OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Maria Pagès i Costart

Josep Maria Pagès i Costart (Palamós, 12 d'agost de 1904 - Barcelona, 25 de març de 1974) va ser un polític i notari català. Va arribar a exercir com a governador civil de les províncies de Tarragona, Lleida i Girona, mentre ara procurador a les Corts franquistes.
Va estudiar batxillerat a Girona. De jove, arribà a militar en la dretana CEDA. Notari de professió, després de l'esclat de la Guerra civil va fugir a la zona revoltada i passaria a les files de Falange. Durant la contesa va prestar serveis a la Delegació nacional d'Informació i Recerca, així com a la de Premsa i Propaganda. En 1942 va ser nomenat alcalde de Tàrrega, càrrec que va mantenir durant els següents anys. Exerciria com a president de la Diputació provincial de Lleida entre 1946 i 1950 i es va convertir, de fet, en el «favorit» del governador civil Juan Antonio Cremades Royo. Després va exercir el càrrec de governador civil a les províncies de Tarragona Lleida i Girona, així com cap provincial de FET i de les JONS a les citades províncies. També va ser procurador en les Corts franquistes.
Va morir a Barcelona el 1974.

## Referències

* ↑ «Josep Maria Pagès i Costart». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* 1 2 Clarà, 1999, p. 393.
* 1 2 Riera, 1998, p. 401.
* 1 2 Martín, 2016, p. 102.
* ↑ Ministerio de la Gobernación: «Decreto de 16 de octubre de 1950 por el que se nombra Gobernador Civil de la provincia de Tarragona a don José María Pagés Costart». Boletín Oficial del Estado Plantilla:Sin cursiva, pàg. 5224. ISSN: 0212-033X.
* ↑ Ministerio de la Gobernación: «Decreto de 9 de octubre de 1951 por el que se nombra Gobernadores civiles de las provincias de Tarragona, Lérida, Cádiz, Las Palmas y Palencia a don José González Sama, don José María Pages Costart, don Alfonso Cruz-Conde y Conde, don Evaristo Martín Freire y don Jesús López Cancio, respectivamente». Boletín Oficial del Estado Plantilla:Sin cursiva, pàg. 4684. ISSN: 0212-033X.
* ↑ Ministerio de la Gobernación: «Decreto de 2 de febrero de 1956 por el que se nombra Gobernador civil de Gerona a don José María Pagés Costart». Boletín Oficial del Estado Plantilla:Sin cursiva, pàg. 1547. ISSN: 0212-033X.
* ↑ Clarà, 1991, p. 78.

## Bibliografia

* Clara, Josep. Girona sota el franquisme, 1939-1976. Ajuntament de Girona, 1991.
* Clara, Josep. El partit únic. La Falange i el Movimiento a Girona (1935-1977). Cercle d'Estudis Històrics i Socials, 1999.
* Martín, Martí. La democracia orgánica como forma de representación política: un análisis de las fórmulas de cooptación de procuradores en Cortes y de sus resultados. Universidad de Coimbra, 2016.
* Riera, Ignasi. Els catalans de Franco. Plaza & Janés, 1998.
# Doryichthys heterosoma

Doryichthys heterosoma és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 34 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Sambas (oest de Kalimantan) i a les Illes Natuna (Indonèsia).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Dawson, C. E., 1981: Review of the Indo-Pacific doryrhamphine pipefish genus Doryichthys. Japanese Journal of Ichthyology v. 28 (núm. 1): 1-18.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Louis Durey

