OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Fogars de Montclús

L'escut oficial de Fogars de Montclús té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sable, un mont floronat d'argent movent de la punta, acompanyat de 2 flames o focs d'or, un a cada costat. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 31 de gener del 1983 i publicat al DOGC el 2 de març del mateix any amb el número 308. Correcció d'errada publicada el 18 de maig al DOGC número 329.
El mont floronat són les armes parlants dels barons de Montclús, antics senyors del poble. També les dues fogueres a banda i banda del mont són parlants i fan referència al nom del poble.

## Referències

* ↑ «DECRET 34/1983, de 31 de gener, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Fogars de Montclús perquè adopti el seu escut heràldic municipal. (Correcció d'errada en el DOGC núm. 329, p. 1129, de 18.5.1983).» (pdf). DOGC núm. 308. Generalitat de Catalunya, 02-03-1983. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ «CORRECCIÓ D'ERRADA al Decret 34/1983, de 31 de gener, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Fogars de Montclús perquè adopti el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 329. Generalitat de Catalunya, 18-05-1983. [Consulta: 27 desembre 2012].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental
# Escut de Girona

L'escut oficial de Girona té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, 4 pals de gules; l'escussó quadrilong ibèric vairat d'ondes d'argent i de gules. Per timbre una corona de príncep.

## Història

És possible que Girona tingués un escut o distintiu abans del segle xiii. L'actual escut dataria de 1318, durant el regnat de Jaume el Just.
Girona fou el centre d'un dels catorze comtats originaris de Catalunya, fundat per Carlemany l'any 785. Un segle més tard el comtat de Girona es va unir al de Barcelona (878) i va passar sota la jurisdicció dels comtes reis: aquesta és la raó de les armes reials de Catalunya, presents a l'escut de Girona des del començament del segle xiii. També d'aquesta època és l'escussó amb el vairat d'ondes, de gules i argent, que és el senyal tradicional i identificatiu de la ciutat (ja apareix en un segell de 1289); el nombre de peces ha estat inestable, quatre o tres, i també els esmalts, gules o atzur, i es diu que recorda els quatre rius (Ter, Onyar, Güell i Galligants) que conflueixen a Girona. L'escut oficial s'ha establert finalment amb tres peces esmaltades de gules, tal com apareixien a les armories de 1372 i 1476 respectivament.
L'antic comtat va esdevenir més endavant un ducat (1351), quan Pere III el Cerimoniós va atorgar el títol de duc al seu primer fill, l'infant Joan. El 1414, el rei Ferran I va donar el títol de Príncep de Girona al seu fill primogènit, l'infant Alfons. És per això que hi ha una corona de príncep al capdamunt de l'escut.
Oficialment, l'escut va ser aprovat el 17 de juliol de 1996 i publicat al DOGC el 9 d'agost del mateix any amb el número 2241.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 17 de juliol de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Girona.» (pdf). DOGC núm. 2241. Generalitat de Catalunya, 09-08-1996. [Consulta: 12 octubre 2013].
* ↑ Pla i Dalmau, 1985, p. 124.
* ↑ Paluzie i Cantalozella, Esteve. Blasones españoles y apuntes históricos de las 49 capitales de provincia, 1869.

## Bibliografia

* Pla i Dalmau, Josep Maria. Girona en el transcurs del temps. Girona: Dalmau Carles, Pla, S.A., 1985. ISBN 84-7216-046-7.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès
# Escut de Godella

L'escut de Godella és un símbol representatiu oficial del municipi de Godella, del País Valencià i la comarca l'Horta Nord. Té el següent blasonament:
| « | Escut partit. El primer quarter, d'argent, amb una muntanya de sinople, i en el cap, una Creu de Sant Andreu, també de sinople, formada per dues taules creuades i no per dos troncs; i el segon quarter també d'argent, amb tres maces de gules, ben ordenades. Per timbre, corona de Baró. | » |

## Història

Escut aprovat mitjançant Decret de 25 de juny de 1954. Publicat en el BOE núm. 191 de 10 de juliol de 1954.
La muntanya i la Creu de Sant Andreu és el blasó dels Ribot, i les maces representen el blasó dels Maza, antics senyors de la vila. La corona de Baró recorda la seva pertinença a la Baronia de Santa Barbara.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de l'Horta Nord.

