primerament fou violinista de l'orquestra del teatre d'Hamburg i després director d'orquestra del de Reval fins que el 1797 entrà com a cantant en el teatre Imperial (Burgtheater) de Viena, convertint-se ben aviat en l'artista favorit del públic. El 1802 es traslladà a Riga, en el teatre d'aquesta ciutat i va romandre com a cantant fins al 1809, sent més tard director d'orquestra i mestre de capella en la mateixa capital. Posseïa una bella veu de baix i era molt hàbil en diversos instruments. Va compondre les òperes La princesa de Cacambo, La cacera del príncep i El cosac i el voluntari, que es representaren a diversos teatres amb molt bon èxit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 39, pàg. 866, ISBN 84-239-4539-1
# Anton Raaff

Anton Raaff (Gelsdorf, prop de Bonn, 6 de maig de 1714 - Múnic, Baviera, 28 de maig de 1797) fou un tenor alemany. Estudià a l'escola jesuïta de Bonn, ja que de jove pensava dedicar-se a la carrera eclesiàstica, però en conèixer la seva magnífica veu de tenor, fou enviat a Múnic, on feu els seus estudis musicals, i també restà un temps a Bolonya en l'escola de cant del castrat Bernacchi. El 1742 tornà a Bonn i cantà amb èxit en diversos teatres d'Alemanya, traslladant-se el 1752 a Itàlia, d'on passà a Lisboa i d'allà a Madrid. Raaff fou un dels millors tenors de la seva època, i Mozart va escriure per a ell i la seva partenaire en moltes ocasions Dorothea Spurmi Wendling, diverses parts d’Idomeneo i l'ària Se al labro mio.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 49, pàg. 10 ISBN 84-239-4549-9

## Enllaços externs

* http://www.rheinische-geschichte.lvr.de/persoenlichkeiten/R/Seiten/AntonRaaff.aspx
* http://www.mozartforum.com/Contemporary%20Pages/Raaff_Contemp.htm
* http://www.villip.de/MediaWiki_(Freizeit)_Sehenswuerdigkeiten.htm Arxivat 2016-01-12 a Wayback Machine.
# Anton Taubner

Anton Moritz Taubner, en txec Antonín Mořic Taubner, en llatí Antonius Mauritius Taubnerus, fou un compositor txec de mitjan segle xviii. Va ser violinista de la capella del príncep de Lobkowitz i director de música de les esglésies de les Ursulines i de Sant Joan Nepomucè de Praga. Deixà un gran nombre de misses, motets, ofertoris i els oratoris titulats: La roca de Moisès, (1741), La casa de Jacob, 1746); La núvia abandonada, (1747), Els germans d'en Josep, (1748), El xai pasqual, (1754), La tomba de Jesucrist, (1758).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 59, pàg. 887, ISBN 84-239-4559-6
* Breu ressenya biogràfica (txec)