OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernat Figueres i Baila

Bernat Figueres i Baila (Tortosa, 1923 - Màlaga, 1990) fou empresari dins l'àmbit del turisme. A la seva joventut fou capdanser i promotor cultural de la sardana.
Resident des de molt jove a Barcelona, va fundar, l'any 1947, la colla sardanista Almogàvers amb el seu germà Felip Figueres i Baila i en va ser el capdanser. El 1950 la colla esdevenia l'Obra Sardanista Almogàvers que assoliria una gran transcendència dins l'activitat sardanista dels anys 50-60, especialment amb l'edició de la revista setmanal Cultura i Folklore entre 1953-1954 i la valuosa Discoteca Popular amb enregistraments antològics de sardanes i ballets amb la cobla Barcelona. Circumstàncies personals motivaren que Bernat Figueras emigrés a Irlanda on hi romangué treballant uns anys. Quan tornà, residí a Màlaga, lloc on hi va morir l'any 1990. L'any 1963 va rebre la Medalla al Mèrit Sardanista.

## Referències

* Lluís Subirana (1995). Ciutats pubilles de la sardana (1960-1995) Tarragona: Edicions El Mèdol. ISBN 84-88882-22-X
# François Dauverné

François Georges Auguste Dauverné (París, 16 de febrer de 1799 – 4 de novembre de 1874) fou un músic francès del Romanticisme. Als catorze anys fou admès com a trompeta en la música de la guàrdia del rei, el 1820 assolí per concurs la plaça de primer trompeta de l'Òpera, i el 1833 fou professor de la classe d'aquest instrument, fundada en el conservatori. Publicà un mètode per a trompeta i diverses composicions per al mateix instrument.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1090 ISBN 84-239-4517-0

## Enllaços externs

* http://abel.hive.no/trumpet/dauverne/ Arxivat 2008-03-12 a Wayback Machine.
* http://www.historicbrass.org/Portals/0/Documents/Journal/2008/HBSJ_2008_JL01_004_Proksch_4349.pdf Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* François Georges Auguste DAUVERNÉ Arxivat 2011-02-03 a Wayback Machine.
# Irvineia orientalis

Irvineia orientalis és una espècie de peix de la família dels esquilbèids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 50,2 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous no són protegits pels pares.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: rius Juba i Uebi Shebeli (Somàlia).

## Referències

* ↑ Trewavas E., 1943. New schilbeid fishes from the Gold Coast, with a synopsis of the African genera. Proceedings of the Zoological Society of London. (Ser. B) v. 113 (pt 3). 164-171.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ De Vos, L., 1986. Schilbeidae. p. 36-53. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Campbell, K., C. Coe i M. Saunders, 1986. A survey of fishes of the Tana River at Koba and a checklist of fishes of the Tana River. p. 175-188. A: M. Coe and N.M. Collins (eds.) Kora. An ecological inventory of the Kora National Reserve, Kenya. Royal Geographical Society, Londres, 380 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* De Vos, L., 1992. Schilbeidae. p. 432-449. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Tom 2. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tweddle, D., D.S.C. Lewis i N.G. Willoughby, 1979. The nature of the barrier separating the Lake Malawi and Zambezi fish faunas. Ichthyol. Bull. Rhodes Univ. 39:1-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Manuel Aroca

Manuel Aroca (Madrid, 1854 - [...?]) fou un violinista espanyol. Va ser un dels alumnes més avantatjats de Jesús de Monasterio, que fou primer violí del Teatre Reial de Madrid i de la Societat de Concerts de la capital espanyola. També va dirigir l'orquestra d'alguns teatres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 335 (ISBN 84-239-4506-5)
# Niló