Louis Durey (París, 27 de maig de 1888 - Saint Tropez, 3 de juliol de 1979) fou un compositor francès.
Començà els estudis musicals als 22 anys i, més tard, la composició, que aprendria amb Léonce Saint-Réquier, professor de la Schola Cantorum el 1919. Amb tot, la seva formació pot considerar-se autodidàctica. El 1920 s'uní al Grup dels Sis, del que se'n desentengué molt aviat per no acceptar el simplisme estètic sota la direcció d'en Cocteau i pel contrari, admirar en Ravel, sobre el qual en va fer un important estudi tècnic i crític.
Més tard varen ser Stravinsky, Erik Satie i encara Schönberg, els quals l'influïren, abans d'assolir a posseir definitivament un estil propi, barreja d'atonalisme i politonalitat, que a poc a poc aniria guanyant en concisió. El 1936 s'afilià al Partit Comunista, i arribà a ser, secretari general de la Federació Musical Popular. Després participà en l'Associació Francesa de Músics Progressistes, orientació, la qual obeïa als cànons del realisme socialista, imposats per l'URSS. (entre els associats hi figuraven Serge Nigg i Michel Philippot).
Compongué les primeres cançons (donava especial importància a la música vocal i coral) sobre texts de Paul Verlaine, Jammes Gide i Tagore, i les següents, sobre Saint-John Perse, Mao Tse-tung (La llarga Marxa) i 2 Poemes d'Ho Chi Minh (1951). Altres obres vocals seves són l'Occasión, comèdia en un acte (1923), Le printemps au fond de la mer, per a cant i 10 instruments de vent, i la cantata Éloges. És autor de la música pel drama Judith, d'Hebbel, així com nombroses peces per a piano: Carillons i Neige, a 4 mans (1916-18), orquestrades després, tres sonatines (1926), 10 invencions (1928), 10 Basquaises (1951), Autoportraits, preludis, estudis i nocturns. Per a orquestra –i més per a conjunt instrumental- va escriure Fantasia, amb violoncel solista (1947), Ouverture Ille-deFrance (1955), Pastoral, Concertino, per a piano i instruments de vent (1957), Octophonies (1965) i, Sinfonietta només per a corda. La seva producció de cambra compren tres quartets i un trio de corda, un trio amb piano i una sonatina per a flauta i piano. Quasi tota l'obra referida, és inèdita o molt poc coneguda.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18 segona part. pàg. 1625 (ISBN 84-239-4581-2)
# Gottfried Weber

Gottfried Weber (Freinsheim, Palatinat, 1 de març, 1779 - Bad Kreuznach, Renània-Palatinat, 12 de setembre, 1839) fou un teòric musical alemany.
Cursà estudis de dret a Heidelberg i Göttingen; el 1804 fou procurador fiscal a Mannheim; després mestre de capella i professor d'una escola de música; el 1814 jutge del Tribunal Suprem i advocat general del Tribunal de Cassació, i el 1832 procurador general de l'Estat. Figurà entre els més íntims amics de Weber.
Malgrat que va ésser un músic pràctic que tocava molt bé el piano, el violí i la flauta i componia misses i altres obres eclesiàstiques, tanmateix, en el que més es va distingir fou en la teoria musical, havent sigut un dels més importants promotors de la doctrina de l'harmonia.
Fins a la seva mort dirigí la revista musical Cäcilia fundada per ell el 1824. Entre els seus alumnes a Darmstadt va tenir el francès M. Maleden.

## Escrits principals

* Versuch einer geordneten Theorie der Tousetzkunts (Magúncia, 1817; 3a edició, 1830-32)
* Ailgemeine Musiklehre (3a edició, Magúncia, 1831)
* Generalbasslehre zum Selbstunterricht (Magúncia, 1833)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 32, pàg. 507 (ISBN 84-239-4532-4)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 69, pàg. 1715 (ISBN 84-239-4569-3)
# Dolichallabes microphthalmus

Dolichallabes microphthalmus és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Teugels, G.G., 1986. Clariidae. p. 66-101. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Devaere, S., G.G. Teugels, D. Adriaens, F. Huysentruyt i W. Verraes, 2004. Redescription of Dolichallabes microphthalmus(Poll, 1942) (Siluriformes, Clariidae). Copeia (1):108-115.
* ↑ Seegers, L., 2008. The catfishes of Africa. A handbook for identification and maintenance. Aqualog Verlag A.C.S. GmbH, Alemanya. 604 p.

## Bibliografia

* Agnèse, J.-F. i G. G. Teugels, 2005: Insights into the phylogeny of African Clariidae (Teleostei: Siluriformes): implications for their body shape evolution, biogeography, and taxonomy. Molecular Phylogenetics and Evolution v. 36: 546-553.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Clay, D., 1977. Biology of the tropical catfish (Family Clariidae) with special emphasis on its suitability for culture (including a bibliography of Clariidae and related topics). Fisheries and Marine Service Commission. Manuscript Report Núm. 1458. 68 p. Ministry of Supply and Services, Canadà.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G.G., 1992: Clariidae. P. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dolmen de la Casa Nova

El Dolmen de la Casa Nova és un magàlit del neolític del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat a migdia de la Casa Nova del Verdeguer, a llevant de la Casa del Guarda i al nord-est de la masia del Verdeguer.
És un megàlit del tipus de cambra simple, de mida força gran. Aquests tipus de sepulcres pertanyen a l'etapa entre l'eneolític i el bronze inicial, entre el 2000 i el 1500 aC.
Prop del dolmen es trobà també un sepulcre de fossa d'1,30 per 0,70 metres, format per tres lloses de pedra sorrenca del país i sense llosa superior de cobertura.

