OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oriola Club de Futbol

L'Oriola Club de Futbol és un club de futbol de la ciutat d'Oriola (Baix Segura, País Valencià). Va ser fundat el 1993. El seu estadi és el municipal Los Arcos. Actualment juga a Segona Federació.

## Història

l'Oriola CF neix el 4 d'agost de 1993 després que l'Orihuela Juventud y Deportes, que jugava a Primera Regional, absorbís el Atlètic Oriola, un club de futbol base. Inicialment el club conservà els colors del Orihuela Juventud y Deportes.
En finalitzar la temporada 1993/94 el principal club de la ciutat l'Orihuela Deportiva CF (club fundat el 1944) va patir una greu crisi econòmica, desapareixent el 1995. L'Orihuela CF assumí els colors groc i blau del club desaparegut esdevenint, a la pràctica, el seu hereu i el primer club de la ciutat. L'any 1997 va adquirir la plaça del club Los Garres a la tercera divisió espanyola. El 2003 aconseguí el seu primer ascens a Segona B.
A més dels clubs esmentats, aquests són els principals clubs que han jugat a la ciutat:
* Juventud Sportiva Orcelitana (1910-13)
* Hispania FC (1915-18)
* Siempre Adelante FC (1919-22)
* Orcelis FC (1920-22)
* Orihuela FC (1922-23 en fusionar-se el Siempre Adelante amb altres clubs i que el 1923-24 s'anomenà Orihuela Deportiva en fusionar-se amb La Adversaria).
* Orihuela FC (1929-34, refundació del club i que el 1932 absorbeix el CD Orihuela (1929))
* Orihuela Deportiva (1929-30, un club diferent de l'anterior)
* CD Orihuela (1942, que el 1944-1995 adopta el nom d'Orihuela Deportiva, per tercer cop a la ciutat)
* Oriola CF (1993-avui)

## L'estadi

L'Estadi Municipal Los Arcos és un estadi de futbol de la ciutat d'Oriola. Aquest estadi és actualment utilitzat per l'Oriola Club de Futbol, i té capacitat per a 5000 espectadors.

## Trajectòria esportiva

En les últimes temporades, contant la 2020-21, ha disputat 10 temporades a la Segona Divisió B i 10 a la Tercera Divisió.
| 2001-02: 3a Divisió 1r 2002-03: 2a Divisió B 20è 2003-04: 3a Divisió 5è 2004-05: 3a Divisió 5è 2005-06: 3a Divisió 1r | 2006-07: 2a Divisió B 7è 2007-08: 2a Divisió B 5è 2008-09: 2a Divisió B 11è 2009-10: 2a Divisió B 7è 2010-11: 2a Divisió B 4t | 2011-12: 2a Divisió B 2n 2012-13: 2a Divisió B 19è 2013-14: 3a Divisió 3r 2014-15: 3a Divisió 7è 2015-16: 3a Divisió 8è | 2016-17: 3a Divisió 5è 2017-18: 3a Divisió 3r 2018-19: 3a Divisió 1r 2019-20: 2a Divisió B 20è 2020-21: 2a Divisió B |

## Palmarès

* Campió de Tercera divisió (3): 1999, 2002, 2006

## Referències

* ↑https://alicanteplaza.es/el-orihuela-supera-el-millar-de-abonados-en-solo-tres-semanas-de-campana
* ↑https://www.diariodelavega.com/entrevista-a-eloy-moreno-presidente-del-orihuela-cf/
* ↑ «Orihuela Club de Fútbol : Situacion Estadio Municipal de los Arcos». Arxivat de l'original el 2013-12-14. [Consulta: 18 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del club
# Conjunt d'habitatges al carrer del Remei, 39-49 (Vic)

El Conjunt d'habitatges al carrer del Remei, 39-49 és una obra barroca de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificis civils. Conjunt de cases d'habitatges, sis, que presenten la mateixa estructura. Són entre mitgeres llevat de la de l'extrem del carrer, que fa xamfrà. En aquest indret el capcer és triangular i amb diverses obertures distribuïdes sense cap ordre. La façana principal deixa veure la gradació de l'alçada dels pisos que disminueixen amb l'alçada. Consten de planta baixa i dos pisos. A la planta s'obren portals rectangulars, al primer pis hi ha finestres i balcons, elements que es repeteixen al segon però de mida més reduïda.
Cal remarcar l'emmarcament de les obertures, de pedra, i les baranes de forja. Els ràfecs presenten el mateix voladís però diferent alçada. L'estat de conservació és bo, llevant de la núm. 45, que no ha estat restaurada.

