OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Charles-Simon Catel

Charles-Simon Catel (L'Aigle, 10 de juny de 1773 - antic 2n districte de París, 29 de novembre de 1830) fou un compositor francès.
Molt jove encara, marxà a París, on, degut a la protecció de Sacchini, entrà com a professor en la Reial Escola de cant i declamació, fundada per Papillon el 1783. En aquell temps escriví nombrosos pasdobles per a banda militar que adoptaren els regiments francesos, i en fundar-se el Conservatori (1795) ocupà la càtedra d'harmonia on entre altres alumnes tingué al belga Martin-Joseph Mengal, encarregant-li la direcció d'aquell centre que estudiés un nou sistema d'ensenyant-se per la música, sent fruit d'aquells estudis el seu famós Tractat d'Harmonia (París, 1802), que introduí una vertadera revolució en la matèria i que per espai de trenta anys es considerà com una autoritat, a despit dels seguidors de Rameau.
Nomenat inspector del Conservatori dimití del seu càrrec el 1814 i es dedicà a l'ensenyament particular fins a la seva mort, tenint entre els seus alumnes d'harmonia a Charles Luce-Varlet i Friedrich Wilhelm Kalkbrenner. Des de 1815 figurà entre els membres de l'Institut. Més que com a compositor descolla com a teòric en la història de la música en els primers anys del segle xix, sent després de Rameau el primer musicògraf que donà regles sistemàtiques envers l'harmonia. Entre les seves obres citarem les òperes:
* Sémiramis (1807), la qual la nit de l'estrena fou un gran fracàs, gràcies al complot organitzat pels adversaris del Conservatori, però aquesta obra, igual que la de les Bayadéres (1810), encara s'interpreten de tant en tant en algun concert;
* L'auberge de Bagnères (1807);
* Les artistes par occasion (1807);
* Alexandre chez Apelles (1808) ballet;
* Les aubergistes de qualité (1812);
* Le siège de Méziéres, amb col·laboració amb Cherubini, Boieldieu i Niccolo (1814);
* Le premier en date (1814);
* Wallace ou le ménestral écossais (1817);
* Zirphile et Fleur de myrte (1818);
* L'officier enlevé (1819).
Entre les seves obres simfòniques en Do i en Fa:
* la Symphonie militaire, marche et hymne à la victoire sur la bataille de Fleurus (1794), amb lletra de Lebrun;
* Hymne à l'egalité, amb lletra d'Andrea Chénier;
* la instrumentació del Chant du départ i un De profundis (1792), estrenat en els funerals del major general Gouvion. En les seves composicions es nota la influència de Mozart, Méhul i Gluck.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 12 (ISBN 84-239-4512-X)
# Charles Chastelain

Charles Chastelain fou un compositor francoflamenc nascut als Països Baixos dels Habsburg a finals del segle xv o a principis del segle xvi.
De la seva vida no se'n sap sinó que fou canonge i mestre de capella de la Col·legiata de Sant Vicenç de Soignies i que Felip II va fer gestions perquè anés a Espanya com a mestre de capella de la cort, càrrec que Chastelain no va voler acceptar per la seva avançada edat.
De les composicions de Chastelain, que degueren ésser nombroses, no se'n conserven només que alguns motets.

## Referències

* ↑ F.J. Fétis, Biographie universelle des Musiciens et Bibliographie générale de la Musique, Libr. de Firmin Didotfréres, fils et Cie, 1860

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 17, pàg. 67. (ISBN 84-239-4517-0)
# Charles Duvois

Charles Duvois (Estrasburg, Alsàcia, 1830 - ?) fou un organista i compositor francès. Als setze anys ja era organista de Sant Lluís de la seva ciutat natal, i el 1851 fou mestre de capella de la catedral d'Autun, passant després a Moulins, on organitzà una capella musical, una de les més anomenada de França. A més de diverses composicions de caràcter religiós, va escriure les obres didàctiques musicals:
* Le mecanisme du piano appliqué à l'ètude de l'harmonie (París).
* Principes de musique vocale (Estrasburg, 1845);
* Nouvelle méthode d'accompagnement du plain chant (París).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part pàg. 2665 ISBN 84-239-4581-2
# Charles Evans

Sir Robert Charles Evans (Liverpool, 19 d'octubre de 1918 - 5 de desembre de 1995) va ser un alpinista, cirurgià i educador anglès. Va ser el líder de l'expedició britànica al Kangchenjunga de 1955 i líder adjunt de l'expedició britànica a l'Everest de 1953. Ambdues expedicions van tenir èxit.

