OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sperata aorella

Sperata aorella és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J., Jr. i K. E. Runge, 1999: Revision of the South Asian bagrid catfish genus Sperata, with the description of a new species from Myanmar. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 51 (núm. 10): 397-424.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sabanejewia bulgarica

Sabanejewia bulgarica és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat entre 5 °C - 20 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Danubi.

## Referències

* ↑ Vladykov V. D. 1929. Sur un nouveau genre de Cobitides: Sabanejewia. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 2) v. 1 (núm. 1). 85-90.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Sabanejewia bulgarica». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Economidis, P. S. i T. T. Nalbant 1996: A study of the loaches of the genera Cobitis and Sabanejewia (Pisces, Cobitidae) of Greece, with description of six new taxa. Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 36: 295-347.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Ludwig, A., J. Bohlen, C. Wolter i C. Pitra 2001: Phylogenetic relationships and historial biogeography of spined loaches (Cobitidae, Cobitis and Sabanejewia) as indicated by variability of mitochondrial DNA. Zoological Journal of the Linnean Society v. 131: 381-392.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vladykov, V. D. 1929: Sur un nouveau genre de Cobitides: Sabanejewia. Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle (Série 2) v. 1 (núm. 1): 85-90.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Labeobarbus platydorsus

Labeobarbus platydorsus és una espècie de peix pertanyent a la família dels ciprínids.

## Descripció

* Fa 63,5 cm de llargària màxima.

## Alimentació

Els exemplars de menys de 15 cm de llargària mengen principalment larves d'insectes i, a mesura que augmenten de grandària, afegeixen mol·luscs i matèria vegetal a llur dieta. Quan assoleixen mides de més de 25 cm, els peixos són el seu aliment principal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical (13°N-11°N).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és un endemisme del llac Tana (Etiòpia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rüppell, W. P. E. S., 1835. Neuer Nachtrag von Beschreibungen und Abbildungen neuer Fische, im Nil entdeckt. Museum Senckenbergianum: Abhandlungen aus dem Gebiete der beschreibenden Naturgeschichte, van Mitgliedern der Senckenbergischen Naturforschenden Gesellschaft in Frankfurt, Main Frankfort. v. 2 (núm. 1): 1-28, Pls. 1-3.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Nagelkerke, L.A.J. i F.A. Sibbing, 1997. A revision of the large barbs (Barbus spp., Cyprinidae, Teleostei) of Lake Tana, Ethiopia, with a description of seven new species. p. 105-170. A: L.A.J. Nagelkerke (ed.). The barbs of Lake Tana, Ethiopia: morphological diversity and its implications for taxonomy, trophic resource partititioning and fisheries. Wageningen University, els Països Baixos.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Getahun, A., 2007. An overview of the diversity and conservation status of the Ethiopian freshwater fauna. J. Afrotrop. Zool. Special Issue:87-96.
* ↑ Nagelkerke, L.A.J. i F.A. Sibbing, 1998. The Barbus intermedius species flock of Lake Tana (Ethiopia). I. The ecological and evolutionary significance of morphological diversity. Ital. J. Zool. 65:3-7.
* ↑ Nagelkerke, L.A.J. i F.A. Sibbing, 2000. The large barbs (Barbus spp., Cyprinidae, Teleostei) of Lake Tana (Ethiopia), with a description of a new species, Barbus osseensis. Neth. J. Zool. 50(2):179-214.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* De Graaf, M., E.D. Nentwich, J.W.M. Osse i F.A. Sibbing, 2005. Lacustrine spawning: is this a new reproductive strategy among 'large' African cyprinid fishes? J. Fish Biol. 66(5):1214-1236.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Saccodon terminalis

Saccodon terminalis és una espècie de peix de la família dels parodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Daule (Equador).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Pavanelli, C.S., 2003. Parodontidae (Parodontids). p. 46-50. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Pavanelli, C.S., 1999. Revisão taxonômica da Família Parodontidae (Ostariophysi: Characiformes). Universidade Federal de São Carlos, Brasil, 332p. Tesi doctoral.
* Roberts, T. R., 1974: Osteology and classification of the noetropical characoid fishes of the families Hemiodontidae (including Anodontinae) and Parodontidae. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 146 (núm. 9): 411-472, Pl. 1.
* Scharcansky, A. i C. A. S. Lucena, 2008: Phylogenetic assessment of ultrastructural and histological characters of teeth in the Anostomoidea, Hemiodontidae and Parodontidae (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes). Zootaxa Núm. 1948: 36-56.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Llistonar