## Història

Els orígens d'aquests edificis pot situar-se l'any 1789, amb reformes i intervencions al segle xix i XX, com es pot apreciar a les façanes.
L'origen més remot del carrer del Remei es troba en la construcció de l'oratori a l'extrem del c/ Sant Pere als segles xiii i xiv, lloc de culte que va desaparèixer al segle xviii quan es feu el traçat de la carretera de Sentfores. Aleshores el temple es traslladà a l'altre extrem de l'actual c/ del Remei i s'hi bastí una església de franciscans al segle xviii fins que la incendiaren al 1936. El 1958 es construeix un nou temple, l'actual.
El carrer va patir l'aiguat de 1863, que va malmetre gran part de les cases.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Conjunt d'habitatges al carrer del Remei, 39-49». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Conjunt urbà del carrer Pi i Margall (Sant Boi de Llobregat)

El Conjunt urbà del carrer Pi i Margall és una obra de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt urbà definit per la perllongació del carrer del nucli antic -en direcció llevant - ponent- que es perllonga enllà del mateix vers l'oest, fins a la carretera del Bori. Està format per cases entre mitgeres, unifamiliars de planta i pis en la seva majoria, que conserven un nivell de cornisa força unitari. Cal destacar la casa núm. 178 amb una façana d'inspiració modernista-, la núm. 160 té interessants treballs de forja amb l'escut de Catalunya, esgrafiats i relleus- també destaca can Gratacós al núm. 182 del carrer Pi i Margall.

## Referències

* ↑ «Conjunt urbà del carrer Pi i Margall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# La tempesta (Giorgione)

La tempesta és un quadre pintat per Giorgione entre 1518-1519 i actualment exposat a la Gallerie dell'Accademia de Venècia.
Encarregat pel noble Gabriel Vendramin, La tempesta és una obra enigmàtica. Es considera per unanimitat com a autògrafa de Giorgione, però el seu significat ha donat lloc a grans discussions.
A l'inventari de la família Vendramin hi figurava com a Mercuri i Isis. També ha estat identificat com un tema inspirat en El somni de Polifil de Francesco Colonna i fins i tot com La troballa de Moisès. Podria ser una escena de La infància de Paris, o del mite de Paris i Enone, entroncat amb la novel·la pastoral. Altres teories afirmen que es tracta d'un retrat del mateix pintor i la seva família.

## Referències

* ↑ Büttner, Nils. Landscape Painting: A History. Nova York: Abbeville Press Publishers, 2006, pp. 74–77. ISBN 0-7892-0902-0.
# Pere Joan Oliver

Pere Joan Oliver (o Olivar) (València, c. 1498- ?? 1553), fou un humanista i teòleg erasmià valencià, d'origen jueu i mallorquí i que desenvolupà les seva formació i les seves activitats en diversos països d'Europa.
Estudià grec a Alcalà amb el cretenc Demetri Ducas, i filosofia a París amb un deixeble de Musarus. Al col·legi del cardenal Lemoine fou deixeble de Jacob Fabro (Lefèvre d'Étaples), teòleg i humanista francès que aportà moltes idees a la Reforma protestant. Va viatjar per Alemanya, C. d'Holanda i Anglaterra, on hi romangué tres anys, relacionant-s'hi amb els humanistes anglesos, possiblement per les recomanacions de Lluís Vives. Va conèixer a Erasme de Rotterdam a Bruges, amb qui es cartejà en llatí, esdevenint un partidari de les seves idees.
El 1528 tornà a València, on, pel seu erasmisme, es veié enfrontat amb el rector de la Universitat, Joan Salaia, el que el privà d'obtenir les càtedres de grec i de llatí, que li havien estat ofertes pels jurats.
El 1535 tornava a ser a França, possiblement gràcies als bons oficis del també valencià Joan Martí Població —a qui va dirigida la dedicatòria del seu comentari del mateix any al Somnium Scipionis de Ciceró— i de l'humanista Guillaume Budé. Allí, a París, hi publicà Pomponnii Melae de situ orbis libri tres i les Annotationes in Ciceronis Opus, i a Poitiers els Scholia al Somnium i la Summa capita in Ciceronis Philosophiam moralem. El 1542 publicà a Oxford el De prophetia et spiritu prophetico dedicat al bisbe de Winchester, Gardiner. Va estar tres anys al servei del bisbe de Lieja Jordi d'Àustria, oncle de l'emperador Carles V.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Vilallonga (Studia Humanitatis)
* 1 2 3 León de la Vega, pàg. 40
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Pere Joan Oliver». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Vilallonga, Mariàngela «Pere Joan Oliver (o Olivar). Biografia». Studia Humanitatis. Biblioteca Digital. Universitat de Girona [Girona]. Arxivat de l'original el 28 de febrer 2017 [Consulta: 30 desembre 2015].
* León de la Vega, Manuel de. «Pere Joan Oliver». A: Los protestantes y la espiritualidad evangèlica en la España del siglo XVI (en castellà). Tomo II. GoogleBooks.
# Escut de Sant Cebrià de Vallalta