## Biografia

Nascut a Liverpool, Evans es va criar a Gal·les, Regne Unit, i parlava el gal·lès amb fluïdesa. Va estudiar a la Shrewsbury School i al University College d'Oxford, on va estudiar medicina. Es va graduar com a metge el 1942 i es va incorporar al Royal Army Medical Corps.

## Alpinista

Abans havia escalat moltes de les vies clàssiques dels Alps i va aprofitar aquesta experiència durant els viatges al Sikkim i l'Himàlaia durant la guerra. Després de la desmobilització el 1947, va ser cirurgià a Liverpool fins al 1957.
Evans va participar en l'expedició britànica d'Eric Shipton de 1952 al Cho Oyu, una preparació per a l'any 1953. L'any 1953 va ser cap adjunt de John Hunt a l'Expedició britànica a l'Everest, que va fer la primera ascensió de l'Everest el 1953. Evans i Tom Bourdillon van ser el primer grup d'assalt i van fer la primera ascensió de la Cimera Sud. Havien arribat a tres-cents peus del cim principal de l'Everest el 26 de maig de 1953, però es van veure obligats a tornar enrere a causa del cansament, la manca d'oxigen suficient per al retorn i el mal funcionament de l'aparell d'oxigen (de circuit tancat experimental). El cim de l'Everest el van assolir els seus companys Edmund Hillary i Tenzing Norgay al segon intent d'assalt tres dies després, el 29 de maig de 1953.
Evans va ser el líder de l'exitosa expedició britànica al Kangchenjunga de 1955, que va pujar per primera vegada el Kangchenjunga, el tercer cim més alt del món. A l'any següent se li va concedir la medalla d'or de la Reial Societat Geogràfica.
Va ser el director del University College of North Wales (ara anomenat Universitat de Bangor) de 1958 a 1984. Va ser president del Club Alpí de 1967 a 1970.
L'any 1969 va ser nomenat cavaller en una llista d'honors amb motiu de la investidura del príncep de Gal·les, pels serveis a l'alpinisme.

## Referències

* ↑ «List of Past Gold Medal Winners». Royal Geographical Society. Arxivat de l'original el 27 September 2011. [Consulta: 24 agost 2015].
* ↑ The London Gazette: (suplement) no. 44888. p. 6967. 1969-07-07.

## Bibliografia

* Robert Charles Evans 1918–1995, obituari de Michael Ward, Geographical Journal, vol. 162, núm. 2 (jul., 1996), pàgs. 257–58
* Charles Clarke, "Evans, Sir (Robert) Charles (1918–1995)" Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004
# Charles Gabriel Foignet

Charles Gabrile Foignet (Lió, 1750 - París, 1823) fou un compositor francès. Era pare del també compositor François Foignet.
El 1780 es traslladà a París on fou director de diversos teatres. Compositor fecund i inspirat, donà al teatre moltes òperes còmiques, tals com:
* La boiteuse;
* Le Roi et le Pélérin;
* Michel Cervantes (1793);
* Le project de fortune;
* Les petits Montagnards;
* Le plan d'opéra;
* Le Franc Marin;
* Le gascon telqu'il est;
* L'apothicaire;
* Le mont Alphea;
* Les dux charbinniers;
* Les divertissements de la Decade;
* Les jugaments precipités;
* Le cri de la vengeance;
* Les sabotiers;
* L'antiphatie;
* Les prisonnier français en Angleterre;
* Robert le Bossu;
* L'orage, etc.
En col·laboració amb el seu fill;
* Raymond de Tolouse (1802),
* Riquet à la houppe (1802);
* La naissance d'Arlequin (1803);
* Arlequin au Maroc ou La Pyramide enchantée (1804);
* L'oiseau Bleu, etc.
També és autor de la inspirada romança Il pleut, bergère. Foignet publicà la col·lecció periòdica de cant titulada Les plaisirs de la Societé.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 237 (ISBN 84-239-4524-3)
# Charles Goutzwiller

