OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ede Poldini

Ede Poldini (Pest, 13 de juny de 1869 - Vevey, Suïssa, 28 de juny de 1957) va ser un compositor hongarès de finals del període modern romàntic.
Famós a Hongria per a l'escriptura de moltes òperes, es va fer famós internacionalment quan Fritz Kreisler transcriu la seva peça per a piano "La poupée valsante" per a violí.
Poldini va estudiar amb István Tomka a Budapest i amb Mandyczews-ki a Viena. El 1908 es va instal·lar a Suïssa, escrivint dues de les seves més famoses òperes: Vagabond und Princesin (Budapest, 1903) i del Wedding in Carnival Time (1924). Després a Londres produeix, sota el títol L'amor a la deriva. Himfy es va produir el 1938 a Budapest. A més v produir diverses operetes per a infants com: Dornröschen, Arschenbrödel, Die Knusperhexe, Cinderella, etc.
Poldini és més conegut per les seves peces per a piano en miniatura, com ara La poupée valsante, Arlequina Des, pittoresques Morceaux, Episodis à la cour, Imatges i Moments musicaux. Titelles" eren set peces per a piano que després va orquestrar.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 45, pàg. 1279 (ISBN 84-239-4545-6)
# Edgar Stillman Kelley

Edgar Stillman Kelley (Sparta, 14 d'abril de 1857 - Oxford, Estats Units, 12 de novembre de 1944) fou un compositor i director d'orquestra estatunidenc. Estudià en el seu país i després a Stuttgart, i de retorn a Amèrica fou organista i crític musical a San Francisco i Oakland; el 1901 aconseguí la càtedra de teoria musical en la Universitat Yale de 1902 a 1910 residí a Berlín com a professor i director d'orquestra i més tard fou director del Conservatori de Cincinnati. Les seves obres principals, són Música d'escena i cors per a Macbeth, Ben Hur i Prometeu, Israel, cantata per a 1 veu i orquestra, Epitalami, per a tenor, cor d'homes i orquestra, Un Quartet, per a piano i instruments d'arc, Un Quintet, per a piano i instruments d'arc, Aladí, suite per a orquestra sobre motius xinesos, Les simfonies Gulliver i New England, Alice in Wonderland i Pilgrim's Progress, suites, per a orquestra, Puritania, òpera, així com cors, melodies vocals i peces per a piano. A més se li deu, l'obra crítica Chopin the Composer.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3.399 ISBN 84-239-4582-0
# Edifici al carrer Nou, 46-48 (Mataró)

L'Edifici al carrer Nou, 46-48 és un edifici de Mataró (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de soterrani, planta baixa, pis i golfes i jardí al fons de la finca. Presenta un ampli vestíbul a peu de carrer i uns graons que pugen al cancell. Destaca la verticalitat i el ritme de les obertures en façana, amb balcons plans a la planta baixa i un balcó longitudinal a la planta superior. L'edifici acaba amb una cornisa sustentada per cartel·les corbades a la part inferior.
La façana té un acabat estucat lliscat marcant els carreus. Forma conjunt amb la casa bessona núm. 44

## Referències

* 1 2 «Edifici al carrer Nou, 46-48». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Hypselognathus rostratus

Hypselognathus rostratus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1948. Studies in ichthyology. Núm. 13. Rec. Aust. Mus. v. 22 (núm. 1). 70-94.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Waite, E. R. & Hale, H. M., 1921. Review of the Lophobranchiate fishes (pipe-fishes and sea-horses) of South Australia. Records of the South Australian Museum (Adelaide) v. 1 (núm. 4): 293-324.
* 1 2 3 «Hypselognathus rostratus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Josep Maria Solé i Sabaté

Josep Maria Solé i Sabaté (Lleida, 1950) és un historiador català, especialitzat en la Guerra civil espanyola i la seva postguerra. També ha dirigit i presentat programes de ràdio i televisió, amb tertúlies sobre l'actualitat o sobre la història recent de Catalunya.