El niló (de la marca comercial registrada: nylon®) és un polímer artificial que pertany al grup de les poliamides. Es genera formalment per policondensació d'un diàcid amb una diamina. La quantitat d'àtoms de carboni a les cadenes de l'amina i de l'àcid es pot indicar rere les inicials de poliamida. El més conegut, el PA6.6 és per tant el producte formal de l'àcid butandicarboxílic (àcid adipínic) i l'hexametilendiamina.
Per raons pràctiques no s'utilitza l'àcid i l'amina, sinó solucions de l'amina i del clorur del diàcid. Entre les dues capes es forma el polímer que pot ser expandit (tibat) per a obtenir el fil de niló.
Un polímer semblant és el perló que es forma per l'obertura i posterior polimerització d'una lactama, generalment la caprolactama. La diferència resideix en què en el niló les cadenes estan formades per polímers de la fórmula de general (..-NH-C(=O)-(CH₂)$_n$-C(=O)-NH-(CH₂)$_m$-...) mentre que en el perló les cadenes tenen la seqüència (..-NH-C(=O)-(CH₂)$_n$-NH-C(=O)-(CH₂)$_n$-...).
El descobridor del niló fou Wallace Hume Carothers. A la mort d'aquest l'empresa DuPont conservà la patent. Els Laboratoris DuPont, el 1938, produïren aquesta fibra sintètica forta i elàstica, que substituiria en part la seda i el raió.
El niló és una fibra tèxtil elàstica i resistent, no és atacada per les arnes, no requereix planxat i s'utilitza en la confecció de mitges, teixits, teles de punt i sedals. El niló moldejat s'utilitza com a material dur en la fabricació de diversos estris, com mànecs de raspalls, pintes, etc.
Amb aquest invent es va revolucionar l'any 1938 el mercat de les mitges, amb la fabricació de les mitges de niló, però aviat es feren molt difícils d'aconseguir, atès que amb l'esclat de la Segona Guerra Mundial, va esdevenir necessari per fer material de guerra, com ara cordes i paracaigudes. Per aquest fet les primeres partides arribaren a Europa l'any 1945.

## Referències

* 1 2 Duran, Xavier «El niló». Sàpiens [Barcelona], núm. 101, 3-2011, p. 22. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.112. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
# François Dunkler

François Dunkler júnior (Namur, 1816 - 1878) fou director de la banda del regiment de granaders i caçadors de La Haia, que elevà a un grau de perfecció extraordinària. Feu nombrosos arranjaments per a banda de música de les obres de Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven, Richard Wagner, Robert Schumann i altres, que li valgueren fama universal.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 18, 2a part pàg. 2501, Franz Dunkler, ISBN 84-239-4581-2
# Mesquita Penjant

La Mesquita Penjant és una mesquita a la ciutat d'el Faium, a la governació homònima, a Egipte.
Està damunt de cinc arcades que contenen pintures. Fou construïda el 1375 pel príncep Sulayman ibn Muhàmmad, i té dues escales que porten a la porta principal, decorades amb inscripcions coràniques.
Si bé ha patit diverses reconstruccions, manté el cobriment original de blocs de pedra calcària, amb les seves finestres de reixa de ferro.

## Referències

* 1 2 3 R. Neil Hewison. The Fayoum: History and Guide. American Univ in Cairo Press, 2008, p. 43–44. ISBN 978-977-416-206-0.
# Peckoltia vermiculata

Peckoltia vermiculata és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Miranda Ribeiro A. de 1912. Loricariidae, Callichthyidae, Doradidae e Trichomycteridae. A Commissão de Linhas Telegraphicas Estrategicas de Matto-Grosso ao Amazonas. Matto-Grosso Annexo núm. 5. 1-31.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Armbruster, J.W. 2008. The genus Peckoltia with the description of two new species and a reanalysis of the phylogeny of the genera of the Hypostominae (Siluriformes: Loricariidae). Zootaxa, 1822: 1–76.
* Axelrod, Herbert, R. (1996). Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Manuel Duran i Ventosa

Manuel Duran i Ventosa (Barcelona 1862 - 1909) fou un metge barceloní.
Fill de Manuel Duran i Bas i germà del polític i advocat Lluís Duran i Ventosa, realitzà una important tasca en el camp de la investigació científica.

## Referències

* ↑ (Mendoza, 1995), núm. 62

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg MNAC). ISBN 84-8043-009-5.
# Jean-Delphin Alard

Jean-Delphin Alard (Baiona, Pirineus Atlàntics, 8 de març de 1815 - París, Illa de França, 22 de febrer de 1888) fou un cèlebre violinista francès.
Estudià en el Conservatori de París des de 1826 a 1830, per aquest temps fundà amb Auguste Franchomme i Charles Hallé una societat de música di camera, i després en fou professor, tenint entre els seus alumnes a Jean Becker, Jules Armingaud i Adolf Pollitzer, ensems compongué cinc llibres d'estudi, un Mètode de violí, duets, concerts, simfonies, fantasies, etc., sent molt notable la Simfonia per a dos violins, executada en el concurs de 1855. El 1850 fou condecorat amb la creu de la Legió d'Honor. La seva música, de gust clàssic, és molt selecta i expressiva.