Charles Goutzwiller (Altkirch, 3 de setembre de 1819 - Coincy, 2 de febrer de 1900) va ser un historiador i gravador de l'art francès. Al col·legi d'Altkirch, va ser el primer professor de dibuix del pintor Jean-Jacques Henner, que va realitzar el seu retrat el 1891.

## Publicacions

* “X. Hommaire de Hell. Estudi biogràfic”, a Revue d'Alsace, Colmar, 1860 (p. 337, 385, 469 et 529) i 1861 (p. 69 i 145)
* El Museu de Colmar: Notice sur les peintures de Martin Schongauer et de divers artistes des anciennes écoles allemandes, C. Decker, Colmar, 1867, 80 p.
* Le Comté de Ferrette: esquisses historiques, 1868 (domini públic disponible en descàrrega lliure: https://archive.org/details/LeComtDeFerrette)
* Curiosités alsaciennes. Les vases de Ribeauvillé, Impr. de Vve LL Bader, Mulhouse, 1872, 28 p.
* “Le retable de Luemschwiller”, a Revue alsacienne, 1886, núm. 6
* Souvenirs d'Alsace, retrats, paisatges: à travers le passé, Impr. nouvelle, Belfort, 1898, 475 p., a Gallica

## Referències

* ↑ «Obsèques de M. Charles-Antoine -Adam Goutzwiller né à Altkirch le 3 septembre 1819 décédé à Coincy le 2 février 1900». Arxivat de l'original el 2014-12-18. [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ Waltz, André. Bibliographie de la ville de Colmar. Impr. J.B. Jung & cie., 1902, p. 500.
# Charles Mann Cornwallis

Charles Mann Cornwallis (Londres, Regne Unit, 31 de desembre de 1738 - Ghazipur, estat d'Uttar Pradesh, 5 d'octubre de 1805) fou un militar britànic.

## Biografia

Després d'educar-se a Eton i Cambridge, ingressà en l'exèrcit, servint com ajudant del marquès de Granby durant la Guerra dels Set Anys. El 1760 fou elegit membre del Parlament britànic pel districte d'Eye; el 1766 ascendí a coronel; el 1770 fou nomenat governador de la Torre de Londres, i el 1775 fou ascendit a general major.
Malgrat que personalment s'oposava a la guerra amb Amèrica, anà allí amb el seu regiment, i els primers èxits de l'exèrcit anglès foren deguts a ell. Després de la batalla de Long Island, en la qual prengué una part principal, perseguí a George Washington a través de New Jersey. Es distingí en la victòria a la batalla de Brandywine (17 de setembre de 1777). Serví a les ordres de Henry Clinton en la presa de Charleston (1780), assolí una gran victòria sobre Gates a Camden, i derrotà en Green a Guilford Court House (1781).
Penetrà a Virgínia, iniciant una ruda malgrat que infructuosa campanya contra Lafayette. Per acabar, fou envoltat a Yorktown per Washington i Rochambeau, amb ajuda d'una flota francesa, i hagué de rendir-se després d'una valerosa defensa, que durà dos mesos i mig.
Acabada la guerra, el 1786 fou nomenat governador de l'Índia i general en cap distingint-se per les seves victòries sobre Tippu Sahib, i pel seu zel en promoure el benestar dels indígenes. Retornà de l'Índia el 1793, i fou creat marquès. Nomenat lord virrei d'Irlanda, aconseguint sufocar la rebel·lió de 1798, restablint l'ordre amb tant vigor com humanitat. Enviat a França com a plenipotenciari, negocià la Pau d'Amiens. Tornà de nou a l'Índia el 1804, i va morir al cap de pocs mesos.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 15, pàg. 756 ISBN 84-239-4515-4
# Charles Pons

