OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Alarma

La Alarma va ser un periòdic escrit en castellà d'ideologia anarquista que es va publicar a Reus l'any 1901.

## Història

Segons l'historiador de la premsa reusenca Francesc Gras i Elies, el director n'era Josep Medico i Soto «obrero hijo de un pueblo de la Ribera de Ebro domiciliado en Reus». El primer número va sortir el 17 d'agost de 1901 i el setè (i últim conegut) el 23 de novembre d'aquell any. Al número 1 defineix la seva ideologia: «Somos trabajadores que sin pretensión alguna, inauguramos nuestra campaña en la prensa con el único deseo de batallar con ánimo para que el obrero y la humanidad puedan llegar a la plenitud de sus derechos; esto es, la emancipación de toda opresión y de todas las preocupaciones sociales».
Hi col·laboraven diversos anarquistes de l'estat espanyol, i de manera freqüent José Alarcón i A. López Rodrigo, de València. També hi col·laborava Teobaldo Nieva, que ja havia publicat articles ideològics a la revista anarquista barcelonina Acracia. Tenia diverses seccions: Varia, de notícies en general, Misceláneas, Movimiento obrero, Correspondencias i Preludios sociales, que eren notícies de les lluites i de les victòries obreres. El número 6 (17 de novembre) havia de ser un extraordinari dedicat als màrtirs de Chicago, però no va ser així. Al número 7 va afegir el lema Sociologia - Solidaridad.

## Aspectes tècnics

Del número 3 al número 5 portava la indicació de «Publicación quincenal». Tenia quatre pàgines, excepte el número 7 que en tenia vuit. Imprès a tres columnes, el 7 en tenia dues. L'impressor era la Impremta de Les Circumstàncies al carrer de l'Estrella núm. 12, que publicava també el periòdic amb aquest nom. Als números 1 i 2 el títol apareix entre gravats. A partir del 3 canvia el disseny de la capçalera, i és tipogràfica. El paper era de molt mala qualitat. Les dimensions van variar, i el preu era de 5 cèntims el número.
La Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus conserva els set números, i seria l'únic repositori que té la col·lecció completa.

## Referències

* 1 2 La Alarma. Reus: s.n., 1901.
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tip. de F. Arís e Hijo, 1904, p. 53.
* ↑ "Nuestro fin". núm. 1, p. 1

## Bibliografia

* Madrid Santos, Francisco. La prensa anarquista y anarcosindicalista en España desde la I Internacional hasta el final de la Guerra Civil (Tesi doctoral). Barcelona: Universitat de Barcelona, 1988-89, 1989, p. 312.
# El Verdeguer (Castellcir)

El Verdeguer és una masia del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
Està situada en el sector occidental del terme, al nord-oest del nucli principal del poble de Castellcir, al nord de la masia d'Esplugues, a ponent de la de masia de Sant Jeroni i al sud-oest de la Casa Nova del Verdeguer i de la Casa del Guarda. És en un serradet entre el Torrent Mal, que queda al nord-oest, i la riera de Fontscalents, amb el gual conegut com el Passant Ample al sud-est.
Des del Carrer de l'Amargura surt un carrer cap al nord que enllaça aquest nucli amb el de la Roureda, on enllaça al cap de 850 metres amb la pista que des de la carretera BV-1310 continua cap a Santa Coloma Sasserra. Continuant cap al nord per aquesta pista, en 650 metres s'arriba al lloc, just a ponent de la masia del Prat, d'on arrenca cap a ponent la pista rural que mena, fent algunes ziga-zagues, al Verdeguer en 2 quilòmetres i mig de pista rural en bon estat.
El Verdeguer ja consta des del 1408.

## Referències

* ↑ Rodríguez, 2009.

## Bibliografia

* DANTÍ I RIU, Jaume i RUIZ I CALONJA, Joan. Castellcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 1993. (Col·lecció Camí Ral, núm. 2). ISBN 978-84-232-0459-5
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Verdeguer en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El vaixell en la tempesta

El vaixell en la tempesta (Navire dans la tempête) és un oli sobre tela de 54 × 65 cm realitzat pel pintor francès Henri Rousseau l'any 1899 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

Aquesta representació d'un vaixell en alta mar és una de les úniques sobre aquest tema dins de l'obra de Rousseau. El pintor feia creure que havia participat en l'expedició de l'armada francesa a Mèxic (1861-1867), però sembla que mai no va viatjar per mar. Les fonts d'inspiració d'aquesta curiosa composició són, de forma manifesta, diverses.