## Vegeu també

* Stradivarius El Messies

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm, 9, pàg. 32 (ISBN 84-239-4504-9)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 1110 (ISBN 84-239-4524-3)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 1413 (ISBN 84-239-4507-3)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 295 (ISBN 84-239-4506-5)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 46, pàg. 173 (ISBN 84-239-4546-4)
# Plaça de la Constitució (Vilafranca del Penedès)

La Plaça de la Constitució és una plaça de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una plaça lineal d'origen gòtic porticada per dos costats. Les cases són generalment de planta baixa i tres pisos (algunes, com les dels números 1, 3 i 35, tenen els pòrtics més alts, la qual cosa permet entresòls amb obertures exteriors). En general, però, els baixos són reduïts. Els pisos carreguen sobre pilastres, que formen els porxos.
L'arquitectura respon al llenguatge de l'eclecticisme (casa núm. 1, 1887, plànols de Josep Inglada; casa núm.3 i casa núm.35), modernisme (botiga de Cal Garriga, a la planta baixa del núm.3; casa núm.3; casa núm.26, 1907, plànols de Santiago Güell; cases núm.9 i núm.22) i noucentisme, amb constants elements d'arquitectura popular.

## Història

La Plaça de la Constitució, anomenada popularment "les Voltes", presenta una cronologia amb constants modificacions i reformes. És d'origen gòtic. El 1878 es va procedir a l'alineació de les façanes de la casa núm.2 del carrer de la Cort i les núm.1, 3, 5 i 7 de la Plaça de la Constitució. El projecte, datat del 30 de gener de 1878, va ser realitzat per Josep Inglada, mestre d'obres, i consistia en la construcció de pòrtics i l'alineació de les façanes internes amb les de la resta de cases. Es conserva a l'arxiu municipal de Vilafranca.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça de la Constitució». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# François Schubert

François Schubert nascut Franz Anton Schubert (Dresden, 22 de juliol de 1808 - 12 d'abril de 1878) fou un violinista i compositor alemany del Romanticisme. Fou deixeble de L. Hasse i després d'A. Lafont a París. El 1837 ocupà la plaça de violí sol i director suplent de la Capella Reial a Dresden, primer com auxiliar i després com executiu, jubilant-se el 1873. Entre les seves composicions hi figuren estudis per a violí; una fantasia per a violí i orquestra; un duo per a violí i piano; Concertante per a violí i violoncel. Entre els seus alumnes tingué a la princesa Amàlia de Saxònia.
El 12 de juliol de 1837 Schubert es casà amb la soprano Maschinka Schneider, el matrimoni tingué una filla; la futura actriu Georgine Schubert.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1169 ISBN 84 239-4554-5
# Isbrueckerichthys calvus

Isbrueckerichthys calvus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tibagi (Brasil).

## Referències

* ↑ Derijst E., 1996. Note on the type species of the mailed catfish genus Pareiorhaphis Miranda-Ribeiro, 1918 (Pisces: Siluriformes: Loricariidae), with the introduction of Isbrueckerichthys nom. nov. Aquarium Wereld v. 49 (núm. 3). 62-64.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jerep, F.C., Shibatta, O.A., Pereira, E.H.L. & Oyakawa, O.T. 2006. Two new species of Isbrueckerichthys Derijst, 1996 (Siluriformes: Loricariidae) from the rio Paranapanema basin, Brazil. Zootaxa, 1372: 53–68.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pectínids

Els pectínids (Pectinidae), coneguts popularment com a petxines, són una família de mol·luscs bivalves, emparentats de prop amb les cloïsses i les ostres. Viuen en aigües profundes en la major part dels mars, sobre bancs de sorra neta i ferma a prop de la costa, fins a 100 m de profunditat. Són hermafrodites, i maduren primer les gònades masculines.

## Característiques

La valva és ondulada, i la inferior és més gran que la superior que és gairebé plana. Les ondulacions irradien des del vèrtex de cada valva, fent un dibuix similar a un ventall. Les seves vores són esmolades i ondulades. Les valves estan formades bàsicament de carbonat càlcic i tenen tres capes; la capa interna o nacarada, la capa intermèdia o brillant que representa la pràctica totalitat de la petxina, i la capa externa o periostrac, una capa aspra que els exemplars més vells solen perdre a causa de l'abrasió o el desgast.

