OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu Fundació Francisco Godia

El Museu Fundació Francisco Godia va ser una galeria d'art fundada el 1999 per Liliana Godia, filla del pilot de Fórmula 1 i col·leccionista Francesc Godia i Sales (1921-1990).

## Història

L'exposició pública de la col·lecció es va inaugurar el dia 1 de desembre del 1999 en un pis principal del carrer de València de Barcelona. Durant uns anys, hi van tenir lloc conferències i tallers, així com exposicions temporals d'altres col·leccions privades.
L'any 2008, la fundació es va traslladar a la casa Garriga Nogués (Diputació, 250), obra de l'arquitecte Enric Sagnier. Al Museu s'han fet exposicions itinerants, com ara del pintor Zeng Fanzhi (2009).
Després de quinze anys d'exposició pública, el 2015 la col·lecció va tornar al seu caràcter privat inicial, i l'edifici passà a ser llogat a la Fundació Mapfre.

## Col·lecció

És una de les més importants col·leccions privades de l'estat espanyol i para especial atenció a l'art de l'edat mitjana, així com al segles xix i xx català. S'hi troben representats artistes de la talla de Jaume Huguet, Lluís Borrassà, Llorenç Saragossà, Berruguete, Zurbarán, Joaquín Sorolla, Casas, Rusiñol, Mir, Nonell i Miró, entre molts d'altres. La col·lecció permanent mostrava unes 250 peces de les més de 1.000 que formaven la col·lecció privada.

### Obres representatives

* Santa Maria Magdalena, pintura sobre taula de Jaume Huguet
* Verge de la llet (ca. 1363-1374) obra originalment procedent de l'Ermita de Santa Caterina indistintament atribuïda a Llorenç Saragossa o Francesc Serra II
* Pietat (h. 1500), talla en fusta policromada d'Alejo de Vahía
* La Sagrada Familia (h. 1500), de Pedro Berruguete
* San Josep amb el nen, de Francisco de Zurbarán
* La Batalla de Sant Quintí, de Luca Giordano
* Correguda de toros a Ronda (h. 1927), de José Gutiérrez Solana.
* Gitana, d'Isidre Nonell
* A l'hipòdrom, de Ramon Casas
* Rosa en el taller (1931), rara pintura de l'escultor Manolo Hugué
* Concetto spaziale, attese (1968), de Lucio Fontana
Altres autors representats a la col·lecció són Maria Blanchard, Julio González, Joan Ponç, Antoni Tàpies o Magritte.
La col·lecció de ceràmica amb obres de ceràmica de Manises i Paterna és una de les més importants a nivell nacional.

## Referències

* ↑ Oliver, Conxita «Fundació Francisco Godia_Nou Espai». Bonart [Girona], núm. 113, 3-2009, p.48-49. ISSN: 1885-4389.
* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 19. ISBN 84-393-5437-1.
* ↑ EFE / BARCELONA «Cierra la Fundación Francisco Godia» (en castellà). El Periódico de Catalunya, 02-04-2015 [Consulta: 29 novembre 2015].
* ↑ Calpena, Enric «Del romànica la Maserati». Sàpiens [Barcelona], núm. 76, 2-2009, p. 62. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Hurtado, Joana «Un 10 en Art». Time Out Cultura [Barcelona], núm. 006, 02-01-2011, p. 70-77. ISSN 2014-010X.
* ↑ Avellí Casademont, Teresa «Joan Torras i els retaulers i dauradors actius al bisbat de Girona durant la primera meitat del segle xvii». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, Vol.: 50, 2009, p. 215 [Consulta: 29 novembre 2015].
# Eothenomys miletus

Eothenomys miletus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la Xina (Hubei, Sichuan i Yunnan). El seu hàbitat natural són els boscos montans. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, miletus, significa ‘llana finíssima’ en llatí.