L'escut oficial de Sant Cebrià de Vallalta té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una vall d'or sobremuntada d'una mitra d'argent franjada i amb les ínfules d'or ressaltant sobre un bàcul de bisbe d'or posat en pal. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 12 de juny de 1997 i publicat al DOGC el 10 de juliol del mateix any amb el número 2430.
Armes parlants: la mitra i el bàcul són els atributs del bisbe i màrtir Sant Cebrià, patró local, i la vall fa referència a la "vall alta" on s'aixeca el poble.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 12 de juny de 1997, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Sant Cebrià de Vallalta.» (pdf). DOGC núm. 2430. Generalitat de Catalunya, 10-07-1997. [Consulta: 23 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Maresme
* Bandera de Sant Cebrià de Vallalta
# Cercira

Cercira o també Corcira, (en grec antic Κέρκυρα) va ser una nimfa, una de les filles del déu-riu Asop i de Mètope.
Va ésser seduïda per Posidó que s'uní amb ella a l'illa de Corcira, (actualment Corfú) que portava aquest nom a causa de la nimfa. D'aquesta relació nasqué Fèax, l'epònim dels feacis.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 98. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 49. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Oro Win

L'Oro Win és una llengua chapacurana moribunda parlada al llarg dels trams superiors del riu Pacaás Novos al Brasil.
Oro Win és un dels únics cinc idiomes coneguts per fer ús d'una oclusiva dental bilabialment post-vibrant sorda, [t͡ʙ̥]. Tenia 55 parlants el 1998 però el 2011 només hi havia sis parlants coneguts d'Oro Win al Brasil i tots tenien més de 50 anys.

## Fonologia

Vocals :
| | Frontal | Posterior |
| Tancada | i | |
| Gairebé tancada | ʏ | |
| Mig tancada | e | o |
| Oberta | a | |
Consonants :
| | Bilabial | Dental | Alveolar | Palatal | Velar | Glotal |
| Oclusiva | p | t̪ʙ̥ | t | | k | ʔ |
| Fricativa | ɸ | | s | | | |
| Nasal | m | | n | | | |
| Aproximant | | | | j | w | |
| Bategant | | | ɾ | | | |

## Bibliografia

* Everett, Daniel; & Kern, B. (1996). Wari’: The Pacaas Novos language of western Brazil. London: Routledge.
* Ladefoged, Peter; Everett, Daniel. (1996). The status of phonetic rarities. Language, 72 (4), 794–800.

## Referències

* ↑ Oro Win a Ethnologue (18th ed., 2015)
* ↑ Birchall, Joshua. «Oro Win Language». Programa Povos Indígenas no Brasil do Instituto. [Consulta: 30 desembre 2012].
* ↑ «SAPhon – South American Phonological Inventories» (en anglès). linguistics.berkeley.edu. [Consulta: 22 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Oro Win: Povos Indígenas no Brasil - Instituto Socioambiental
* Linguistics Professor Discovers New Language in Brazilian Rain Forest. Pittsburgh University Times v. 27 n. 4 (1994). (offline, but see this copy)
* UCLA Phonetics Lab Data – recordings of [t͡ʙ̥] in Oro Win.
# Castells del Gaià

Els castells del Gaià són un conjunt de fortificacions a la vall de Gaià, al Tarragonès, l'Alt Camp i la Conca de Barberà, Catalunya.
* Castell de Tamarit
* Castell d'Altafulla
* Castell de Ferran
* Castell de Montoliu
* Castell del Catllar al Catllar
* Castell del Baró de les Quatre Torres a La Nou de Gaià
* Castell de Vespella de Gaià
* Torre del Moro de Montferri a Montferri
* Castell de Rocamora a Montferri
* Castell de Rodonyà
* Castell de Vilardida
* Castell de la Serra
* Castell de Vila-rodona a Vila-rodona
* Castell de Quadra de la Cogullada
* Castell del Montmell
* Castell de l'Albà Vell a Aiguamúrcia
* Castell de Selma a Aiguamúrcia
* Castell de Ramonet a Aiguamúrcia
* Castell de Montagut a Querol
* Castell de Pinyana a Querol
* Castell de Querol a Querol
* Castell de Selmella al Pont d'Armentera
* Castell de Saburella a Querol
* Castell de Vallespinosa
* Castell de Seguer
* Castell de Santa Perpètua de Gaià a Pontils
* Castell de Montclar a Pontils
* Castell de Pontils a Pontils
* Castell de Biure
* Castell de les Piles
* Castell de Guialmons
* Castell de Sant Gallard
* Castell de Queralt
* Castell de Figuerola
* Castell de Santa Coloma de Queralt a Santa Coloma de Queralt
* Castell de Montargull
* Castell de Montfred
* Castell d'Aguiló
* Castell d'Almenara

## Vegeu també

* Monestir de Santes Creus

## Referències

* ↑ Vastenavond, Barbara «Els límits de la cristiandat». Sàpiens [Barcelona], núm. 87, 1-2010, p. 76-77. ISSN: 1695-2014.