## Simbolisme

Les conquilles dels mol·luscs han estat des de símbols mitològics o religiosos, com identificador dels pelegrins, fins a objectes de comerç o material per guarniments o instruments sonors. La petxina comuna (Pecten jacobaeus) és el símbol del pelegrí] en el Camí de Santiago. La raó és que, en ser típic de les costes de Santiago, antigament els pelegrins ho portaven als seus llocs d'origen com prova que havien arribat fins al final del viatge.

## Referències

* ↑ Ballesteros Vázquez, Manuel; Navarrete Martínez, Aroa «Avaluació de poliquets d'interés comercial a la Costa del Maresme». Informe Técnic. Departament Biologia Evolutiva, Ecologia i Ciències Ambientals. Facultat de Biologia. Universitat de Barcelona.
* ↑ Shumway, Sandra E.; Parsons, G. Jay. Scallops: Biology, Ecology and Aquaculture (en anglès). Elsevier, 2011-09-22. ISBN 978-0-08-048077-0.
* ↑ «Biología básica de los bivalvos: taxonomía, anatomía y ciclo vital» (en castellà). FAO. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ Martinell Callicó, Jordi «Petxines i cargols. La malacologia a les terres de Girona» (PDF). Revista de Girona, núm. 243, 8-2007, pàg. 51.
* ↑ Bosch, Josep; Estrada, Alícia «L’aprofitament de recursos faunístics aquàtics, marins i litorals durant el Neolític a Gavà (Baix Llobregat)». Museu de Gavà. Laboratori d'Arqueozoologia Universitat Autònoma de Barcelona.

## Bibliografia

* Gosling, Elizabeth. Bivalve Molluscs: Biology, Ecology and Culture (en anglès). John Wiley & Sons, 2008-04-15. ISBN 978-1-4051-4757-6.
# Manuel Fernández Grajal

Manuel Fernández Grajal (Madrid, 5 de juny de 1838 - idem. 6 de febrer de 1920) fou un músic espanyol.
Va fer els seus estudis al Conservatori de la seva ciutat natal, on durant molts anys va exercir el professorat com a titular d'una catedra de solfeig, i posteriorment de piano.
El seu germà Tomás, mort alguns anys abans (1914) i també pertanyent al claustre del dit establiment docent (classe de composició), fou així mateix un músic distingit, escrivint obres didàctiques, de concert i juntament amb el seu germà van compondre les òperes Una venganza i El Viejo Telémaco'', òpera bufa; ambdues gaudiren de força acceptació.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 812. (ISBN 84-239-4523-5)
# Jean-Frédéric Edelmann

Jean-Frédéric Edelmann (Estrasburg, Alsàcia, 1740 - París, 17 de juliol de 1794) fou un compositor francès. Era pare del pianista compositor que portava el seu mateix nom Jean-Frédéric.
Primerament es donà conèixer com a pianista, publicant diverses sonates per aquell instrument, a les que seguiren en el concert esperitual l'oratori Esther i la cantata La bergere lyrique. A l'Òpera de París el 1782 Le Feu, òpera en un acte, i Ariane dans l'ile de Naxos, també en un acte, que aconseguí un gran èxit, i que, sens dubte, és la seva millor obra. També és autor del ball espectacle Diane et l'Amour, estrenat el 1802.
Durant la Revolució tornà a Estrasburg, on prengué par en els esdeveniments d'aquell temps, pel que el tribunal revolucionari de París el cridà a la seva presència, el jutjà i el condemnà a mort, sent executat l'endemà junt amb un dels seus germans, el qual era comissionista d'instruments de música, establert a Estrasburg. Entre els seus alumnes va tenir en Méhul.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 19, pàg. 51 (ISBN 84-239-4519-7)

## Enllaços externs

* Biografia (francès)
# Plouen Catximbes

Plouen Catximbes, o simplement Plouen és un grup de rock nascut a Manresa l'any 2002.

## Discografia

* [Propaganda Pel Fet, 2008] Telescopi. 2n LP, amb 12 temes
* [Propaganda Pel Fet, 2006] Plouen Catximbes. Primer llarga durada del grup bagenc.
* [Propaganda Pel Fet, 2004] Es veu pluja des de dins. La banda va editar el seu primer treball el juny del 2004. EP amb 6 temes.

## Referències

* ↑ Castillón, Xavier «Sense catximbres ni vents». Presència [Barcelona], núm. 2021, 19-11-2010, p. 71. GI-143-1965.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Plouen Catximbes Arxivat 2019-11-01 a Wayback Machine.
* MySpace de Plouen Catximbes