## Descripció

L'aspecte de xapa retallada del mar i el cel tractat com un teló de fons fa pensar en els vaixells articulats de les parades de fira, que Rousseau segurament coneixia. Se sap igualment que el pintor visità l'Exposició Universal de París del 1889 i que hi va poder veure el Panorama muntat per la Compagnie Transatlantique. Fou basant-se en aquesta possibilitat que Dora Vallier havia datat l'obra al voltant de 1890-1893. Però el vaixell en si, un híbrid peculiar de paquebot (amb rengleres d'ulls de bou) i de creuer cuirassat (amb la roda en esperó), sense cap mena de dubte s'inspira de models més tardans. Yann Le Pichon assenyalà que les tres xemeneies, la tercera de les quals està desplaçada, reprodueixen la silueta del creuer D'Entrecasteaux, avarat el 1896 (de ben segur que la imatge del vaixell fou àmpliament difosa en la premsa il·lustrada de l'època). Henry Certigny feia observar uns anys més tard que l'antena horitzontal, entre els dos pals, era una innovació del 1899, apareguda per primer cop en un altre creuer: el Suffren.
Els detalls del vaixell demostren que Rousseau era un observador atent de les innovacions del seu temps.

## Referències

* 1 2 3 4 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 132-133.
* ↑ Dora Vallier, 1970. Tout l'oeuvre peint de Henri Rousseau. París, Flammarion, pàg. 95.
* ↑ Yann Le Pichon, 1981. Le monde du Douanier Rousseau. París, Robert Laffont. Pàg. 123.
* ↑ Henry Certigny, 1984. Le Douanier Rousseau en son temps. Biographie et catalogue raisonné, vol. I, Tòquio, Bunkazai Kenkyujyo, núm. 166. Pàg. 340.

## Enllaços externs

* Musée de l'Orangerie (francès) i (anglès)
* Images d'Art (anglès) i (francès)
* Flickr (anglès)
# Nymphomaniac

Nymphomaniac (estilitzat com NYMPHMANIAC a la pantalla i a la publicitat) és una pel·lícula d'art eròtic europea de dues parts del 2013 escrita i dirigida per Lars von Trier.
La pel·lícula és protagonitzada per Charlotte Gainsbourg, Stellan Skarsgård, Stacy Martin, Shia LaBeouf, Christian Slater, Jamie Bell, Uma Thurman, Jean-Marc Barr, Willem Dafoe i Connie Nielsen.
La trama segueix a Joe (interpretat per Gainsbourg i Martin), una "nimfòmana" autodiagnosticada, que explica les seves experiències eròtiques a un solter que l'ajuda a recuperar-se d'un assalt. La narració narra la vida promiscua de Joe des de l'adolescència fins a l'edat adulta i es divideix en vuit capítols explicats en dues parts. Originalment se suposava que havia de ser una sola pel·lícula, però, a causa de la seva durada, von Trier va prendre la decisió de dividir el projecte en dues pel·lícules separades. Nymphomaniac va ser una coproducció internacional de Dinamarca, Bèlgica, França, Alemanya i el Regne Unit.
L'estrena mundial de la primera part sense talls va tenir lloc el 16 de febrer de 2014 al 64è Festival Internacional de Cinema de Berlín, mentre que la segona part sense talls es va estrenar a la 71a Mostra Internacional de Cinema de Venècia. L'estrena mundial de l'edició del director (director's cut) va tenir lloc a Copenhaguen el 10 de setembre de 2014. Va ser nominada al Premi de cinema del Consell Nòrdic del 2014.
Nymphomaniac és la tercera i darrera entrega de la Trilogia de la Depressió (Depression Trilogy), després d'Antichrist i Melancòlia.

## Referències

* ↑ «World premiere of Lars von Trier's Long Uncut Version of Nymphomaniac Volume I». berlinale. Arxivat de l'original el 2016-12-31. [Consulta: 1r gener 2014].
* ↑ «'NYMPHOMANIAC Volume II – Director's Cut Selected for Venice Film Festival». MICHELLE RIIS MICHAELSEN. Arxivat de l'original el 2016-10-19. [Consulta: 24 juliol 2014].
* ↑ Knight, Chris «Nymphomaniac, Volumes I and II, reviewed: Lars von Trier's sexually graphic pairing will titillate, but fails to satisfy». National Post, 20-03-2014 [Consulta: 15 agost 2014].
# Stille Hjerte

Stille Hjerte és una pel·lícula danesa dirigida per Bille August, estrenada el 2014 i protagonitzada per Ghita Nørby, Paprika Steen, Danica Curcic i Morten Grunwald. Nominada al Nordic Council Film Prize 2015. Nominada al millor film al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2014, on l'actriu Paprika Steen va obtenir la Conxa de Plata a la millor actriu.

