OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Cervelló

L'escut oficial de Cervelló té el blasonament següent.
    Escut caironat: d'or, un cérvol d'atzur. Per timbre una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat el 22 de novembre de 1984 i publicat al DOGC l'11 de gener de l'any següent amb el número 502.
El cérvol d'atzur sobre camper d'or són les armes parlants dels barons de Cervelló.

## Referències

* ↑ «DECRET 371/1984, de 22 de novembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Cervelló per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 503. Generalitat de Catalunya, 11-01-1985. [Consulta: 3 novembre 2012].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat
# Escut de Corbera de Llobregat

L'escut oficial de Corbera de Llobregat té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un corb de sable. Per timbre una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat el 13 d'octubre de 1988 i publicat al DOGC l'11 de novembre del mateix any amb el número 1067.
El corb de sable sobre camper d'or són les armes parlants dels barons de Corbera.

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Corbera de Llobregat.» (pdf). DOGC núm. 1067. Generalitat de Catalunya, 11-11-1988. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat
# Escut de Creixell

L'escut oficial de Creixell té el següent blasonament:
    Escut caironat: de porpra, una creu de Borgonya de gules sobremuntada d'una corona reial d'or. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 7 de juliol de 1987 i publicat en el DOGC el 24 de juliol del mateix any amb el número 868.
L'escut oficial aprovat pel Govern català presenta una creu de Borgonya i una corona reial; els antics segells municipals solien tenir dues fletxes creuades en comptes de la creu, però de tota manera la corona ja hi era. El castell de Creixell (segle xi) va pertànyer als bisbes de Barcelona, i més tard al monestir de Sant Pere de Casserres; el 1767 va passar a la Corona, que el va vendre a Salvador de Marc, senyor de Reus.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Tarragonès

## Referències

* ↑ «DECRET 231/1987, de 7 de juliol, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Creixell per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 868. Generalitat de Catalunya, 24-07-1987. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Foixà

L'escut oficial de Foixà té el següent blasonament:
    Escut caironat de sable, un lleó d'argent: la bordura de gules amb vuit flors de lis d'or. Per timbre, una corona de comte.

## Història

Va ser aprovat el 7 de desembre del 2000 i publicat al DOGC el 27 del mateix mes amb el número 3292.
Foixà fou el centre d'una baronia (al segle xii); prop del castell, el 1395, el rei Joan I va morir per accident mentre caçava. El baró va rebre el títol de comte el 1866. Les armes són les dels barons (més tard comtes) de Foixà i porten la corona comtal.

## Vegeu també

* Bandera de Foixà
* Escuts i banderes del Baix Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 7 de desembre de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Foixà.» (pdf). DOGC núm. 3292. Generalitat de Catalunya, 27-12-2000. [Consulta: 7 juny 2009].
# Escut de Gironella

L'escut oficial de Gironella té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un sautor ple de gules acompanyat de 3 pinyes de sinople ben ordenades. Per timbre una corona de marquès.

## Història

Va ser aprovat el 3 d'abril de 1986 i publicat al DOGC el 21 de maig del mateix any amb el número 688.
Gironella fou el centre d'una baronia al segle xiv, que el 1702 va esdevenir marquesat (representat per la corona al capdamunt de l'escut). Les pinyes de sinople sobre camper d'or són les armes parlants dels marquesos, els Pinós. El sautor de gules és la creu de Santa Eulàlia, patrona de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «DECRET 108/1986, de 3 d'abril, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Gironella per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 688. Generalitat de Catalunya, 21-05-1986. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Guardamar de la Safor

L'escut de Guardamar de la Safor és un símbol representatiu oficial de Guardamar de la Safor, municipi del País Valencià, a la comarca de la Safor. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. D'argent, una torre del seu color, sobre tres faixes ondades d'atzur. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Resolució de 21 de novembre de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada al DOGV núm. 4.648, d'11 de desembre de 2003.
La torre damunt les ones és un senyal parlant que recorda el topònim de la localitat, Guardamar, en el sentit de lloc de vigilància de la costa.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 «Resolució de 21 de novembre de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Guardamar de la Safor (València)». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.648, 11-12-2003, pàg. 29.594 [Consulta: 2 febrer 2016].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2019, p. 121 [Consulta: 10 octubre 2020].
# Escut de Josa i Tuixén