## Enllaços externs

* Castells de l'Alt Camp
# Cetonurus globiceps

Cetonurus globiceps és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els adults poden assolir 50 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja peixets i crustacis planctònics.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 860-4621 m de fondària, tot i que, normalment, ho fa entre 1000-2000.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Mar Cantàbrica, les Illes Açores, Mauritània, Senegal, les Illes Canàries, el Golf de Mèxic, l'est del Carib, Japó i Indonèsia.

## Referències

* ↑ «Cetonurus globiceps». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 Sa-a, Pascualita; Garilao, Cristina V. «Cetonurus globiceps (Vaillant, 1884) Globehead grenadier» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Geistdoerfer, P. «Macrouridae». A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean (en anglès). Vol. 2. JNICT, SEI i Unesco, 1990, p. 541-563.
* ↑ Iwamoto, T. i E. Anderson, 1994. Review of the grenadiers (Teleostei: Gadiformes) of southern Africa, with descriptions of four new species. Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. (61):1-28.
* ↑ Geistdoerfer, 1990.
* ↑ Santos, R.S.; Porteiro, F.M.; Barreiros, J.P.. Marine fishes of the Azores: annotated checklist and bibliography (en anglès). Supplement 1., 1997, p. 244 p. (Bulletin of the University of Azores).

## Bibliografia

* Haedrich, R.L. i N.R. Merrett, 1988. Summary atlas of deep-living demersal fishes in the North Atlantic Basin. J. Nat. Hist. 22:1325-1362.
* Sazonov, I.; Shcherbachev, N. «A preliminary review of grenadiers related to the genus Cetonurus Günther (Gadiformes, Macrouridae). Description of new taxa related to the genera Cetonurus Günther and Kumba Marshall» (en anglès, traduït del rus). Journal of Ichthyology, 22, núm. 5, 1982, pàg. 1-15.
# Chaetostoma dermorhynchum

Chaetostoma dermorhynchum és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes. Va ser descrit el 1887 per l'ictiòleg belgo-britànic George Albert Boulenger.
Els adults poden assolir fins a 25 cm de longitud total. Es troben a l'Amèrica del Sud: Equador.

## Referències

* ↑ Boulenger, G. A. «An Account of the Fishes collected by Mr. C. Buckley in Eastern Ecuador» (en anglès). Proceedings of the Zoological Society of London, 55, 2, 1887, pàg. 274–283. DOI: 10.1111/j.1096-3642.1887.tb02962.x. ISSN: 1469-7998.
* ↑ Torres, Armi G. «Chaetostoma dermorhynchum Boulenger, 1887» (en anglès). Fishbase, s.d. [Consulta: 10 gener 2022].

## Bibliografia

* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: Edipucrs.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
# Chaetostoma greeni

Chaetostoma greeni és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Isbrücker, I. J. H., I. Seidel, J. P. Michels, E. Schraml & A. Werner 2001. Diagnose vierzehn neuer Gattungen der Familie Loricariidae Rafinesque, 1815 (Teleostei, Ostariophysi). Datz: 17-24.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chaetostoma guairense

Chaetostoma guairense és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ Tschudi J. J. von 1846. Ichthyologie. Pp. ii-xxx + 1-35, Pls. 1-6. A: Untersuchungen über die Fauna Peruana. Scheitlin & Zollikofer, St. Gallen. 1844-46, in 12 parts. Fauna Peru.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Steindachner, F. 1881. Beiträge zur Kenntniss der Flussfische Südamerika's. II. Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 43: 103-146, Pls. 1-7.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chaetostoma lineopunctatum

Chaetostoma lineopunctatum és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* ↑ Tschudi J. J. von 1846. Ichthyologie. Pp. ii-xxx + 1-35, Pls. 1-6. A: Untersuchungen über die Fauna Peruana. Scheitlin & Zollikofer, St. Gallen. 1844-46, in 12 parts. Fauna Peru.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. & W. R. Allen. 1942. Fishes of western South America. I. The intercordilleran and Amazonian lowlands of Peru. II.- The high pampas of Peru, Bolivia, and northern Chile. With a revision of the Peruvian Gymnotidae, and of the genus Orestias. Univ. Kentucky. Fishes West. S. America: i-xv + 1-494, Pls. 1-22.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Salcedo, N. J. 2006: New species of Chaetostoma (Siluriformes: Loricariidae) from central Peru. Copeia 2006 (núm. 1): 60-67.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.