## Argument

L'argument de la pel·lícula gira entorn de l'eutanàsia. És una història sobre el dret de cadascun d'acceptar la vida o refusar la vida en circumstàncies extremes. Es tracta d'un film que tracta de les relacions complexes entre persones pròximes en una situació insòlita que els fa vulnerables. Les tres generacions d'una família es reuneixen un cap de setmana. Sanne (Danica Curcic) i Heidi (Paprika Steen) han acceptat que la seva mare Esther (Ghita Norby), amb una malaltia terminal vulgui posar fi a la seva vida abans que empitjori. A mesura que va passant el temps s'adonen que la decisió els afecta a tots i no sembla tan fàcil d'assimilar.

## Repartiment

* Ghita Norby: Esther
* Paprika Steen: Heidi
* Danica Curcic: Sanne
* Morten Grunwald: Poul
* Pilou Asbaek: Dennis
* Jens Albinus: Michael
* Vigga Bro: Lisbeth
* Oskar Saelan: Jonathan

## Al voltant de la pel·lícula

Amb aquest llargmetratge Bille August torna als seus orígens, amb un estil senzill, íntim, deixant que l'espectador pugui compartir amb el cercle de personatges aquelles coses que tenen en comú. Un tema complicat tractat de manera racional i sense intencions moralitzants, on les interpretacions dels actors, el guió i els diàlegs profunds encaixen perfectament. Ghita Norby en el paper de la mare (Esther) es torna a reunir amb el director després de 22 anys, quan van treballar junts en la pel·lícula Les millors intencions (Den goda viljan) (1992).

## Referències

* ↑ Serra, Xavi. «Carlos Vermut arrasa al Festival de Sant Sebastià». Ara.cat, 27-09-2014. [Consulta: 19 setembre 2015].
* ↑ «Stille Hjerte / Silent Heart». Festival de San Sebastian. [Consulta: 18 setembre 2105].
* ↑ «Corazón silencioso» (en castellà). Fotogramas. [Consulta: 18 setembre 2015].
* ↑ Belinchon, G.; García, R.. «Carlos Vermut gana la Concha de Oro del Festival de San Sebastián» (en castellà). El País, 27-09-2014. [Consulta: 19 setembre 2015].
* ↑ Díaz, Patricia. «Corazón Silencioso (Stille Hjerte)» (en castellà). El cine en la sombra, 21-08-2015. [Consulta: 18 setembre].
* ↑ «Les millors intencions». Ésadir. Portal lingüístic CCMA.
# Elacatinus gemmatus

Elacatinus gemmatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Bahames i les Illes Caiman fins a algunes illes de Veneçuela, incloent-hi les Petites Antilles. També és present a l'oest del Carib i al Golf d'Hondures.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. 1904. Notes on the fishes collected in the Tortugas Archipelago. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 539-544.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bussing, W.A., 1990, New species of gobiid fishes of the genera Lythrypnus, Elacatinus and Chriolepis from the eastern tropical Pacific., Revista de Biología Tropical, 38(1):99-118.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Ginsburg, I. 1939. Two new gobioid fishes collected on the presidential cruise of 1938. Smithson. Misc. Collect. v. 98 (núm. 14): 1-5.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Elassodiscus

Elassodiscus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels lipàrids.

## Taxonomia

* Elassodiscus caudatus (Gilbert, 1915)
* Elassodiscus obscurus (Pitruk & Fedorov, 1993)
* Elassodiscus tremebundus (Gilbert & Burke, 1912)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1915. Fishes collected by the United States Fisheries steamer "Albatross" in southern California in 1904. Proceedings of the United States National Museum v. 48 (núm. 2075): 305-380, Pls. 14-22.
* ↑ Pitruk, D. L. & Fedorov, V. V., 1993. On the validity of the genus Elassodiscus Gilbert et Burke, 1912 (Scorpaeniformes, Liparidae) with the description of a new species from the Okhotsk Sea. Voprosy Ikhtiologii v. 33 (núm. 2): 165-175.
* ↑ Gilbert, C. H. & Burke, C. V., 1912. Fishes from Bering Sea and Kamchatka. Bulletin of the Bureau of Fisheries v. 30 (for 1910): 31-96.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Eleanor H. Porter