## Referències

* ↑ Smith, A. T.; Johnston, C. H. Eothenomys miletus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 10 juny 2016.
* ↑ Entrada «Eothenomys» d'Animalia (en anglès).
# Quartet de corda núm. 15 (Weinberg)

El Quartet de corda núm. 15, op. 124, va ser compost per Mieczysław Weinberg el 1979. El va dedicar als components del futur Quartet Moscou.

## Origen i context

Tot i que quan Weinberg va compondre el Quinzè Quartet s'apropava als seixanta anys, aquest seria el més experimental de tots els compostos fins aleshores. L'estructura no segueix cap esquema, amb nou moviments que no porten cap títol, només amb la consigna de la marca del metrònom.

## Anàlisi musical

L'obra es caracteritza per la seva brevetat i concisió, amb la majoria dels seus moviments que no superen els quatre minuts de durada, i alguns fins i tot molt més breus. És difícil veure-hi cap paral·lelisme amb els tradicionals de quatre moviments, si bé els cinc darrers serien intents d'un finale, després de dos moviments en forma de preludi i dos que fan de scherzo i un de lent. Com passa sovint a les obres posteriors de Weinberg, la frontera entre l'abstracte i el programàtic és difosa, ja que el vuitè moviment és en gran part un escenari de la coda de veu infantil del moviment No més Hiroshima del seu Rèquiem.
En aquest període posterior a la mort de Xostakóvitx, és com si Weinberg entrés en un diàleg privat amb l'enigmàtic món dels quartets tardans del seu mentor. Alhora amplia el seu recurs de textures i gestos, prenent com a models, Bartók i la Nova escola polonesa i sobretot de Schnittke.

## Referències

* ↑ Elphick, D. Music behind the Iron Curtain: Weinberg and his Polish Contemporaries. Cambridge University Press, 2019, p. 9. ISBN 978-1-108-49367-3 [Consulta: 25 gener 2022].
* 1 2 Viana, Juan Manuel «La isla del tesoro camerístico: los cuartetos de Weinberg» (pdf) (en castellà). Scherzo, 357, 12-2019, pàg. 76-78 [Consulta: 27 gener 2022].
* 1 2 2010, p. 140.
* ↑ Wilkinson, Michael. «Ressenya del disc» (en anglès). Musicweb. [Consulta: 25 gener 2022].

## Bibliografia

* Fanning, David. Mieczysław Weinberg. In Search of Freedom (en anglès). Segona. Hofheim: Wolke Verlag, 2019. ISBN 978-3-95593-050-9.
# Lluís Claret i Serra

Lluís Claret i Serra (Andorra la Vella, 10 de març de 1951) és un violoncel·lista andorrà, fill de l'empresari i polític Andreu Claret i Casadessús, i la Maria Serra. És germà del violinista Gerard Claret i Serra, del periodista Andreu Claret i Serra i del defensor de la cultura catalana a França Joan Claret i Solé. Pau Casals i Defilló, íntim amic del seu pare, fou el seu padrí.
Fill d'una família d'exiliats catalans, s'inicià al món de la música a l'Escola de Música del mestre Isidre Marva Palau, una filial del Conservatori del Liceu, situada a La Seu d'Urgell. Va estudiar violoncel amb Enric Casals i Defilló, Sants Sagrera, Josep Trotta, Radu Aldulescu, Bernhard Greenhouse, Eva Janzer i György Sebok i va ser un dels fundadors del Quartet Ciutat de Barcelona. Debutà al Palau de la Música Catalana l'any 1968, juntament amb el seu germà, de la mà d'Antoni Ros Marbà. El 1972 debutà com a solista amb el Concert per a violoncel i orquestra. És membre fundador de l'Escola de Música de Barcelona, on desenvolupa una activitat pedagògica.Ha estat professor del Conservatori d'Andorra, de Barcelona, de Bolonya i de Toulouse.
El 1993 va enregistrar per a Auvidis Valois la integral de les suites de Bach per a violoncel sol, que posteriorment va interpretar al Teatre Nacional de Catalunya el 1997. El 1996 va estrenar a Barcelona Elegía, de Joan Guinjoan. El 2007 va fundar el Berlín Trio amb la violinista Christiane Edinger i el pianista Klaus Hellwig.