## Referències

* ↑ «Decreto de 25 de junio de 1954, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Godella, de la provincia de Valencia, para crear un escudo heráldico municipal» (pdf) (en castellà). Butlletí Oficial de l'Estat, 191, 25-06-1954, pàg. 4676 [Consulta: 16 setembre 2015].
* ↑ «Descripció de l'escut de Godella de la Reial Acadèmia de la Història» (en castellà). Arxivat de l'original el 16 d’abril 2019. [Consulta: 16 setembre 2015].
# Escut de Jorba

L'escut oficial de Jorba té el següent blasonament:
    Escut caironat quarterat en sautor: 1r i 4t de gules, un cometa d'argent; 2n i 3r d'atzur, un castell d'or obert. Per timbre una corona de baró.

## Història

Va ser aprovat el 14 de desembre de 1995 i publicat al DOGC el 10 de gener de l'any següent amb el número 2152.
El castell de Jorba (que surt duplicat a l'escut) ha estat el centre d'una baronia des del segle xii, i d'aquí prové la corona de baró. El cometa d'argent sobre camper de gules, que també apareix duplicat, són les armes parlants dels Rajadell, barons de Jorba al segle xv.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 14 de desembre de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Jorba.» (pdf). DOGC núm. 2152. Generalitat de Catalunya, 10-01-1996. [Consulta: 5 gener 2013].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia
# Escut de Llaurí

L'escut de Llaurí és un símbol representatiu oficial de Llaurí, municipi del País Valencià, a la comarca de la Ribera Baixa. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. Partit. Al primer quarter, d'or, tres faixes de gules. Al segon quarter, de sable, una graella de gules. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Resolució de 3 de desembre de 1999, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 3.669, de 19 de gener de 2000.
A la primera partició s'hi representen les armes dels Vic, antics barons de Llaurí. A la segona, la graella és l'atribut de sant Llorenç, patró del poble.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de la Ribera Baixa.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 144 [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Resolució de 3 de desembre de 1999, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'Ajuntament de Llaurí (València)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 3.669, 19-01-2000, pàg. 928 [Consulta: 28 desembre 2015].
# Escut de Lloret de Mar

L'escut oficial de Lloret de Mar té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un llorer arrencat de sinople. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 25 d'octubre de 1984 i publicat al DOGC el 12 de desembre del mateix any amb el número 493.
El llorer és el senyal parlant tradicional, referent al nom de la vila.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Selva

## Referències

* ↑ «DECRET 354/1984, de 25 d'octubre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Lloret de Mar per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 493. Generalitat de Catalunya, 12-12-1984. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Madremanya

L'escut oficial de Madremanya té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, una mà contrapalmellada d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 30 de gener de 2001 i publicat al DOGC el 13 de febrer del mateix any amb el número 1733.
La mà és el senyal parlant tradicional referent a una part del nom del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 30 de gener de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Madremanya.» (pdf). DOGC núm. 3326. Generalitat de Catalunya, 13-02-2001. [Consulta: 25 juny 2010].
# Escut de Manuel

L'escut de Manuel és un símbol representatiu utilitzat per l'ajuntament de Manuel, municipi del País Valencià, a la comarca de la Ribera Alta. Té el següent blasonament:
| « | Escut quarterat en creu. Al primer quarter, de gules, una creu d'or. Al segon, d'or, quatre pals de gules. Al tercer, d'argent, tres faixes de sable. Al quart, d'atzur, una estrella d'argent de vuit puntes acompanyada al peu de tres estrelles d'argent de sis puntes posades en faixa. Per timbre, una corona de baró. | » |

## Història

L'escut va ser aprovat pel Ple de l'Ajuntament en 1968. L'alcalde i cronista local Ricardo Ferrandis Martínez va presentar una moció, segons la qual, es modificava l'escut oficial per un altre de quarterat que reflectia millor la història del poble. Aquest escut però, no ha estat mai oficialitzat. No obstant això, és el que fa servir la corporació municipal des d'aleshores.
La creu fa referència al nom bíblic d'Emmanuel, que en hebreu significa «Déu és amb nosaltres». Els quatre pals al·ludeixen a la pertinença al Regne de València. També inclou les armes dels Tallada al tercer quarter. Finalment, l'últim quarter simbolitza la creació del municipi actual el 1836 mitjançant la unió dels pobles de Manuel, Faldeta, la Torreta i l'Abat.
L'escut anterior, aprovat mitjançant el Decret 1.206/1962, de 3 de maig, publicat al BOE núm. 131, d'1 de juny de 1962, i que encara és l'oficial, té el següent blasonament:
| « | D'argent, tres faixes de sable, vell blasó dels Tallada. Al timbre, corona de senyor. | » |
Es tracta de l'escut d'armes dels Tallada, antics senyors del poble i barons de Manuel el 1517.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de la Ribera Alta.