Un llistonar és un prat sec on predomina el llistó (Brachypodium retusum), una espècie perenne de fulles dures. Fora de la verdor primaveral, tenen un aspecte més aviat grogós.
El llistonar acostuma a estar present a terrenys en pendents de solana més aviat secs i assolellats, la sequedat tant pot ser per l'escassedat de precipitacions o perquè el sòl és poc profund (sòl prim) o pedregós. També apareix en grans extensions en la primera etapa de successió vegetal després d'un incendi.
Els llistonars es troben, dispersos, a la major part dels Països Catalans. Des del punt de vista medioambiental els llistonars són molt importants, ja que retenen molt bé la terra en uns indrets amb gran risc d'erosió.
Sovint en terrenys més profunds s'hi fa una altra espècie del mateix gènere (Brachypodium) el fenàs de marge formant un fenassar, que és una mica menys sec.
El llistonar típic en terreny pedregós calcari correspon a l'associació vegetal Phlomido-Brachypodietum retusi (llistonar amb salvió blener, Phlomis lychnitis). Al País Valèncià s'ha descrit l'associació Teucrio muletii-Brachypodietum retusi. La vegetació més abundant és el llistó, però s'hi formen comunitats de gramínies, petites mates com la farigola i plantes anuals (teròfits). En altres tipus de llistonars hi apareixen la ruda o els trèvols.

## Referències

* ↑ «Llistonar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Vallès i Sala, Florenci. «Prats secs: llistonar i fenassar». A: El Medi natural del terme de Manresa. Manresa: Centre d'Estudis del Bages, 2002, p. 103-105. ISBN 84-87618-63-4.
* ↑ Guixé Coromines, David (coord.). El Medi natural del Solsonès : vegetació, flora, fauna vegetal i espais d'interès. Barcelona: Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 2008. ISBN 978-84-475-3313-8.
* ↑ Hernández i Cardona, Àngel Manuel. Ajuntament d'Olesa de Montserrat. Les plantes i el paisatge vegetal d'Olesa de Montserrat. 1. ed. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1997. ISBN 84-7826-849-9.
* ↑ Roselló Gimeno et alii, 2015, p. 9.
* ↑ «Llistonar». Ruta de les Corts a Empúries. Natura Local. [Consulta: 30 abril 2020].

## Bibliografia

* Roselló Gimeno, Robert; Ferrer-Gallego, P. Pablo; Gómez Navarro, José; Laguna Lumbreras, Emilio; Peris Gisbert, J. B. «Un nou llistonar (Teucrio muletii-Brachypodietum retusi ass. nova) per a la província de Castelló (Espanya)». Nemus: revista de l'Ateneu de Natura, 5, 2015, pàg. 9-15. ISSN: 1697-2694.
# LOFAGE

La Llei 6/1997, aprovada el 14 d'abril del 1997, o llei d'organització i funcionament de l'administració general de l'estat (LOFAGE) és una llei espanyola, sense vigència legal, que regulava les administracions instrumentals espanyoles estatals i locals. Fou derogada per la llei 40/2015, aprovada l'1 d'octubre, de règim jurídic del sector públic, publicada al BOE núm. 236 de 2 d'octubre de 2015.
La LOFAGE regulava la creació, modificació i extinció dels organismes autònoms i entitats públiques empresarials en el capítol IV. Els organismes públics eren creats mitjançant llei, amb el qual es determinava la finalitat, l'administració al que quedava adscrit, els recursos econòmics, el règim del personal, contractació, patrimoni, fiscal i altres que exigien norma amb rang de llei (art. 61). La modificació i refundició d'aquests aspectes havia de fer-se mitjançant llei o reial decret. Abans d'entrar en funcionament, calia aprovar mitjançant reial decret el seu estatut. L'extinció s'havia de fer mitjançant llei o reial decret.
El règim pressupostari, econòmic-financer, de comptabilitat, intervenció i de control financer estava establert a la llei general pressupostària (arts. 50 i 58) i el ministeri al que estava adscrit controlava la seua eficàcia.
Els ens públics atípics eren regulats en les disposicions addicionals 6, 8, 9 i 10.