Eleanor H. Porter (Littleton, Nou Hampshire, 19 de desembre de 1868 - Cambridge, Massachusetts, 21 de maig de 1920) fou una escriptora i cantant estatunidenca.
Fou una notable concertista i després es dedicà a l'ensenyança musical i a la literatura, havent publicat les obres següents:
* Cross Currents (1907);
* The Turn of the Tide (1908);
* The Story of Marco (1911);
* Miss Billy (1911);
* Miss Billy's Desicion (1912);
* Pollyanna (1913);
* Miss Billy Married (1914);
* Pollyanna grows up (1915);
* Just David (1919);
* The road tounderstanding (1917);
* Oh money, oh money! (1918);
* Dawn (1919);
* Across the years (1919);
* The tie thet blinds (1919);
* The tangled thseads (1920);
* Mary-Marie (1920), i més de 200 historietes inserides en il·lustracions i periòdics.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 46, pàg. 621 (ISBN 84-239-4546-4)
# Elena Bianchini-Cappelli

Elena Bianchini-Cappelli (Roma, 1873 - Rímini, 19 de setembre de 1919) fou una notable soprano italiana.
Va estudiar a Nàpols amb Guglielmo Vergine tenint com a company a Caruso, amb qui en el temps va mantenir una profunda amistat, Caruso s'allotjava sovint a la casa de camp a Rimini. En l'estiu de 1911, durant el festival anual que es va organitzar a Vila Elena, va arribar el gran tenor que cantà en honor de la seva estimada amiga Elena.

## Carrera

Acabats els seus estudis a Nàpols debutà amb La traviata (1893) en el teatre Bellini d'aquella ciutat, corregent després amb èxit els primers coliseus d'Europa i Amèrica.
A partir del seu debut va actuar arreu d'Europa incloent el seu debut al Gran Teatre del Liceu de Barcelona l'11 de desembre de 1904 en el rol de Lucrezia Borgia, teatre al que torna actuar altres temporades. El 1902 va fer el salt als Estats Units i Canadà, debutant en el Nou Continent el 10 de febrer d'aquell any a Baltimore en el paper de Santuzza de la Cavalleria Rusticana, amb aquest mateix rol cantà per última vegada a Nova York el setembre de 1918, sense saber que ja no tornaria aquell país.
Entre les obres que més descollen pel seu talent dramàtic hi figuren Tosca, La Gioconda, Aida, Die Walküre, Mefistofele i Otello.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 583. (ISBN 84-239-4508-1)
# Eleuterio Dorado Lanza

Eleuterio Dorado Lanza (m. 1986) va ser un polític i empresari espanyol.

## Biografia

Va arribar a pertànyer al Cos especial d'ajudants comercials de l'Estat, treballant per al Ministeri de Comerç. Militant d'Izquierda Republicana (IR), després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les forces republicanes. Posteriorment va passar a formar part del comissariat polític de l'Exèrcit Popular de la República. Al llarg de la contesa va exercir com a comissari de les brigades mixtes 16a i 75a, així com de la 54a Divisió, arribant a participar en la campanya de Llevant i altres batalles.
Al final de la contesa va ser capturat pels franquistes i processat, perdent el seu lloc en l'administració de l'Estat. No obstant això, durant la Dictadura franquista Eleuterio Dorado va desenvolupar la seva carrera en el sector privat, on arribaria a ser director gerent de les empreses Central Ibérica de Drogas i Productor General de Perfumería.
Va morir a Madrid el 5 de juliol de 1986.

## Notes

* ↑ Si bé, en 1978, després de la mort de Franco, va ser readmès en el Cos especial d'ajudants comercials de l'Estat.

## Referències

* ↑ Álvarez, 1989, p. 182, 188.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 182.
* ↑ Engel, 1999, p. 75.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 188.
* ↑ Ministerio de Industria y Comercio: «Orden separando definitivamente del servicio del Estado a don Eleuterio Dorado Lanza, Auxiliar especializado de Comercio». Boletín Oficial del Estado núm. 213, de 1 de agosto de 1939, pàg. 4196. ISSN: 0212-033X.
* ↑ Ministerio de Comercio y Turismo: «Orden por la que se reingresa al servicio activo en el Cuerpo Especial de Ayudantes Comerciales del Estado don Eleuterio Dorado Lanza». Boletín Oficial del Estado núm. 143, de 16 de junio de 1978, pàg. 14205. ISSN: 0212-033X.
* 1 2 «Esquelas. Don Eleuterio Dorado Lanza», ABC (8 de julio de 1986), pág. 79

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
# Eleutheronema

Eleutheronema és un gènere de peixos pertanyent a la família dels polinèmids.