## Referències

* 1 2 Blasonament de l'escut de Manuel actualment en ús per part de l'Ajuntament.
* ↑ Podeu consultar l'escut al lloc web de l'Ajuntament de Manuel: www.manuel.es/
* ↑ «Decreto 1206/1962, de 3 de mayo, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Manuel, de la provincia de Valencia, para adoptar su escudo heráldico municipal» (pdf) (en castellà). Butlletí Oficial de l'Estat, 131, 01-06-1962, pàg. 7.501 [Consulta: 22 desembre 2015].
# Escut de Martorelles

L'escut oficial de Martorelles té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, un ram de murtra de sinople fruitat d'atzur posat en pal; el peu d'or, quatre pals de gules. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

L'escut originari va ser aprovat l'1 d'octubre del 1993 i publicat al DOGC l'11 del mateix mes al número 1807. Posteriorment, el 19 de juliol del 2021 el Ple de l'Ajuntament va iniciar l'expedient de modificació de l'escut per afegir-hi el senyal dels quatre pals, ja que segons consta en la documentació conservada a l'Arxiu Municipal, Martorelles va ser una vila de jurisdicció reial. Un cop aprovada la modificació de l'escut i sotmesa a informació pública, l'Ajuntament va remetre l'expedient a la Generalitat per tal que fos modificat oficialment. El nou escut va ser aprovat el 15 de març del 2022 i publicat al DOGC el 21 del mateix mes al número 8630.
La branca de murta de l'escut és un senyal tradicional i parlant que fa referència al nom de la vila. Quan va ser aprovat originàriament, l'escut, d'argent, constava tan sols del senyal de la branca de murtra. Amb la modificació posterior, la branca es va simplificar i al peu s'hi va afegir el senyal reial dels Quatre Pals, en record del passat de la localitat com a vila reial.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/748/2022, de 15 de març, per la qual es dona conformitat a la modificació de l'escut heràldic del municipi de Martorelles.» (pdf). DOGC núm. 8630. Generalitat de Catalunya, 21-03-2022. Arxivat de l'original el 16 de juny 2023. [Consulta: 25 març 2022].
* ↑ «RESOLUCIÓ d'1 d'octubre de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Martorelles.» (pdf). DOGC núm. 1807. Generalitat de Catalunya, 11-10-1993. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ «El ple de Martorelles aprova inicialment el nou escut d'armes del municipi.». Martorelles.cat. Ajuntament de Martorelles, 07-10-2021. Arxivat de l'original el 2 de desembre 2021. [Consulta: 25 març 2022].

## Vegeu també

* Bandera de Martorelles
* Escuts i banderes del Vallès Oriental
# Escut de Masdenverge

L'escut oficial de Masdenverge té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un mas d'argent acompanyat de 2 rams d'olivera d'or fruitats de sable, un a cada costat. Per timbre una corona mural de poble.
Va ser aprovat el 27 de febrer del 2003 i publicat al DOGC el 14 de març del mateix any amb el número 3843. El mas és un element cantant tradicional, referent al nom del poble. Les branques d'olivera fan al·lusió al cultiu principal del municipi.

## Bandera

La bandera oficial de Masdenverge (Montsià) té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color verd fosc amb el mas blanc de l'escut d'alçària 9/20 de la del drap i amplària 8/15 de la llargària del mateix drap, al centre, i amb els dos rams d'olivera grocs fruitats de negre de l'escut, d'alçària 4/5 i amplària 1/6, posats a cada costat del mas, centrats i a 1/15 de les vores de l'asta i del vol.
Va ser aprovada el 5 de febrer del 2004 i publicada en el DOGC l'1 de març del mateix any amb el número 4081. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Montsià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GRI/558/2003, de 27 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut municipal de Masdenverge.» (pdf). DOGC núm. 3843. Generalitat de Catalunya, 14-03-2003. [Consulta: 10 gener 2012].
* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/358/2004, de 5 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Masdenverge.» (pdf). DOGC núm. 4081. Generalitat de Catalunya, 01-03-2004. Arxivat de l'original el 22 d’abril 2019. [Consulta: 9 gener 2012].
# Escut de Mediona