L'escut oficial de Josa i Tuixén té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat: 1r d'atzur, un muntant d'argent acompanyat d'una flor de lis d'argent; 2n d'or, tres còdols de gules. Per timbre, una corona de poble.
Va ser aprovat el 28 de desembre del 2012 i publicat al DOGC el 17 de gener del 2013 amb el número 6.295.
A la part superior, la lluneta muntant amb la flor de lis és el senyal tradicional de Josa de Cadí i fa referència a la Mare de Déu, a la qual està dedicada l'església parroquial. A la part inferior, els tres còdols simbolitzen el martiri de sant Esteve, patró de Tuixén.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Urgell
* Bandera de Josa i Tuixén

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/3099/2012, de 28 de desembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Josa i Tuixén.» (pdf). DOGC núm. 6295. Generalitat de Catalunya, 17-01-2013. Arxivat de l'original el 22 d’abril 2019. [Consulta: 21 gener 2013].
# Escut de Malla

L'escut oficial de Malla té el següent blasonament:
    Escut caironat: losanjat d'or i de sable; la filiera de gules. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 12 de gener de 1994 i publicat al DOGC el 24 del mateix mes amb el número 1850.
El losanjat d'or i de sable són les armes dels Malla, senyors del castell del poble, que es remunta al segle xi. La bordura de gules és un tret distintiu, per diferenciar aquest escut del de Tagamanent.

## Vegeu també

* Bandera de Malla
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 12 de gener de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Malla.» (pdf). DOGC núm. 1850. Generalitat de Catalunya, 24-01-1994. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Masarac i Vilarnadal

L'escut oficial de Masarac i Vilarnadal té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, una espasa d'argent guarnida d'or i un bàcul d'abat d'argent passats en sautor. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 15 de novembre de 1991 i publicat al DOGC el 29 del mateix mes amb el número 1524.
L'espasa i el bàcul són els atributs de sant Martí, soldat i bisbe, que és el patró del poble.

## Vegeu també

* Escut de Sant Martí Vell
* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Masarac.» (pdf). DOGC núm. 1524. Generalitat de Catalunya, 29-11-1991. [Consulta: 28 juny 2010].
# Escut de Mauritània

L'escut de Mauritània és el segell nacional, aprovat oficialment el 3 d'agost del 1960, mitjançant la llei núm. 60/140. Es basa en els colors i els elements de la bandera estatal: la mitjana lluna i l'estel, símbols tradicionals de l'islam, la religió oficial de l'Estat.
És un emblema de forma circular amb el camper de sinople, carregat d'un muntant d'or acompanyat al cap d'una estrella de cinc puntes també d'or; sobre el tot, una palmera datilera i una espiga de mill d'argent movents de la punta. Al voltant, una bordura d'argent amb el nom oficial de l'estat, «República Islàmica de Mauritània», escrit en àrab i en francès: الجمهورية الإسلامية الموريتانية (al-Jumhūriyya al-Islāmiyya al-Mūritāniyya) / RÉPUBLIQUE ISLAMIQUE DE MAURITANIE.
Al revers, el segell presenta el lema nacional: «Honor, Fraternitat, Justícia», dins una corona formada per una palma i un ram d'olivera passats en sautor.

## Vegeu també

* Bandera de Mauritània

## Enllaços externs

* Hubert Herald – Escut de Mauritània (anglès)
# Escut de Montcada i Reixac

L'escut oficial de Montcada i Reixac té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, 8 besants d'or posats en dos pals. Per timbre una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat l'1 de març de 1995 i publicat al DOGC el 13 del mateix mes amb el número 2023.
El castell de Montcada (segle xi) va esdevenir el centre d'una important baronia, que el 1390 fou venuda a la ciutat de Barcelona. Els vuit besants d'or sobre camper de gules són les armories dels barons, la família Montcada.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Occidental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ d'1 de març de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Montcada i Reixac.» (pdf). DOGC núm. 2023. Generalitat de Catalunya, 13-03-1995. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Montesa

L'escut de Montesa és un símbol representatiu oficial de Montesa, municipi del País Valencià, a la comarca de la Costera. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. En camp d'argent, un castell amb tres torres del natural, maçonat i aclarit de sable, acostat de dues creus. A la destra, creu flordelisada de sable, i a sinistra creu plena de Sant Jordi de gules. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut va ser rehabilitat per Resolució de 16 de febrer de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 3.968, de 28 de març de 2001.
Es tracta de l'escut usat històricament pel municipi des de l'edat mitjana. S'hi representa el castell de Montesa, seu de l'orde homònim, amb les dues creus que l'orde militar de Santa Maria de Montesa ha fet servir al llarg del temps, la de Calatrava i la de Sant Jordi.
A l'Arxiu Històric Nacional es conserva l'empremta en tinta de 1876 d'un segell de 1848, segons la nota que l'acompanya, on hi apareix aquest escut amb una torre torrejada en comptes d'un castell.
* Escut de Montesa a la façana de l'ajuntament.
* Segell de l'Alcaldia (AHN, 1876).