## Biografia

És catedràtic en història contemporània per la Universitat de Barcelona i llicenciat en filosofia. Va ser professor d'Història contemporània a la Universitat Autònoma de Barcelona. És autor de 14 llibres sobre la Guerra Civil i la postguerra. Va obtenir el Premi de Recerca del Congrés de Cultura Catalana. Va ser delegat del Centre d'Història Contemporània de Catalunya en la recuperació de la documentació catalana a l'exili (1985-1991). Va ser el primer director del Museu d'Història de Catalunya, entre el 1996 i el 2000. L'any 2006 la Generalitat el va nomenar coordinador general del Consorci Memorial dels Espais de la Batalla de l'Ebre. El 10 d'octubre de 2011 va ser nomenat director de l'Institut d'Estudis Ilerdencs, en substitució d'Albert Turull.
Va ser el director i presentador del programa de ràdio Postres de músic, un programa de tertúlies sobre l'actualitat política i cultural de Catalunya a Catalunya Ràdio, fins que el van fer fora, l'any 2004. El 2009 torna a Catalunya Ràdio com a col·laborador del programa En guàrdia.
Fou cosí de l'activista Oriol Solé Sugranyes, mort l'any 1976 durant l'escapada de la presó de Segòvia

## Publicacions destacades

* Cronologia de la repressió de la llengua i la cultura catalanes (1936-1975), junts amb Joan Villarroya i Font, (1993)
* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus presidents.
* «Sine ira et studio (Tàcit, “sense ira ni parcialitat”)» (2008)

## Referències

* ↑ «Josep Maria Solé i Sabaté». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Esculies, Joan «El cavaller de l'ideal». Sàpiens [Barcelona], núm. 121, 10-2012, p.22-28. ISSN: 1695-2014.
* ↑ S.N., «Solé i Sabater, coordinador general del Consorci dels Espais de la Batalla de l'Ebre», TV3, 9 de novembre de 2006
* ↑ David Marín, «Solé i Sabaté dirigeix l'IEI», El Punt Avui, 11 d'octubre 2011, pàgina 43
* ↑ «Josep M. Solé i Sabaté, nou director de l'IEI», Vilaweb, 10 d'octubre 2011
* ↑ Mossen Tronxo, «Declaracions de Josep Maria Solé i Sabaté», Racó Català, 9 de setembre de 2004
* ↑ «Les MIL cares d'Oriol Solé Sugranyes». [Consulta: 28 desembre 2020].
* ↑ Barcelona, Curial Edicions Catalanes, 1993, pàgines 246, ISBN 9788472569577
* ↑ Sine ira et studio, Gimbermat, 2008, volum 50, pàgines 13-27, ISSN 0213-0718
# Kyphosus pacificus

Kyphosus pacificus és una espècie de peix pertanyent a la família dels kifòsids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 45 cm de llargària màxima.
* Boca terminal.
* Aleta pectoral llarga i amb 18-20 radis tous.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Austràlia, les illes Cook, la Polinèsia Francesa, les illes Hawaii, el Japó (incloent-hi les illes Ogasawara i Ryukyu), les illes Marqueses, la Micronèsia, les illes Pitcairn, Tahití, l'atol Johnston i les illes Wake.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1801. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 3. i-lxvi + 1-558.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sakai, K. & T. Nakabo, 2004. Two new species of Kyphosus (Kyphosidae) and a taxonomic review of Kyphosus bigibbus (Lacépède) from the Indo-Pacific. Ichth. Research v. 51 (núm. 1): 20-32.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sakai, K. & T. Nakabo, 2004.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Fowler, H. W., 1928. The fishes of Oceania. Mem. B.P. Bishop Mus. (10):1-540.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Jordan, D.S. i B.W. Evermann, 1905. The aquatic resources of the Hawaiian Islands. Part I. The shore fishes. Bull. U.S. Bur. Fish. 23(1):574 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Myers, R. F., 1989. Micronesian reef fishes: A practical guide to the identification of the inshore marine fishes of the tropical central and western Pacific. 1a edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Nakabo, T., 1993. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, el Japó. 1474 p.
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species, English edition II. Tokai University Press, el Japó, pp 867-1749.
* ↑ Randall, J.E., 1985. Guide to Hawaiian reef fishes. Harrowood Books, Newtown Square, PA 19073, Estats Units. 74 p.
* ↑ Zama, A. i K. Fujita, 1977. An annotated list of fishes from the Ogasawara Islands. J. Tokyo Univ. Fish. 63:87-138.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Louis James Alfred Lefébure-Wély