## Taxonomia

* Eleutheronema rhadinum (Jordan & Evermann, 1902)
* Eleutheronema tetradactylum (Shaw, 1804)
* Eleutheronema tridactylum (Bleeker, 1849)

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1862. Sixième memoire sur la faune ichthyologique de l'île de Batjan. Versl. Akad. Amsterdam v. 14. 99-112.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Evermann, B. W., 1902. Notes on a collection of fishes from the island of Formosa. Proceedings of the United States National Museum v. 25 (núm. 1289): 315-368.
* ↑ Shaw, G., 1804. General zoology or systematic natural history ... V. 5 (pt 1): i-v + 1-25, Pls. 93-132, 43+, 65+, 6+, 74+ and (pt 2): i-vi + 251-463, Pls. 132-182, 158+. General zoology or systematic natural history ... Pisces.
* ↑ Bleeker, P., 1849. Bijdrage tot de kennis der Percoïden van den Malayo-Molukschen Archipel, met beschrijving van 22 nieuwe soorten. Verhandelingen van het Bataviaasch Genootschap van Kunsten en Wettenschappen v. 22: 1-64.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Fritzsche, R.A., 1982. Osteichthyes. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill, Nova York: 858-944.
# Elias Ammerbach

Elias Nikolaus Ammerbach (Naumburg, vers el 1530 - Leipzig, 29 de gener de 1597), fou un compositor, arranjador i organista alemany del Renaixement.
Va publicar el llibre més antic imprès de la música d'orgue a Alemanya i s'agrupa entre els compositors coneguts com els coloristes. Va estudiar a la Universitat de Leipzig (1548-1549), i va ser emprat posteriorment com a organista a la de Sant Tomàs a Leipzig, probablement per la resta de la seva vida. Estava casat tres vegades (les seves dues primeres esposes van morir). D'acord amb el prefaci de la seva publicació per a orgue de 1571 i que conté diverses composicions, com motets, retalls de música sagrada, etc. Va viatjar a terres estrangeres per estudiar, però no va donar més detalls.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 5, pàg. 109 (ISBN 84-239-4505-7)
# Elias Parish Alvars

Elias Parish Alvars (Teignmouth, 28 de febrer de 1808 - Viena, 25 de gener de 1849) fou un arpista i compositor del Regne Unit.
Pertanyia a una família jueva i fou deixeble d'en Françoise Dizi, Labane i Nicolas Bochsa. A partir de 1832 viatjà per tot Europa donant concerts i sempre amb el major èxit, al que contribuïen tant l'elegància de la seva execució com l'inesgotable dels seus recursos artístics.
Fou també un dels primers a servir-se de les noves arpes d'Erard, a doble moviment, els efectes de les quals va saber aprofitar meravellosament.
Deixà nombroses composicions, algunes molt notables, com les inspirades en temes populars d'Orient, on havia fet un viatge.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Tom núm. 42, pàg. 163 (ISBN 84-239-4542-1)
# Elisabet de Brunsvic-Wolfenbüttel

Elisabet de Brunsvic-Wolfenbüttel, princesa de Prússia (Wolfenbüttel 1746 - Stettin 1840). Duquessa de Brunsvic-Wolfenbüttel amb el tractament d'altesa sereníssima que contragué matrimoni amb el presumpte hereu al tron prussià i després rei Frederic Guillem II de Prússia.
Nascuda a la ciutat de Wolfenbüttel, capital del Ducat de Brunsvic-Wolfenbüttel, el dia 18 de novembre de l'any 1746. Elisabet era filla del duc Carles I de Brunsvic-Wolfenbüttel i de la princesa Felipa Carlota de Prússia. Elisabet era neta per via paterna del duc Frederic Albert II de Brunsvic-Wolfenbüttel i de la duquessa Antonieta Amàlia de Brunsvic-Wolfenbüttel; i per via materna del rei Frederic Guillem I de Prússia i de la princesa Sofia del Regne Unit.
Elisabet contragué matrimoni al 14 de juliol de l'any 1756 al Palau de Charlottenburg amb el príncep i futur rei Frederic Guillem II de Prússia, fill del príncep August de Prússia i de la duquessa Lluïsa Amàlia de Brunsvic-Lüneburg. La parella tingué una única filla:
L'any 1767 el matrimoni es divorcià. Mentre la duquessa Elisabet no es tornà a casar i es retirà a la ciutat portuària de Stettin, el príncep Frederic Guillem es casà en segones núpcies amb la princesa Frederica de Hessen-Darmstadt.
Elisabet Cristina morí el dia 18 de febrer de l'any 1840, als 94 anys, a la ciutat de Stettin a la Pomerània.

## Referències

* ↑ «Elisabet de Brunsvic». Especial 1714. Monogràfic de la Revista Sàpiens [Barcelona], núm. 108, 9-2011, p.. ISSN: 1695-2014.