## Bibliografia

* DANTÍ I RIU, Jaume i RUIZ I CALONJA, Joan. Castellcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 1993. (Col·lecció Camí Ral, núm. 2). ISBN 978-84-232-0459-5.

## Enllaços externs

* El Dolmen de la Casa Nova en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dolores Cacuango

Dolores Cacuango (Pesillo, cantó de Cayambe, Equador, octubre de 1881-Cayambe, Equador, abril de 1971) va ser una dirigent indígena que va dedicar la seva vida a defensar el dret a la terra i a la llengua quítxua. Actualment, la primera Escuela de Mujeres Líderes porta el nom de Dolores Cacuango, més coneguda com a "Mama Dulu".
El 1944, conjuntament amb Tránsito Amaguaña, va fundar la primera organització indígena de l'Equador: la Federación Ecuatoriana de Indios (FEI). Un any després, sense reconeixement oficial, va fundar la primera escola bilingüe (quítxua-espanyol). També va contribuir al fet que les escoles –tot i que seguien programes del ministeri– introduïssin elements de la cultura indígena. Per poder aconseguir això, va haver de lluitar molt, fins i tot contra la Junta Militar que, el 1963, va prohibir l'ensenyament del quítxua i va posar obstacles a l'accés a l'educació de la comunitat indígena. Tot i ser una gran lluitadora per l'accés a l'educació, mai no va anar a l'escola i va aprendre l'espanyol a Quito, mentre feia de treballadora domèstica.
Entre les seves anècdotes, es diu que va aprendre de memòria el Codi del Treball i que li va dir a un ministre del govern: "Vos, ministro, mientes, cambias contenidos del Código del Trabajo porque estás de parte de los patrones." Com a activista pels drets de la terra, va formar sindicats agrícoles a Pesillo i en comunitats properes. Tot i que va morir sense veure els fruits de la seva lluita per la llengua, el 1989 es va crear la Dirección de Educación Indígena Bilingüe Intercultural, i es valora el patrimoni del quítxua i la cultura indígena.

## Llegat

Dolores Cacuango ha estat votada en un procés participatiu realitzat al març del 2010 a Palafrugell de dones que mereixen un carrer.

## Referències

* ↑ La informació està treta de l'Institut Català de les Dones http://www20.gencat.cat/docs/icdones/02%20Serveis/Arxiu%20docs/pub_calendari2011.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D amb autorització per usar-lo sota GFDL.
* ↑ Dolores Cacuango. Tributo a una líder indígena
* ↑ Puig, Evarist «Les dones esperantistas de la Vila». Revista de Palafrugell [Palafrugell], núm. 208, 2-2011, pàg. 23.
# Dolores Espadero

Dolores Espadero (Extremadura, Espanya, 1790 - L'Havana, Cuba, 1885) fou una pianista espanyola.
Mare del pianista i compositor Nicolás Ruiz Espadero (1833-1890). Estudià a Cadis, Andalusia, on vivia amb els seus pares el piano i el contrapunt, arribant a interpretar el repertori clàssic amb rara mestressa. El 1810 es traslladà amb la seva família a l'Havana, on es casa amb l'il·lustre havaner Nicolás Ruiz i Palomino, del qual matrimoni va néixer l'il·lustre músic conegut arreu del món artístic pel cognom matern. Ella fou la professora del seu fill fins a l'edat de setze anys i la que li inculcà l'afecció a l'estudi i l'habilitat i mestria que li'n donaren nom envejable entre els pianistes moderns.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàg. 1274 (ISBN 84-239-4520-0)
# Dolors Castelltort i Vila

Dolors Castelltort i Vila (Barcelona, 1913 – Barcelona, 27 d'abril de 1999) fou una atleta catalana especialitzada en curses de velocitat i jugadora de bàsquet.