Louis James Alfred Lefébure Wély (París, França, 13 de novembre de 1817 - 31 de desembre de 1870) fou un compositor i organista francès.
Ingressà en el Conservatori de la seva ciutat natal, després d'haver rebut les primeres nocions musicals del seu pare, el qual era organista de l'església de Sant Roc. En el Conservatori assolí els dos primers premis d'orgue i piano. El 1847 se l'anomenà organista de l'església de la Magdalena, passant el 1863, amb el mateix càrrec, a la de Sant Sulpici. Com a compositor fou molt fecund, si bé la seva inspiració no passà de mitjana, tal vegada per deixar-se portar massa dels gusts del públic.
Entre les seves obres hi ha:
* tres Misses
* tres Simfonies
Diverses composicions per a orgue, harmònium i piano, etc. sent una de les més conegudes d'entre les últimes la seva composició Les cloches du Monastère. També és l'autor de la cantata Après la victoire, i de l'obra en tres actes Les récruteurs.
Entre els seus rars alumnes tingué el famós organista Charles-René Collin.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 70, pàg. 68 (ISBN 84-239-4570-7)
# Gustav Weber

Gustav Weber (Münchenbuchsee, 30 d'octubre de 1845 - Zúric, 12 de juny de 1887) fou un compositor de música suís.
Dotat d'una gran precocitat, als catorze anys fou nomenat mestre de música de l'Institut de cecs Hirzel de Lausana i després es traslladà a Leipzig, en el conservatori de la qual perfeccionà els seus estudis, seguint-los més tard a Mannheim amb Franz Lachner. De 1869 a 1870 residí a Berlín, on entaulà amistat amb Hans von Bülow i Franz Liszt, i aquest li feu estrenar, amb ocasió del festival Beethoven, el poema simfònic Zur Iliade (1870).
Des de 1872 Weber fou organista de l'església de Sant Pere, director de la societat L'Harmonia i professor del Conservatori de Zúric. A part de l'obra ja mencionada, publicà:
* una sonata per a piano
* cinc duets per a soprano i contralt
* tres valsos per a piano
* un quartet i un trío per a piano i instruments d'arc
* una sonata per a violí i diverses peces per a piano, així com cors, transcripcions de cants populars alemanys, etc..

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom núm. 69, pàg. 1716 (ISBN 84-239-4569-3)
# Gustavo (còmic)

Gustavo és una personatge de còmic creat per Max en 1977 que, arran de la seva sèrie en "El Víbora", es va convertir en una de les figures més reeixides de la denominada "línia xunga" juntament amb el Makoki de Gallardo i Mediavilla.

## Trajectòria editorial

La primera aparició de Gustavo va tenir lloc en "Muérdago", el fanzine que Max i Pere Joan van editar en 1977.
Dos anys més tard, Max el va recuperar per a "El Víbora", on va publicar les historietes Gustavo contra la acctividad del radio (núm. 1 a 11, 1979-1980) i El Comecocometrón.
En el 2010, Edicions La Cúpula va publicar un integral sobre el personatge.

## Estil

Durant el desenvolupament de Gustavo, Max va evolucionar des de la influència de Crumb a la d'Hergé o Opisso.

## Referències

* 1 2 3 4 Frattini y Palmer (19999, pp. 131 a 132.
* ↑ Lladó Pol (2001), p. 98.
* ↑ «Max reúne las aventuras de Gustavo, personaje clave del cómic "underground"» (en castellà). RTVE, 05-04-2010.

## Bibliografia

* DOPICO, Pablo. El cómic underground español, 1970-1980. Ediciones Cátedra, Volumen 41 de Cuadernos Arte Cátedra, 2005. ISBN 84-3762-219-0.
* FRATTINI, Eric-PALMER, Óscar. Guía básica del cómic. Nuer Ediciones, 1998. ISBN 84-8068-054-7.
* LLADÓ, Francesca. Los Comics de la Transición. Barcelona:: Ediciones Glénat, Colección Viñetas nº 3, 2001. Depósito Legal: B-48996-01. ISBN 84-8449-108-0.
* YEXUS. Max - Mitos, realidad y sueños. Colección Viñetas # 1. Palma: Dolmen Editorial, 03/2007. Depósito Legal: B-11126-2007. ISBN 978-84-96706-22-4.
# Gustavo Muñoz Oñativia

Gustavo Muñoz Oñativia (mort el 1910) fou un polític espanyol, comte de Fabraquer, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Era fill del periodista i jutge José Muñoz Oñativia. Era membre del Partit Liberal, en el que va prendre partit per José Canalejas i Méndez. Fou diputat pel districte de Nules a les eleccions generals espanyoles de 1901. El 1905 fou nomenat governador civil de la província de Girona, on va intentar boicotejar les manifestacions de la Solidaritat Catalana de 1906.