L'escut oficial de Mediona té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'argent, tres faixes ondades d'atzur; ressaltant sobre el tot una mà esquerra ataronjada. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 26 de febrer del 2007 i publicat al DOGC el 20 de març del mateix any amb el número 4845.
L'escut d'ones d'argent i atzur són les armories dels barons o varvassors de Mediona, senyors del castell de la localitat des del segle x. Es tracta d'unes armes parlants que fan referència al nom del poble, igual com la mà (mà i ona), de procedència més recent, tot i que a l'església de Santa Maria (del segle xv), concretament a la pedra angular de la cúpula, ja hi ha una mà representada.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/737/2007, de 26 de febrer, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Mediona.». DOGC núm. 4845. Generalitat de Catalunya, 20-03-2007. [Consulta: 10 novembre 2012].
# Escut de Meliana

L'escut de Meliana és un símbol representatiu oficial de Meliana, municipi del País Valencià a l'Horta Nord. Té el següent blasonament:
| « | D'atzur, l'Ave Maria de sable, filetejat d'or, acompanyat de dos bolcants, d'argent. En punta, el camp d'or, carregat de quatre pals de gules. Al timbre, corona reial sense cimera. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Decret 1740/1967, de 20 de juliol de 1967, BOE núm. 175 de 24 de juliol.
L'Ave Maria sobre les llunes és un símbol de la reconquesta i representa el triomf de la fe cristiana per mediació de la Mare de Déu. Els quatre pals de gules indiquen que va ser vila reial i que no va estar sotmesa a cap senyor. A diferència d'altres escuts del País Valencià porta per timbre una corona reial tancada i no oberta. L'ajuntament utilitza un escut acabat en punta i no de punta rodona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Horta Nord.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* ↑ «Decreto 1740/1967, de 20 de julio, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Meliana, de la provincia de Valencia, para adoptar un proyecto de escudo heráldico municipal» (pdf). Butlletí Oficial de l'Estat, 175, 24-07-1967, pàg. 10505 [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ Alejos Morán, Asunción «El escudo del rey de Aragón en la heráldica valenciana» (pdf) (en castellà). Archivo de Arte Valenciano, 89, 2008, pàg. 17. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. ISSN: 0211-5808 [Consulta: 16 setembre 2015].
# Escut de Millena

L'escut de Millena és un símbol representatiu oficial de Millena, municipi del País Valencià, a la comarca del Comtat. Té el següent blasonament:
| « | Escut quarterat en creu. Al 1r, en camp de gules, un castell d'argent, muronat i maçonat de sable. Al 2n, d'argent, una banda d'atzur. Al 3r, d'or, quatre pals de gules. Al 4t, de gules, un card d'or de tres cabets. Entat, d'argent, una creu plana d'atzur. Per timbre, una corona reial tancada. | » |

## Història

Ordre del 20 de maig de 1985 de la Conselleria d'Administració Pública. Publicat en el DOGV núm. 260, del 13 de juny de 1985.
El castell fa referència al Castell de Travadell, fortalesa d'origen musulmà, abandonat cap al segle xv. A continuació, les armes dels diversos senyors del poble: la banda d'atzur dels Vidaure, senyors de Xèrica; els quatre pals del Regne de València, en record dels anys en què fou propietat de la Corona; i les armes parlants dels Cardona i la creu dels Palafox, marquesos de Guadalest.

## Referències

* 1 2 3 «Millena». A: Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana. ( PDF). Generalitat Valenciana, Conselleria de Justicia i Administracions Públiques, 2003, p. 154. ISBN 84-482-3450-2 [Consulta: 8 juliol 2020].
* 1 2 «Ordre de 20 de maig de 1985, de la Conselleria de Governació, per la qual s'aprova l'escut heràldic municipal de l'Ajuntament de Millena (Alacant)» ( PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 260, 13-06-1985, pàg. 2.023 [Consulta: 9 juliol 2020].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Comtat
* Llista d'escuts del País Valencià
# Escut de Monistrol de Montserrat

L'escut oficial de Monistrol de Montserrat té el següent blasonament:
    Escut caironat: de gules, un mont de 7 penyes d'or movent de la punta carregat d'un món d'atzur creuat de sable i cintrat d'argent, somat d'una serra d'or i sobremuntat de 3 estrelles de 6 puntes d'argent malordenades. Per timbre una corona mural de vila.
Va ser aprovat l'11 de febrer de 1988 i publicat al DOGC el 4 de març del mateix any amb el número 961.
El món i el mont serrat són senyals parlants relatius al nom de la vila; les estrelles són un senyal tradicional. La presència de les armes de Montserrat s'explica perquè els abats del monestir van ser senyors de la vila fins a 1363; a més, el monestir mateix s'aixeca al terme municipal de Monistrol.