## Reconeixements

Ha guanyat el premi Beethoven del Concurs Internacional Gaspar Cassadó (a Florència el 1973) i els primers premis dels concursos internacionals de Bolonya (1975), Pau Casals de Barcelona (1976) i Mstislav Rostropovič de La Rochelle (1977). També ha estat solista convidat a les orquestres National Symphony Orchestra, Orquestra Filharmònica de Moscou, English Chamber Orchestra o l'Hungaria Philharmonia, entre d'altres. També va rebre la Creu de Sant Jordi el 1996.

## Referències

* ↑ «Els intèrprets catalans». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: abril 2013].
* 1 2 3 4 5 Sancliment, Martí «Lluís Claret: “El violoncel és la meva veu”». Núvol.cat, 25-06-2014 [Consulta: 26 juny 2014].
* ↑ VALLRIBERA MIR, Manuel «Pere Vallribera i el triangle musical Andorra-Barcelona-Prada». Portella. Andorra, lletres, arts, núm. 6, Primavera 2013, pàg. 40-41.
* ↑ «Festivals de Meritxell». Informacions, 20-09-1981, pàg. [53-54].
* 1 2 «Lluís i Gerard Claret 50 anys de carrera artística». Arxius Lluís i Gerard Claret. [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ VALLS, Àlvar. Diccionari enciclopèdic d'Andorra. Andorra: Fundació Crèdit Andorrà, 2006, p. 117. ISBN 978-99920-1-629-9.

## Enllaços externs

* Web oficial de Lluís Claret. [Consulta: 14 de desembre de 2021]
* Els violoncels de Lluís Claret. Reportatge emès al programa 'El taller del lutier' de Catalunya Música (2017) [Consulta: 13 de juliol del 2018]
# Orthochromis kasuluensis

Orthochromis kasuluensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: oest de Tanzània.

## Referències

* ↑ Greenwood, P. H. 1954. On two species of cichlid fishes from the Malagarazi River (Tanganyika), with notes on the pharyngeal apophysis in species of the Haplochromis group. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 7 (núm. 78): 401-414.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Orthochromis kasuluensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* De Vos, L. & L. Seegers 1998: Seven new Orthochromis species (Teleostei: Cichlidae) from the Malagarasi, Luiche and Rugufu basins (Lake Tanganyika drainage), with notes on their reproductive biology. Ichthyological Exploration of Freshwaters, 9(4): 371-420.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Greenwood, P. H. & S. O. Kullander. 1994. A taxonomic review and redescription of Tilapia polyacanthus and Tilapia stormsi (Teleostei: Cichlidae), with descriptions of two new Schwetzochromis species from the upper Zaïre River drainage. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 5 (núm. 2): 161-180.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB.NET
# Fernando Álvarez de Miranda y Torres

Fernando Álvarez de Miranda y Torres (Santander, Cantàbria 1924 - Madrid, 7 de maig de 2016) va ser un polític i professor universitari espanyol que fou President del Congrés dels Diputats en el primer govern de la UCD.

## Biografia

Va néixer el 14 de gener de 1924 a la ciutat de Santander. Va estudiar dret a la Universitat de Saragossa, finalitzant-la a la Universitat de Madrid l'any 1948. Interessat en la docència fou professor de dret processal a la Universitat Complutense de Madrid.