## Trajectòria

Era germana de les també atletes Rosa Castelltort i Vila i Mercè Castelltort i Vila, i de la nedadora Carme Castelltort i Vila, així com cosina de Romà Castelltort i Vila i Maria Mercè Castelltort i Vila. Va pertànyer al Club Femení i d'Esports, del qual la seva mare, Dorotea Vila, va ser presidenta.
Fou campiona d'Espanya de 80 metres tanques i de salt de llargada l'any 1931, essent segona en els 80 metres llisos, per darrere de la seva germana Rosa, així com dels relleus 4x75 metres els anys 1931 i 1932. També guanyà la prova de 80 metres tanques del campionat de Catalunya de l'any 1932. Va establir el rècord de Catalunya i d'Espanya (amb un temps de 14 segons 4/5) de 80 metres tanques l'any 1931 i el rècord espanyol de salt de llargada amb una marca de 4,60 metres el 1932.
Tant ella com la seva germana Mercè també van formar part de l'equip de bàsquet del Club Femení d'Esports, competint en diferents tornejos durant l'any 1932. També practivava l'esquí.

## Palmarès
### Campió de Catalunya

* 80 metres tanques: 1932

### Campió d'Espanya

* 80 metres tanques: 1931
* salt de llargada: 1931
* 4 x 75 metres: 1931, 1932

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Dolors Castelltort Vila». Gran Enciclopèdia Catalana, 31-12-2011. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 Muria, Anna «Piscina i biblioteca. Una família esportiva». La Rambla (esport i ciutadania), núm. 132, 25-07-1932.
* ↑ «Una família esportiva». La Rambla, 25-07-1932. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Forjadores de la història esportiva de Catalunya». Secretaria General de l'Esport de la Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Catalunya venç en els Campionats d'Espanya Femenins». La Rambla (esport i ciutadania), núm. 93, 26-10-1931.
* ↑ La Veu de Catalunya: diari catalá d'avisos, noticias y anuncis, núm. 11113, 24 gener 1932, ed. matí, p. 6.
* ↑ «Club Femení d'Esports». La publicitat, 02-04-1932, p. 8.
* ↑ «La inauguració dels terrenys del Laietà». La Publicitat, 07-06-1932, p. 10.
* ↑ La Veu de Catalunya: diari catalá d'avisos, noticias y anuncis: Any 42, Núm. 11227 (, 6 juny 1932, Ed. vespre, p. 7.
* ↑ «Copa Hotel Prats de Ribes de Freser». La Publicitat, 07-03-1928, p. 3.
* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat d'Espanya». RFEA. Arxivat de l'original el 2017-08-04. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Dolors Ponsatí i Jovés

Dolors Ponsatí i Jovés (Fonteta, 13 de setembre de 1928 - Palafrugell, 17 d'agost de 2006) fou una llevadora i practicant catalana. Nasqué el 13 de setembre de l'any 1928 al Mas Riera (municipi de Forallac).
La seva tia Catalina ja va ser llevadora durant 70 anys. La seva germana Joaquima també ho va ser. Estudia a la Universitat de Barcelona i abans dels 20 anys, el 1948, es va llicenciar. Va dur a terme la seva activitat professional a diferents poblacions del Baix Empordà: Begur, Pals, Regencós, Mont-ras, Sant Feliu de Boada, Torrent, Palau i des de 1954 a Palafrugell, on desenvolupa la major part de la seva tasca professional. Primer assistint a parts als domicilis particulars i, més tard, a l'Hospital de Palafrugell i al de Palamós.
Fou votada en un procés participatiu realitzat al març del 2010 a Palafrugell, com una de les dones que mereixen donar el seu nom a un carrer. Al mes de març de 2011 el Ple Municipal va aprovar posar el seu nom a una plaça de la població.