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de la Costera.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 160 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ Generalitat Valenciana «Resolució de 16 de febrer de 2001, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Montesa (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3.968, 28 març, pàg. 6.357-6.358 [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sello de la Alcaldía Constitucional de la villa de Montesa (Valencia)». PARES-Portal de Archivos Españoles.
# Escut de Montserrat

L'escut de Montserrat és un símbol representatiu oficial del municipi valencià de Montserrat (Ribera Alta). Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, truncat. Al primer quarter, en camp de sinople un castell d'or, maçonat i aclarit de sable, sobremuntats [en realitat, somat sobre] dos monts serrats d'argent. Al segon quarter, en camp de gules, tres avarques o sabates antigues ben ordenades, escacades d'argent i sable. Bordura de gules amb vuit escudets d'or amb banda de sable. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut va ser aprovat per Resolució del 9 de juliol de 1996, del conseller de Presidència, publicada en el DOGV núm. 2.837, del 30 de setembre de 1996.
El mont serrat és un senyal parlant al·lusiu al nom del poble, amb la representació de l'antic castell d'Alcalà, d'època musulmana, del qual només es conserven trossos de muralla i alguns fonaments. A sota apareixen les armes dels Sabata de Calataiud, antics senyors de la localitat.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 158 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 9 de juliol de 1996, del conseller de Presidència, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Monserrat» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.837, 30-09-1996, pàg. 10.911 [Consulta: 23 desembre 2015].
# Malaltia degenerativa

Una malaltia degenerativa és una malaltia en la qual la funció o l'estructura dels teixits biològics afectats o els òrgans anatòmics es deterioren progressivament al llarg del temps
Es tracta d'un desequilibri en els mecanismes de regeneració biològica que no es fonamenten en factors psicosomàtics o bé físics externs que ocasionin una manca de regeneració (aplàsia) o un excés descontrolat de regeneració (neoplàsia).
Les malalties degeneratives inclouen les malalties neurodegeneratives, però no totes les malalties degeneratives són neurodegeneratives
Sovint les malalties degeneratives es contraposen a les malalties infeccioses.

## Alguns exemples de malalties degeneratives

* Esclerosi lateral amiotròfica (ELA) altrament dita Malaltia de Lou Gehrig
* Malaltia d'Alzheimer
* Malaltia de Parkinson
* Ateroesclerosi
* Càncer
* Diabetis
* Malaltia coronària
* Síndrome de l'intestí irritable
* Prostatitis
* Artritis
* Osteoporosi

## Referències

* ↑ Degenerative Nerve Diseases
# Escut de Nàquera

L'escut de Nàquera és un símbol representatiu del municipi valencià de Nàquera, a la comarca del Camp de Túria. El seu blasonament oficial és el següent:
| « | Primer, cap d'or amb els quatre pals de gules. Segon, d'or, quatre trossos de llances, de sinople. El tot timbrat amb corona de baró. | » |
L'escut usat de fet per l'ajuntament de Nàquera, però, no s'ajusta a l'aprovat oficialment, i es podria blasonar així:
| « | Escut tallat: 1r d'or, quatre pals de gules; 2n d'or, quatre trossos de llances de sinople. Per timbre, una corona de baró. | » |