## Activitat política

D'ideologia democristiana i monàrquica, va ser deportat a Fuerteventura pel règim franquista després d'assistir al Congrés del Moviment Europeu a Múnic (el denominat despectivament per la dictadura Contuberni de Múnic) l'any 1962. Membre del Consell Personal de Joan de Borbó des de 1964, fou també militant de Izquierda Democrática.
Durant la Transició espanyola va fundar Izquierda Democrática Cristiana, com a escissió d'Izquierda Democràtica i s'integrà en el Partit Popular Demòcrata Cristià que com a Partit Demòcrata Cristià es va unir, per la seva banda, a la Unió de Centre Democràtic (UCD), amb la qual fou escollit diputat al Congrés per la província de Palència. En l'obertura de la Legislatura Constituient l'any 1977 fou nomenat President del Congrés dels Diputats, càrrec que va ocupar fins al març de 1979. Reescollit diputat en les eleccions generals de 1979, fou vocal de la Diputació Permanent, de Justícia, Assumptes Exteriors i del Defensor del Poble.
L'any 1986 fou nomenat ambaixador al Salvador pel govern socialista, càrrec que va desenvolupar fins al 1989. Posteriorment entre 1994 i 1999 fou nomenat Defensor del Poble.

## Referències

* ↑ «Fallece Fernando Álvarez de Miranda, expresidente del Congreso de los Diputados» (en castellà). La Vanguardia, 08-05-2016. [Consulta: 8 maig 2016].
* ↑ Cortes Generales «Nombramiento por el Congreso de los Diputados y el Senado, acreditado por los Presidentes de ambas Cámaras, de don Fernando Alvarez de Miranda y Torres para el cargo de Defensor del Pueblo». Boletín Oficial del Estado Plantilla:Sin cursiva. Agencia Estatal Boletín Oficial del Estado.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Fernando Álvarez de Miranda al Congrés dels Diputats
* (castellà) Biografia de Fernando Álvarez de Miranda
# Baiomys musculus

Baiomys musculus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds de fins a 2.000 msnm a El Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic i Nicaragua. Es tracta d'un animal diürn que s'alimenta d'insectes, llavors i les parts verdes de les plantes. Els seus hàbitats naturals són els boscos caducifolis tropicals, els matollars secs, els herbassars, les dunes costaneres, els camps de pastura i els camps de conreu. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, musculus, significa ‘ratolinet’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I. Baiomys musculus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29 juny 2016.
* ↑ Entrada «Baiomys» d'Animalia (en anglès).
# Orthochromis uvinzae

Orthochromis uvinzae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Tanzània.

## Referències

* 1 2 «Orthochromis uvinzae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* De Vos, L. & L. Seegers 1998: Seven new Orthochromis species (Teleostei: Cichlidae) from the Malagarasi, Luiche and Rugufu basins (Lake Tanganyika drainage), with notes on their reproductive biology. Ichthyological Exploration of Freshwaters, 9(4): 371-420.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Greenwood, P. H. & S. O. Kullander. 1994. A taxonomic review and redescription of Tilapia polyacanthus and Tilapia stormsi (Teleostei: Cichlidae), with descriptions of two new Schwetzochromis species from the upper Zaïre River drainage. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 5 (núm. 2): 161-180.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB.NET
# Hyphessobrycon condotensis

Hyphessobrycon condotensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Condoto i San Juan.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bull. Mus. Comp. Zool. v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Regan, C. T. 1913. The fishes of the San Juan River, Colombia. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 12 (núm. 71): 462-473.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Quartet de corda núm. 2 (Langgaard)

El Quartet de corda núm. 2 en re menor, Bortkørende Tog (El tren desapareixent), BVN 145, va ser escrit per Rued Langgaard entre el gener i el febrer de 1918 i es va interpretar per primera vegada a la Reial Acadèmia Danesa de Música el 1919. El 1931 el va revisar.

## Moviments

* I. Bortdragende Stormskyer (Tempestes que es retiren): Allegro focoso - Allegro ma non troppo - Allegro focoso - Agitato - Piii mosso - Poco lento - Allegro ma non troppo - Allegro focoso - Grave - Poco a poco adagio.
* II. Bortkørende Tog (Passa el tren): Poco moderato - Presto - Poco moderato - Presto impetuoso.2:18
* III. Skumrende Landskab (Paisatge al crepuscle): Andante pastorale - Con poco moto - Fiero alla zingaresa - Andante pastorale - Con poco moto - Andante