## Referències

* ↑ Rebollo Delgado i Pais Rodríguez, 2004, p. 270.
* ↑ Rebollo Delgado i Pais Rodríguez, 2004, p. 271-272.
* ↑ Ley 40/2015, de 1 de octubre, de Régimen Jurídico del Sector Público, noticias.juridicas.com, (castellà)
* ↑ Rebollo Delgado i Pais Rodríguez, 2004, p. 272.
* 1 2 Rebollo Delgado i Pais Rodríguez, 2004, p. 273.
* ↑ Rebollo Delgado i Pais Rodríguez, 2004, p. 277.

## Bibliografia

* Rebollo Delgado, Lucrecio; Pais Rodríguez, Ramón. Introducción al derecho I (Derecho público). Madrid: Dykinson, 2004. ISBN 84-9772-331-7.

## Enllaços externs

* Ley 6/1997, de 14 de abril, de Organización y Funcionamiento de la Administración General del Estado. Disposición derogada «BOE» núm. 90, de 15/04/1997.
# Spintherobolus ankoseion

Spintherobolus ankoseion és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,8 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 32-33.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius entre el nord de Santa Catarina i el sud de Paranà (Brasil).

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1911. New characins in the collection of the Carnegie Museum. Ann. Carnegie Mus. v. 8 (núm. 1): 164-181, Pls. 4-9.
* ↑ Weitzman, S. H. & L. R. Malabarba. 1999. Systematics of Spintherobolus (Teleostei: Characidae: Cheirodontinae) from Eastern Brazil. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 10 (núm. 1): 1-43.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Safareig públic de Palafrugell

El safareig públic de Palafrugell (Baix Empordà) està situat al sector meridional del carrer Ample.

## Descripció

Gran safareig públic situat en un eixamplament d'un dels costats del carrer Ample de Palafrugell. La piscina és una bassa rectangular de mig metre d'alçada. Hi brolla un raig d'aigua que prové de la mina de la deu subterrània situada a l'actual Casal Popular la qual alimentava també la font que donà nom al carrer de la Font, avui anul·lada.

## Història

Al segle xix aquest safareig va substituir el safareig que hi havia fins llavors adossat a l'antiga font, avui soterrada i situada a la confluència dels carrers Ample i de la Font.
El novembre de 2004 les alumnes de l'Aula d'Art van pintar un mural a les parets del voltant del safareig per recordar les antigues mestresses de casa.

## Referències

* ↑ Piferrer, Maria «El Safareig de la Font». Revista de Palafrugell, núm. 196, de febrer 2010, p. 19 [Consulta: 30 agost 2012].
* 1 2 «Safareig de la font». Pla Especial de Protecció i d'Intervenció en el Patrimoni Històric. Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 2013-11-11.
* ↑ «D'on ve l'aigua del safareig?». Revista de Palafrugell, núm. 73, 11-1999, pp. 18 - 23 [Consulta: 30 agost 2012].
* ↑ «Commemoració del Dia internacional per a l'eliminació de la violència a les dones». Revista de Palafrugell, 12-2004 [Consulta: 30 agost 2012].

## Bibliografia

* El safareig de la font, 2005.
# Icari (fill d'Èbal)

Segons la mitologia grega, Icari (en grec antic Ἰκάριος Icarios) va ser un heroi, fill d'Èbal, rei d'Esparta, i de Gorgòfone. De vegades se'l fa fill de Perieres, també casat amb Gorgòfone.
Icari i el seu germà Tindàreu tenien un germanastre, Hipocoont, que el seu pare havia tingut amb la nimfa Bàcia. Hipocoont, amb ajuda dels seus fills, expulsà els dos germans de Lacedemònia, que es van refugiar a la cort de Testi, a Etòlia. Van quedar-se allà fins que Hèracles va haver mort Hipocoont i els seus fills. Llavors Tindàreu va tornar a Esparta on va recuperar el poder, mentre que Icari es va quedar a Acarnània, on es va casar amb Policasta, filla de Ligeu, amb la que va tenir tres fills: una noia, Penèlope, i dos nois, Alizeu i Leucadi, epònim de l'illa de Lèucada.
Una altra tradició diu que Icari va tornar a Lacedemònia amb el seu germà i es casà amb una nàiade anomenada Peribea, amb la que va tenir cinc fills: Toant, Damasip, Imèusim, Aletes, Peribeu i una filla, Penèlope. Icari va oferir la seva filla com a premi a una cursa que va instituir per als seus pretendents, i Odisseu la va guanyar. Però també es diu que va ser Tindàreu, l'oncle de Penèlope, qui va acordar el matrimoni, en agraïment a Odisseu pel bon consell que li havia donat amb la proposta de lligar amb un jurament els pretendents d'Helena, de la qual Tindàreu era padrastre, per a evitar que lluitessin entre ells un cop ella hagués triat marit. Tant Tindàreu com Icari van demanar a Odisseu i Penèlope que es quedessin vora d'ells, però consultada Penèlope per Odisseu, van decidir marxar a Ítaca.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 282. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 121. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Ranieri della Faggiuola