## Referències

* ↑ L'ascens del catalanisme, la desfeta i la recuperació per Pere Cornellà Roca, a Revista de Girona, núm. 200 p.179

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Gymnapogon foraminosus

Gymnapogon foraminosus és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Regan C. T., 1905. On a collection of fishes from the inland sea of Japan made by Mr. R. Gordon Smith. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 15 (núm. 85). 17-26.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Tanaka, S., 1915. Ten new species of Japanese fishes. Dobutsugaku Zasshi = Zoological Magazine Tokyo v. 27 (núm. 325): 565-568.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Gymnapogon foraminosus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Gymnelus obscurus

Gymnelus obscurus és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu entre 0-51 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar de Bering.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1834. (Om Gymnelus). P. 4. A: H. C. Örsted. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1831-1832. 1-40.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chernova, N. V., 2000. Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiol. v. 40 (núm. 1): 5-16.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chernova, N.V., 2000. Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Far Eastern Seas with genus diagnosis and key to species. J. Ichthyol. 40(1):1-12.
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1982: Revision of the fish genera Gymnelus Reinhardt and Gymnelopsis Soldatov (Zoarcidae), with two new species and comparative osteology of Gymnelus viridis. National Museum of Canada Publications in Zoology Núm. 17: i-iv + 1-76.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Chernova, N. V., 1999: Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Arctic. Voprosy Ikhtiologii v. 39 (núm. 3): 306-315. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 5):343-352).
* Chernova, N. V., 2000: Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiologii v. 40 (núm. 1): 5-16. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 1):1-12).
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnelus pauciporus

Gymnelus pauciporus és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 40-275 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar d'Okhotsk i a la costa del Mar de Bering a Kamtxatka.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1834. (Om Gymnelus). P. 4. A: H. C. Örsted. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1831-1832. 1-40.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1982: Revision of the fish genera Gymnelus Reinhardt and Gymnelopsis Soldatov (Zoarcidae), with two new species and comparative osteology of Gymnelus viridis. National Museum of Canada Publications in Zoology Núm. 17: i-iv + 1-76.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Chernova, N. V., 1999: Four new species of Gymnelus (Zoarcidae) from the Arctic. Voprosy Ikhtiologii v. 39 (núm. 3): 306-315. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 39 (núm. 5):343-352).
* Chernova, N. V., 2000: Four new species of Gymnelus (family Zoarcidae) from the Far Eastern Seas, with genus diagnosis and key to species. Voprosy Ikhtiologii v. 40 (núm. 1): 5-16. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 1):1-12).
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gymnocephalus

Gymnocephalus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels pèrcids.
Segons la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, només Gymnocephalus ambriaelacus es troba en perill crític d'extinció.

## Taxonomia

* Gymnocephalus acerinus (Güldenstädt, 1774)
* Gymnocephalus ambriaelacus (Geiger & Schliewen, 2010)
* Gymnocephalus baloni (Holčík & Hensel, 1974)
* Gymnocephalus cernuus (Linnaeus, 1758)
* Gymnocephalus schraetser (Linnaeus, 1758)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UICN (anglès)
* ↑ Güldenstädt, A. J. von, 1774. Acerina; piscis, ad Percae genus pertinens, descriptus. Novi Commentarii Academiae Scientiarum Imperialis Petropolitanae v. 19: 455-462, Pl. 11.
* ↑ Geiger, M. F. & Schliewen, U. K., 2010. Gymnocephalus ambriaelacus, a new species of ruffe from Lake Ammersee, southern Germany (Teleostei, Perciformes, Percidae). Spixiana, 33 (1): 119–137.
* ↑ Holcík, J. & K. Hensel, 1974. A new species of Gymnocephalus (Pisces: Percidae) from the Danube, with remarks on the genus. Copeia 1974 (núm. 2): 471-486.
* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)