## Història

L'escut de Nàquera fou aprovat, previ informe de la Reial Acadèmia de la Història, pel Decret 1448/1972, de 18 de maig, del Ministeri de la Governació, publicat al Butlletí Oficial de l'Estat núm. 139, de 10 de juny de 1972.
En la primera partició es representa el senyal reial d'Aragó, en record del rei Jaume el Conqueridor i de la pertinença del municipi a l'antic regne de València. Els trossos de llança sobre camper d'or són les armes dels Atrosillo, senyors de Nàquera des de la conquista cristiana, els quals apareixen també en l'escut de Catarroja en forma de «bastons».
Segons l'informe oficial de la RAH, redactat per Julio Guillén (i en què, a diferència del decret, s'especifica que la forma de l'escut és la ibèrica), el projecte inicial proposat per l'ajuntament tenia la següent descripció, «que no concorda en tot amb [el disseny]» (com per exemple, la corona):
| « | Escut tallat amb barra d'atzur i ones d'argent; el 1r d'or, quatre trossos de pals de piques de sinople, 2n de gules, unes penyes en el seu color, somades d'un pi de sinople. El tot timbrat amb corona comtal i el rat penat per cimera. | » |

## Referències

* 1 2 «Decreto 1448/1972, de 18 de mayo, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Náquera, de la provincia de Valencia, para adoptar su escudo heráldico municipal» ( PDF). Boletín Oficial del Estado, 10-06-1972, pàg. 10328. ISSN: 0212-033X.
* ↑ «Escuts i Banderes aprovats per l'Administració de l'Estat, abans de les transferències a la Generalitat Valenciana». A: Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana ( PDF). Generalitat Valenciana, Conselleria de Justicia i Administracions Públiques, 2003, p. 23. ISBN 84-482-3450-2 [Consulta: 26 febrer 2024].
* 1 2 Guillén, Julio. «Escudo de Náquera (Valencia)». Boletín de la Real Academia de la Historia, tom CLXIX, pàg. 213. ISSN: 0210-4822.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Camp de Túria
* Llista d'escuts del País Valencià
# Transmissió (medicina)

La transmissió és el mecanisme mitjançant el que l'agent causal d'una malaltia és transmès entre individus portadors cap a individu no portadors. En moltes malalties transmissibles la transmissió és deguda a una infecció per microorganismes, però hi ha malalties que són transmissibles, però no infeccioses. Un cas paradigmàtic és el cas de la infestació per paràsits que no són microorganismes (P.ex: tènies, miasis). D'altres malalties són fruit de la transmissió genètica en el cas de malalties amb base genètica o en altres malalties congènites en què l'agent causant passa al fetus a partir de la mare (p. ex.: malformacions fetals degudes al fum del tabac), en aquest cas tampoc intervé la colonització bacteriana. És important destacar la desvinculació entre transmissió i desenvolupament de la malaltia, és a dir que hi pot haver portadors sans (que no desenvolupen símptomes o fins i tot la mateixa malaltia).
Quan el terme fa referència estrictament a la transmissió de microorganismes directament d'un individu a un altre per un o més dels següents mitjans:
* Transmissió aèria: per l'aire en tossir, esternudar o respirar.
** infecció per partícules seques o humides molt petites (<5 µm): que es mantenen a l'aire durant llargs períodes que permeten contaminació a l'aire fins i tot després de la sortida de la persona portadora o malalta.
** infecció per gotetes: partícules petites (>5 µm) i generalment humides que es mantenen a l'aire durant un curt període. La contaminació es produeix generalment en presència de la persona portadora o malalta.
* Contacte físic directe: toca a una persona infectada, inclòs contacte sexual.
* Indirecte:
** per contacte físic: generalment tocant una superfície contaminada, inclòs el sòl (fomes).
** mitjançant un altre organisme, ja sigui per un vector (per exemple, un mosquit o mosca) o per un hoste intermedi (per exemple, la ingesta de carn de porc poc cuinada permet la transmissió de la tènia). La transmissió indirecta podria implicar zoonosis o, més típicament, patògens més grans com macroparàsits amb cicles de vida més complexos. Les transmissions poden ser autòctones (és a dir, entre dos individus al mateix lloc) o poden comportar viatges del microorganisme amb l'host afectat.
* Transmissió fecal-oral: generalment de mans no rentades, aliments contaminats o fonts d'aigua amb falta de sanejament i higiene, una via de transmissió important en pediatria, medicina veterinària i en països en desenvolupament.
# Escut de Pedret i Marzà