Charles Pons (Niça, 7 de desembre de 1870 - París, 16 de març de 1957) fou un compositor francès.
Va ser autor de les òperes L'épreuve (Niça, 1904), Laura (Pau, 1906), representada poc temps després a Barcelona amb molt poc èxit: Mourette (Marsella, 1909), Le voile du bonheur (París, 1911), Française (1913), així com de la música d'escena per al drama L'enfant du temple (París, 1907), i de l'oratori La Samaritaine (Niça, 1900).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 46, pàg. 289 (ISBN 84-239-4546-4)
# Charles Rieu

Charles Rieu (Lo Parador, Provença, 1 de novembre de 1846 - ibídem, 11 de gener de 1924) fou un poeta provençal, conegut pel malnom de Charloun dou Paradou.
Fill de camperols (ell mateix era camperol), començà a publicar les seves primeres composicions en diverses revistes, que després reuní amb el títol de Canldou. Terraire, al que seguiren Nouveu Cant dou Terraire i Li darrié cant dou Terraire, obres impregnades de tot el perfum de la naturalesa.
També se li deu una versió provençal de L'Odissea.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 534 (ISBN 84-239-4551-0)
# Charles Swinnerton Heap

Charles Swinnerton Heap (Birmingham, 10 d'abril de 1847 - 11 de juny de 1900) fou un organista i compositor anglès del Romanticisme.
Estudià en el Conservatori de Leipzig, on tingué per a mestres a Moscheles, Hauptmann i Richter; al seu retorn a Anglaterra fou director de la Societat Filarmonica de Birmingham i de la Staford-Society, dirigint, a més, molts dels grans festivals que acostumen a celebrar-se al Regne Unit.
Entre les seves composicions hi figuren les cantates The Maid of Astolat (1886) i Fair Rosamond (1890), l'oratori The Captivity i nombroses sonates, antífones, peces per a orgue i melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 857, pàg. 325 (ISBN 84 239-4527-8)
# Charles van der Does

Charles van der Does (Amsterdam, 6 de març de 1817 - la Haia, 30 de gener de 1878), esmentat de vegades com a Carel van der Does, va ser un músic neerlandès.
Fou un distingit pianista i restà al servei del rei dels Països Baixos. A més de diverses composicions, va escriure set òperes còmiques.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2.ª part, pàg. 1749. (ISBN 84-239-4581-2)
# Chasmocranus brachynema

Chasmocranus brachynema és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Paranà al Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chasmocranus quadrizonatus

Chasmocranus quadrizonatus és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,9 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ «Chasmocranus quadrizonatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Pearson, N. E. 1937. The fishes of the Atlantic and Pacific slopes near Cajamarca, Peru. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 4) v. 23 (núm. 7): 87-98, Pls. 12-13.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chasmocranus rosae

Chasmocranus rosae és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ «Chasmocranus rosae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eigenmann, C. H. 1922. The fishes of western South America, Part I. The fresh-water fishes of northwestern South America, including Colombia, Panama, and the Pacific slopes of Ecuador and Peru, together with an appendix upon the fishes of the Rio Meta in Colombia. Memories of the Carnegie Museum v. 9 (núm. 1): 1-346, Pls. 1-38.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cheirocerus goeldii

Cheirocerus goeldii és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Purus.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H., 1917. New and rare species of South American Siluridae in the Carnegie Museum. Ann. Carnegie Mus. v. 11 (núms. 3-4). 398-404.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Stewart, D. J. i M. J. Pavlik, 1985: Revision of Cheirocerus (Pisces: Pimelodidae) from tropical freshwaters of South America. Copeia 1985 (núm. 2): 356-367.
* ↑ Ortega, H. i R.P. Vari, 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lundberg, J.G. i M.W. Littmann, 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.