Ranieri della Faggiuola (Romanya, segle XIII) va ser un noble italià.
Segons Litta, hauria estat fill de Ranieri de Casteldelci, si bé Troya l'esmenta com el primer membre de la família documentat. Va ser el primer en utilitzar el títol de senyor della Faggiuola, segurament perquè va establir-hi la seva residència habitual, i com a tal apareix en un conveni el 6 de maig de 1274 entre els habitants de Monte Coronaro i els monjos camaldulesos del destruït monestir de Santa Maria del Trivio, ambdós llocs situats a la Romanya florentina, com a testimoni de la limitació del poder senyorial de l'abadia aconseguida pels habitants de la contrada. No sembla ser, a parer de diversos autors, el personatge Ranieri da Corneto, citat per Dante al cant XII de l'Infern. Va ser pare d'Ugoccione, dit «el Gran», i segons Litta també de Federico, Giovanna, Ubertinaccio, Prima, Ribaldo i Fondazza.

## Referències

* 1 2 3 4 Litta, Pompeo. «Signori della Faggiuola nel Montefeltro». A: Famiglie celebri di Italia (en italià), 1850.
* 1 2 Troya, Carlo. Appendice di Dissertazioni al Codice Diplomatico Longobardo... (en italià). Nàpols: Stamperia Reale, 1855, p. 307-308.
* ↑ Scharf, Gian Paolo «Le prime esperienze signorili di Uguccione della Faggiola: il periodo aretino (1292-1311)» (en italià). Archivo Storico Italiano, vol. 160, núm. 4, 2002, pàg. 755.
* ↑ Fraticelli, Pietro. Storia della vita di Dante Alighieri (en italià). Florència: G. Barbèra, 1861, p. 365.
# Ladó (fill de Tifó)

D'acord amb la mitologia grega, Ladó (grec antic Λάδων, Ládon) fou un monstre, fill de Tifó i d'Equidna (o de Forcis i de Ceto, segons altres versions).
Era imaginat com un drac de cent caps que guardava les pomes d'or al jardí de les Hespèrides. Fou mort per Heracles, i Hera el transformà en la constel·lació del Drac.
S'ha vist una relació entre aquest drac i la serp de l'Edèn.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 308. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 131. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461
# Ielena Pavlukhina

Ielena Pavlukhina (en rus Елена Павлухина; en àzeri Yelena Pavluxina; Hòrlivka, óblast de Donetsk, 1 de setembre de 1989) és una ciclista azerbaidjanesa d'origen ucraïnès. Actualment milita a l'equip Astana Womens Team.
Va participar als Campionats del Món de carretera UCI 2011 i als Campionats del món de carretera UCI 2012. El 2015, va guanyar els Campionats Nacionals d'Azerbaidjanisme en Carretera, els Campionats Nacionals de contrarellotge d'Azerbaidjan i va acabar sisè a la contrarellotge inaugural dels Jocs Europeus. El 2016 va guanyar la segona etapa i la general de Gràcia–Orlová. Va ocupar el 35è lloc als Jocs Olímpics WE - Road Race 2016 Cursa d'un dia Rio de Janeiro (136,9 km). Va complir una suspensió de quatre anys de l'esport després d'una violació de les normes antidopatge per l'ús de mètodes prohibits i/o substàncies prohibides.

## Palmarès

* 2015
** Campiona de l'Azerbaidjan en ruta
** Campiona de l'Azerbaidjan en contrarellotge
* 2016
** Campiona de l'Azerbaidjan en ruta
** Campiona de l'Azerbaidjan en contrarellotge
** 1a a la Gracia Orlová i vencedora d'una etapa

## Referències

* ↑ «Olena Pavlukhina». procyclingstats.com. [Consulta: 1r maig 2016].
* ↑ «Consequences Imposed on License-Holders as Result of Anti-Doping Rule Violations (ADRV) as per the UCI Anti-Doping Rules (ADR)» (PDF). UCI.org. Union Cycliste Internationale, 23-12-2021. [Consulta: 5 gener 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com