L'escut oficial de Pedret i Marzà té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un castell obert d'argent acompanyat de 3 còdols d'argent malordenats al cap, de 2 rodes d'or, una a cada costat, i de 2 claus passades en sautor a la punta, la d'or en banda i per damunt de la d'argent en barra. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 19 de maig de 1987 i publicat al DOGC el 29 de juny del mateix any amb el número 857.
S'hi representa el castell de Marzà, cap del municipi, i el poble de Pedret és simbolitzat pels tres còdols, que són l'atribut de sant Esteve, patró de la localitat; també els còdols, o pedres, són un senyal parlant referit al nom de la població. Les claus de sant Pere i les dues rodes són un senyal parlant que al·ludeix al monestir de Sant Pere de Rodes, que tenia el senyoriu dels dos pobles des del segle xiii.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «DECRET 206/1987, de 19 de maig, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Pedret i Marzà per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 857. Generalitat de Catalunya, 29-06-1987. [Consulta: 28 juny 2010].
# Felipe Campuzano López

Felipe Campuzano López (Cadis, 27 de novembre de 1945 — Marbella, 4 de març de 2025) va ser un pianista i compositor gadità. Va estudiar al Conservatori de Cadis i a Madrid, i va obtenir diversos premis interpretatius. Va destacar en diversos gèneres, incloent el piano clàssic, flamenc i música popular. Va compondre cançons com Amigo conductor (1968) i A mi novio no le gusta (la minifalda) (1971), i va col·laborar amb artistes com Amina i Las Grecas. Va ser un dels impulsors del piano flamenc en format de recital i va aconseguir popularitat amb els discos Andalucía Espiritual als anys 80.

## Referències

* ↑ Guillén, Sergi. «Mor Felipe Campuzano, conegut pianista i compositor». elpuntavui.cat. [Consulta: 5 març 2025].
# Escut de Polop

L'escut de Polop és un símbol representatiu sense oficialitzar de Polop, municipi del País Valencià, a la Marina Baixa. Té el següent blasonament:
| « | Escut truncat. Primer, d'or quatre pals de gules; ressaltada, una torre al natural d'on ix una figuera, terrassada de sinople. Segon, en camper d'or tres roques del seu color, posades en faixa sobre ones d'atzur i argent, sumades cadascuna d'elles d'una rama d'ortiga de set fulles. Per timbre, corona de baró. | » |

## Història

L'Ajuntament inicià el procediment per a l'oficialització de l'escut que utilitza actualment, però la Reial Acadèmia de la Història (RAH), institució consultiva que havia de donar el vistiplau previ a la seua oficialització per la Generalitat Valenciana en aquell moment, emetí un informe on no admetia aquesta proposta, amb data de 15 de febrer de 1990.
En el mateix dictamen on la RAH rebutjà la iniciativa de l'Ajuntament, proposà un escut diferent que l'Ajuntament finalment no aprovà, amb el següent blasonament:
| « | Escut d'or, quatre pals de gules; ressaltada, una torre al natural d'on ix una figuera terrassada de sinople, al peu, ones d'argent i atzur; la bordura d'argent carregada de rames d'ortigues. Va timbrat l'escut amb la corona reial espanyola. | » |
Segons Joaquín Fuster Pérez en el seu llibre Baronía de Polop, publicat per l'Ajuntament l'any 1971, a l'època en què el senyoriu de la Baronia de Polop estava en possessió dels Fajardo, Polop tenia el següent escut:
| « | Sobre un fons amb les barres d'Aragó, hi ha un puig coronat amb una torre d'on ix un figuera, tot això orlat per ortigues i campeat per una corona de baró. | » |

## Significació

En l'escut es representen les armes dels reis d'Aragó. La torre al·ludeix al castell de Polop, situat en el Tossal de la Figuera. El segon quarter del primer escut són les armes dels Fajardo, representades per les rames d'ortigues en els altres dos escuts.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià

## Referències

* ↑ Blasonament de l'escut de Polop segons el model que utilitza l'Ajuntament en els seus documents oficials: www.polop.org.
* 1 2 3 4 Menéndez-Pidal de Navascués, Faustino «Informes oficiales. Propuesta de escudo municipal para Polop (Alicante)». Butlletí de la Reial Acadèmia de la Història, Tomo 188, núm. I, 15-02-1991, pàg. 183-184.
* ↑ Ministeri per a les Administracions Públiques «Real Decreto 2568/1986, de 28 de noviembre, por el que se aprueba el Reglamento de Organización, Funcionamiento y Régimen Jurídico de las Entidades Locales». Butlletí Oficial de l'Estat, 305, 22-12-1986, pàg. 41.811-41.832. [Veure art. 186 i següents]
* 1 2 Fuster Pérez, Joaquín. Baronía de Polop. Ajuntament de Polop, 1971.