## Curiositats

Pel seu primer part va cobrar 200 pessetes.
Josep Pla, a Notes per a Sílvia, volum 26 de la seva Obra completa, parla de Dolors Ponsatí:
| « | ... Aquesta llevadora de Palafrugell que ve cada dia, faci el temps que faci, al Mas a donar-me dues injeccions intravenoses a l'anca és una persona jove, més aviat grasseta, diligent. És filla de Fonteta, és casada i està motoritzada, ja que es desplaça amb una Vespa. És, per altra part, una persona molt hàbil en aquesta feina; hi té toc. Abans les dones eren melindroses i molt tocades i posades. Ara... Probablement, no ve d'una anca. No havia tingut mai ocasió d'establir una conversa amb una llevadora -llevat, és clar, de la que m'ajudà a néixer, que es deia senyora Isabel, era molt bona persona i ara ja és morta. Però, pel que vaig veien, les llevadores saben moltes coses i molt serioses, perquè les persones casades quan tenen un part en perspectiva els fan moltes confidències. Si aquest dimoni de trombosi de l'artèria m'hagués conservat una mica d'humor, aquesta senyora hauria estat una bona interlocutora. Però la desgràcia de certes situacions fins i tot us porta a perdre l'interès per les llevadores. (Pasqua, 1962)..." | » |

## Referències

* ↑ Masana Ribas, Rosa M. Llevadores de Palafrugell, 165 anys d'història. Palafrugell: Associació de Suport a la Dona de Palafrugell, 2006, p.79-83. ISBN 84-611-3562-8 [Consulta: 9 març 2013].
* ↑ Gifreu, Maite «Sentit homenatge a la Sra. Dolors Ponsatí». Revista de Palafrugell, 122, 12-2003, pàg. 10 [Consulta: 9 març 2013].
* ↑ Cebollero, Àlex «Homenatge a Dolors Ponsatí». Nou Palafrugell, 210, 11-2003, pàg. 3.
* ↑ Puig, Evarist «Les dones esperantistas de la Vila». Revista de Palafrugell [Palafrugell], núm. 208, 2-2011, pàg. 23.
* ↑ Bruguera, Jordi. «Dolors Ponsatí, Plaça de - Ajuntament de Palafrugell». [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ Pla, Josep. Notes per a Sílvia. Barcelona: Editorial Destino, 1974, p.251. ISBN 84-233-0848-0 (XXVI) [Consulta: 9 març 2013].
# Domenico Gizzi

Domenico Gizzi (Arpino (Laci), 1680 - Nàpols, 1745), fou un professor de cant i compositor italià.
Primerament es dedicà a la composició i després obrí una escola de cant que no tardà en fer-se cèlebre pels il·lustres deixebles que d'ella en sortiren, entre ells Gioacchino Conti, el qual en reconeixement a Gizzi es posà de nom artístic Gizziello, nom pel qual és conegut en la història de la música.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 239. (ISBN 84-239-4526-X)
# Mikstat

Mikstat (alemany: Mixtadt, Mixstadt o Mixtad) és una ciutat de Polònia que pertany al voivodat de Gran Polònia. El 2021 tenia 1.743 habitants. La seva història es remunta al segle x. Fou una ciutat reial de la Confederació de Polònia i Lituània.
# Domingo Faustino Sarmiento

Domingo Faustino Sarmiento (San Juan, Províncies Unides del Riu de la Plata, 15 de febrer de 1811 - Asunción, Paraguai, 11 de setembre de 1888) fou un polític, mestre i pedagog argentí. Quan era molt petit encara, la seua família va haver d'emigrar a Xile per motius polítics, país on més tard exercí diverses professions i destacà com a mestre. El 1842 fundà la primera Escola Normal xilena. Viatjà per Europa i els Estats Units. Després de la caiguda de Rosas, el 1856, pogué tornar a l'Argentina, on ocupà diversos càrrecs polítics fins que el 1868 va ser nomenat president de la República Argentina. Creà l'escola popular argentina i el magisteri nacional sobre la base dels postulats laïcistes. La seua obra en el camp escolar influencià tota l'Amèrica Llatina. El seu pensament pedagògic és poc original, però tingué la virtut de saber aplicar els corrents educatius moderns a les necessitats del seu país.

## Referències

* ↑ Monés i Pujol-Busquets, Jordi: Diccionari abreujat d'educació. Col·lecció Guix, núm. 10. Graó Editorial, Barcelona. ISBN 84-85729-43-9, planes 76-77.

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana

## Enllaços externs

* Himne a Sarmiento Arxivat 2007-06-14 a Wayback Machine. (castellà).
* Web oficial de la casa pairal de D. F. Sarmiento ara esdevinguda museu Arxivat 2009-02-09 a Wayback Machine. (castellà).
* Biografia i informació addicional sobre D. F. Sarmiento Arxivat 2010-01-17 a Wayback Machine. (castellà).
* Biografia a la pàgina de la Presidència de la Nació Argentina (castellà).