## Bandera

La bandera oficial de Monistrol de Montserrat té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella, amb el terç inferior format per dues faixes juxtaposades, blava fosca la primera i groga la segona, i amb tres estrelles blanques de sis puntes, cadascuna de diàmetre 1/6 de l'alçària del drap; la de dalt a 1/12 de la vora superior i a 1/6 de l'asta, i les de baix a 1/12 de la faixa blava, la primera a 1/18 de l'asta i la segona a 1/9 de la primera.
Va ser publicada al DOGC el 23 d'octubre de 1996. Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Bages

## Referències

* ↑ «DECRET 49/1988, d'11 de febrer, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Monistrol de Montserrat per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 961. Generalitat de Catalunya, 04-03-1988. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ «RESOLUCIÓ de 4 d'octubre de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Monistrol de Montserrat.» (pdf). DOGC núm. 2272. Generalitat de Catalunya, 23-10-1996. Arxivat de l'original el 12 d’abril 2012. [Consulta: 23 juny 2010].
# Escut de Montclar

L'escut oficial de Montclar té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un mont movent de la punta somat d'una creu llatina patent d'argent, acostada d'una espasa d'argent guarnida d'or a la destra i d'una fletxa pujant d'argent a la sinistra. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 18 de maig del 2005 i publicat al DOGC el 8 de juny del mateix any amb el número 4401.
El mont d'argent amb la creu és un senyal parlant referent al nom del poble i que ja es feia servir als segells antics. Els dos elements restants són senyals al·lusius a les parròquies del municipi: Sant Martí (l'espasa) i Sant Sebastià (la sageta).

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1709/2005, de 18 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Montclar.» (pdf). DOGC núm. 4401. Generalitat de Catalunya, 08-06-2005. [Consulta: 25 juny 2010].
# Carmel Lacal i Sorlí

Carmel Lacal i Sorlí (Carlet, segle xix - Carlet, novembre de 1897) fou un mestre d'obres, pintor i decorador valencià.
Des de molt jove va seguir estudis de pintura a l'Escola de Belles Arts de Sant Carles, a partir de l'octubre de 1875 els continuà a la de San Fernando de Madrid, i posteriorment a Roma. El 1880, estant en aquesta ciutat, va donar la seua obra Una estudiantina perquè es vengués a benefici de les víctimes d'una inundació que tingué lloc a Itàlia aquell any. A València participà assíduament en les activitats de l'Ateneu Científic, Artístic i Literari, i especialment com a vocal en l'organització de l'homenatge que, presidit per Joaquim Agrasot, es dedicà a Josep de Ribera amb motiu del tercer centenari del seu naixement. Fou amic íntim d'Antoni Cortina Farinós, amb qui col·laborà en algunes obres a València, entre les quals la construcció i decoració de la sala principal del Gran Café d'Espanya, i la del Saló Oriental del Café de París.
Entre les seues altres activitats cal esmentar la projecció d'obres urbanístiques a Carlet, com ara la instal·lació de les fonts públiques d'aigua potable al març de 1872, i l'obtenció el 1892 de la concessió per a realitzar el projecte del primer tramvia a vapor entre Alberic i València, que no arribà a executar.

## Referències

* 1 2 3 Torró i Soler, 2013.
* ↑ Ossorio, 1883-1884, p. 359.
* ↑ Alba, 2015, p. 360, 381.
* ↑ Noticias generales, 1893, p. 8.

## Bibliografia

* Alba Pagán, Ester. «La memoria perdida: vestigios y testimonios del patrimonio cultural de Carlet». A: Carlet: Historia, geografía, arte y patrimonio (en castellà). València: Universitat de València, 2015. ISBN 9788437097428.
* Noticias generales Revista Ilustrada de Vías Férreas [Madrid], núm. 1, 01-02-1893.
* Ossorio y Bernard, Manuel. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imp. Moreno y Rojas, 1883-1884.
* Torró Richart, José; Soler Ferri, Juan. «Carmelo Lacal Sorlí». A: Ignasi Gironés Sarrió (coord.). La pintura a les col·leccions particulars d'Ontinyent i la Vall d'Albaida. Caixa d'Estalvis d'Ontinyent, 2013. ISBN 9788495102744.