## Origen i context

Va formar part de quatre concerts en els quals Langgaard va presentar una selecció de les seves cançons i música de cambra. Un crític va escriure sobre el segon moviment del Segon Quartet que «s'estava apropant a l'abús de la música». El Quartet es va interpretar quatre vegades en vida de Langgaard i són poques les obres de cambra que es van interpretar tan sovint com aquesta.
El segon moviment evoca el maquinisme musical de l'entreguerres amb la representació d'un tren de vapor avançant sobre els raïls. Cinc anys després l'imitaria el famós Pacific 231 de Honegger. En canvi, Hans Christian Lumbye, l'Strauss del Nord, el va precedir amb el galop El ferrocarril de vapor.

## Recepció

L'estil atrevit i agressiu de l'obra no va ser ben acollit entre els crítics musicals, però va deixar una empremta destacada en els ambients de música avantguardista. Això es va confirmar amb una nova interpretació l'any 1922 a la Societat de Joves Compositors, una institució que fomentava l'interès per la música contemporània. Posteriorment, Langgaard va realitzar una lleugera revisió de l'obra el 1931, i aquesta versió revisada va ser interpretada per ràdio el 1938 pel Quartet Gerhard Rafn.

## Referències

* 1 2 Nielsen, Bendt Viinholt. «Strygekvartet nr. 2». Fundació Langgaard. [Consulta: 18 novembre 2024].
* 1 2 Nielsen, Bendt Viinholt. «Langgaard: String Quartets, Vol. 1». Dacapo Records. [Consulta: 18 novembre 2024].
# Neotoma

Neotoma és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. El seu registre fòssil es remunta fins al Miocè superior, amb formes com ara N. minutus i N. sawrockensis. Les espècies N. anthonyi, N. bunkeri i N. martinensis s'extingiren en temps més recents. L'àmbit de distribució d'aquest grup s'estén des del nord-oest del Canadà fins a Nicaragua. Segons l'espècie, tenen una llargada de cap a gropa de 150–230 mm, una cua de 75–240 mm i un pes de 199–450 g. El nom genèric Neotoma significa ‘tall nou’ en llatí.

## Taxonomia

Aquest gèneres està dividit en 3 subgèneres, que inclouen 19 espècies vivents.
* Subgènere Neotoma
** Neotoma albigula
** Neotoma angustapalata
** Neotoma bryanti
** Neotoma chrysomelas
** Neotoma devia
** Neotoma floridana
** Neotoma fuscipes
** Neotoma goldmani
** Rata traginera del desert (N. lepida)
** Neotoma leucodon
** Neotoma macrotis
** Neotoma magister
** Rata traginera mexicana (N. mexicana)
** Neotoma micropus
** Neotoma nelsoni
** Neotoma palatina
** Neotoma stephensi
* Subgènere Teanopus
** Neotoma phenax
* Subgènere Teonoma
** Rata traginera americana (N. cinerea)

## Referències

* 1 2 Entrada «Neotoma» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Neotoma» d'Animalia (en anglès).
# Orthopristis forbesi

Orthopristis forbesi és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 30,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical que viu entre 3 i 30 m de fondària (normalment, entre 3 i 12).

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental: és un endemisme de les illes Galápagos.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Girard, C. F., 1858. Notes upon various new genera and new species of fishes, in the museum of the Smithsonian Institution, and collected in connection with the United States and Mexican boundary survey: Major William Emory, Commissioner. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 10: 167-171.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1897. Descriptions of twenty-two new species of fishes collected by the steamer Albatross, of the United States Fish Commission. Proceedings of the United States National Museum v. 19 (núm. 1115): 437-457, Pls. 49-55.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Humann, P. i N. Deloach, 1993. Reef fish identification. Galápagos. New World Publications, Inc., Florida. 267 p.
* ↑ Humann, P. i N. Deloach, 1993.
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.
* ↑ Grove, J.S. i R.J. Lavenberg, 1997. The fishes of the Galápagos Islands. Stanford University Press, Stanford, 863 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB