OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Atherion

Atherion és un gènere de peixos pertanyent a la família dels aterínids.

## Taxonomia

* Atherion africanum (Smith, 1965)
* Atherion elymus (Jordan & Starks, 1901)
* Atherion maccullochi (Jordan & Hubbs, 1919)

## Referències

* ↑ Smith, J. L. B., 1965. Fishes of the family Atherinidae of the Red Sea and the western Indian Ocean with a new freshwater genus and species from Madagascar. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 31: 601-632, Pls. 98-102.
* ↑ Jordan, D. S. & E. C. Starks, 1901. A review of the atherine fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 24 (núm. 1250): 199-206.
* ↑ Nakamura, S., 1936. Larvae and young of fishes found in the vicinity of Kominato, II-IV. II.- Atherion elymus (Jordan and Starks). J. Imp. Fish. Inst. (Tòquio) 30:219-225.
* ↑ Jordan, D. S. & C. L. Hubbs, 1919. Studies in ichthyology. A monographic review of the family of Atherinidae or silversides. Leland Stanford Jr. Univ. Publ., Univ. Ser. (1919): 1-87, Pls. 1-12.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Espai Far

L'Espai Far és un equipament museístic ubicat al Far de Sant Cristòfol de Vilanova i la Geltrú, inaugurat el 16 de juliol de 2016, centrat en el patrimoni mariner de la ciutat. Compta amb tres espais d'exposició permanent: el Museu del Mar de Vilanova i la Geltrú, l'espai Víctor Rojas i el Museu de Curiositats Marineres Roig Toqués. Forma part de la Xarxa de Museus Marítims de Catalunya.

## Museu del Mar de Vilanova i la Geltrú

Ubicat a l’antiga casa del faroner, el Museu del Mar mostra objectes relacionats amb el món de la pesca i la tradició marinera de Vilanova i la Geltrú. La major part dels quals, formen part de la col·lecció que l’Associació Museu del Mar ha anat creant a partir de donacions de pescadors i veïns del barri de mar, al llarg dels darrers quaranta anys.
L'exposició s'inicia amb un audiovisual sobre la Vilanova marinera i es divideix en diversos àmbits, mostrant un recorregut per la historia marinera de la ciutat a partir d’objectes i relats, així com un àmbit específic que sota el títol "Un objecte, una història" dedicat a la preservació i difusió de la memòria oral.

## Espai Víctor Rojas

L’Espai Víctor Rojas acull el centenari bot de salvament de nàufrags Victor Rojas. Actualment, una de les tres úniques embarcacions d’aques tipus que es conserven a Catalunya.
El disseny respon a la seva funcionalitat, preparat per a navegar en situacions extremes i superar forts temporals, ja que té la particularitat que era autoredreçable i insubmergible. A més era de tipus mixt, podia navegar a rem o a vela. Fou construït a Barcelona per Miquel Corbeto l’any 1916. Basant-se en el model anglès Beeching-Peake, l’últim crit en la tecnologia naval de l’època, Corbeto li afegí algunes millores.

## Museu de Curiositats Marines Roig Toqués

El Museu de Curiositats Marineres Roig Toqués conté objectes relacionats amb el mar que Francesc Roig Toqués va anant col·leccionant durant la seva vida: enginys de vaixells, sorres de tot el món, peixos dissecats, entre d'altres curiositats. En aquest espai se li ret també homenatge a la famosa Carpa Juanita, un peix al que Francesc Roig Toqués va domesticar per donar-li a beure amb un porró i menjar amb una cullereta.

## Referències

* ↑ «"Vilanova i la Geltrú pone en valor su historia marinera con el estreno del Espai Far"». La Vanguardia.
* ↑ Sánchez Hidalgo, Mar «L'Espai Far de Vilanova i la Geltrú». Revista Drassana núm 24. Museu Marítim de Barcelona, 2016, pàg. 151-164.
* ↑ Espai Far, Vilanova i la Geltrú a museusmaritims.mmb.cat
* ↑ «Blog de l'Associació Museu del Mar». [Consulta: juny 2018].
* ↑ Serra i Roig, Màrius Retrat núm. 8 Francesc Roig Toqués. Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 1997.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Estació d'Horta (FBG)

Horta va ser una estació de ferrocarril propietat de l'antiga companyia Camins de Ferro de Barcelona a Granollers situada a l'antic municipi de Sant Andreu de Palomar. L'estació es trobava a la línia Barcelona-Granollers-Girona per on actualment circulen trens de la línia R2 de Rodalies de Catalunya.
Concretament es trobava al costat de la Riera d'Horta al quilòmetre 5 de la línia de Granollers, entre les estacions del Clot i Sant Andreu Comtal. I força allunyada de l'antic municipi d'Horta. La línia es va inaugurar l'any 1854, però no es té constància d'aquest baixador fins al 1857 quan apareix en una guia de Víctor Balaguer. El 1917 va desaparèixer amb la construcció de l'estació de mercaderies de la Sagrera.

## Referències

* 1 2 Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ Dalmau, Antonio R. Del "Carril" de Mataró al Directo de Madrid: Historia Anecdótica de los ferrocarriles de Barcelona. Liberia Millá, 1946.
* ↑ «Conegueu la línia R2». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2010. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ Barrón Avignon, Eugenio. «Ferrocarriles» (en castellà) p. 238-240. Revista de Obras Públicas, 1861, 9, tomo I (19). Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ Díez i Quijano, Desideri. Els transports a Horta. El Tinter, 1987, p. 203 (Història d'Horta).

## Notes

* ↑ El 1860 es va fusionar amb Companyia dels Camins de Ferro de Barcelona a Mataró, convertint-se amb la Camins de Ferro de Barcelona a Girona.

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Estació de Santa Coloma (FBG)
* Estació de Sagrera Mercaderies
# Estació de Can Pou - Camp de Mar

Mapa sinòptic línia R1 :
Mapa sinòptic Línia RG1 :
Can Pou - Camp de Mar és una estació de ferrocarril fora de servei, propietat d'Adif, situada a la població de Premià de Mar a la comarca del Maresme. L'estació es troba a la línia Barcelona-Mataró-Maçanet, i hi circulen trens sense aturar-s'hi de la línia R1 de Rodalies de Catalunya operada per Renfe Operadora.
Aquest baixador va ser construït l'any 1964. Malgrat això mai no ha entrat en funcionament, tot i les reivindicacions dels veïns de Can Pou. Adif té planificat destinar-hi un pressupost estimat de 2 milions d'euros per obrir-lo, donant així cobertura a la zona de llevant de Premià i als veïns de Santa Anna de Premià de Dalt. Un dels arguments d'Adif i abans de Renfe, per no haver-lo obert anteriorment, és que les andanes del baixador de Can Pou estan a 700 metres de l'estació de Premià de Mar. L'Ajuntament de Premià, però argumentava que els accessos estan a un quilòmetre i mig entre ells i que la zona té punts d'afluència massiva com instituts i el Port de Premià, que s'ha d'ampliar amb una zona comercial i d'oci.
Tot i que el baixador és de la dècada del 1960, aquest tram de la línia de Mataró va entrar en servei el 28 d'octubre de 1848 quan es va obrir el ferrocarril de Barcelona a Mataró, la primera línia de ferrocarril de la península Ibèrica. La iniciativa de la construcció del ferrocarril havia estat de Miquel Biada i Bunyol per dur a terme les múltiples relacions comercials que s'establien entre Mataró i Barcelona.
* Vista de conjunt

## Referències

* 1 2 Arinno, Gerard «Adif comença a treballar en el projecte del nou baixador de Premià de Mar». El Punt, 17-11-2009 [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «ADIF tira endavant el baixador de Can Pou i anuncia nova estació». El Tot Mataró i Maresme, 31-03-2010. Arxivat de l'original el 1 d’octubre 2010 [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «El baixador del tren perdut». Vilaweb, 16-10-2008 [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Conegueu la línia R1». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ Alcaide González, Rafael «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova. Universitat de Barcelona, Vol. IX, núm. 194 (65), 01-08-2005.

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Estació de Premià de Mar
# Estació de Mollet - Sant Fost

Mapa sinòptic línia R2 :
Mapa sinòptic línia R8 :
Mollet - Sant Fost és una estació de ferrocarril propietat d'Adif situada al sud-est de la població de Mollet del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental. L'estació es troba a la línia Barcelona-Girona-Portbou i hi tenen parada trens de Rodalies de Catalunya de les línies R2 i R2 Nord i R8 dels serveis de rodalia de Barcelona, operats per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Granollers o Girona va entrar en servei l'any 1854 quan va entrar en servei el tram construït per la Camins de Ferro de Barcelona a Granollers entre Barcelona (antiga estació de Granollers, substituïda per l'Estació de França) i Granollers Centre.
L'any 2019 va registrar l'entrada de 1.443.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Castelldefels Aeroport Sants | La Llagosta | | Montmeló | Granollers Centre Sant Celoni Maçanet-Massanes |
| Martorell Central | Santa Perpètua de Mogoda Riera de Caldes | | Montmeló | Granollers Centre |

## Galeria d'imatges

* Entrada a l'estació.
* Torns d'accés a l'estació.
* L'edifici, andanes i vies.
* Vista elevada central de l'estació.
* Vista elevada de l'estació per la dreta.
* Vista elevada de l'estació per l'esquerra.
* Una unitat 451 en servei R2 Vilanova i la Geltrú.
* Un Civia en servei R8 Martorell.
* Estació de Mollet - Sant Fost: Inici de la línia de ferrocarril Mollet - Papiol / Castellbisbal (vies que surten cap a la dreta) a la línia Barcelona - Granollers - Portbou - Cerbère.
* Subestació elèctrica de tracció de l'estació de Mollet - Sant Fost.
* Un tren de mercaderies entra des de la línia Castellbisbal / el Papiol - Mollet.
* Estació de Mollet-Sant Fost acabades les obres l'any 2024.

## Referències

* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Conegueu la línia R2 Nord». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2019. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2024-03-28. [Consulta: 2 setembre 2022].

## Vegeu també

* Estació de Mollet - Santa Rosa
* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Estampes

Estampes és una obra per a piano composta per Claude Debussy el 1903. L'estrena va tenir lloc el 9 de gener de 1904 pel pianista català Ricard Viñes a la Sala Érard de la Société Nationale de Musique. Es tracta d'un tríptic de tres peces bastant curtes titulades Pagodes, La soirée dans Grenade i Jardins sous la pluie.
La primera, Pagodes, nascuda del record dels músics javanesos a qui va escoltar en l'Exposició Universal de 1889, crea una arquitectura de somni amb melodies basades en l'escala pentatònica i en ritmes que se superposen, com la música del gamelan. La Soirée dans Grenade, evocació d'Andalusia, l'autenticitat de la qual devia elogiar Manuel de Falla, porta per si mateix una màgia que es deu sobretot a la intuïció del músic. Acompanyat per l'eco de les cançons infantils (Nous n'irons plus au bois... Do, do, l'enfant do...), el brillant virtuosisme de Jardins sous la pluie ha fet d'aquesta tercera peça, menys secreta que les dues anteriors, un dels fragments favorits dels pianistes.

## Referències

* Los grandes compositores Tom núm. 5. Editorial Salvat.
# Estany Llong (Angostrina)

L'Estany Llong és un llac d'origen glacial del Massís del Carlit, dins del terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
És a l'est del Carlit, a la zona nord-est del terme al qual pertany, a ponent del Llac de la Bollosa i a llevant del Carlit. Pertany al conjunt d'estanys de la capçalera del Riu d'Angostrina, del qual és un dels inferiors, al sud-est del bloc d'estanys. Per damunt seu té l'Estany de Sobirans, el de Trebens, el d'en Gombau, el del Castellar, l'Estany de les Dugues i l'Estany de Vallell, i per dessota, l'Estany Llat, cap al sud-oest, i l'Estany de la Comassa, l'Estany Sec, l'Estany del Viver i l'Estany Negre cap al sud-est. Els estanys inferiors al de les Dugues s'uneixen a les Basses d'en Gombau, d'on davalla cap al sud el Riu d'Angostrina, a través del Rec de l'Estany Llat.

## Referències

* ↑ L'Estany Llong en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «5 - Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Mercadal (coord.), Oriol; Giménez (fot.), Emili. «El Capcir. Els Angles». A: Patrimoni medieval de la Cerdanya i el Capcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2017, p. 240-241 (Col·lecció Camí Ral, núm. 39). ISBN 978-84-232-0830-2.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Vegeu també

* Estanys del Carlit
# 1775
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Escola de dibuix a la Llotja de Barcelona
* S'acaba la construcció de l'església de Santa Creu de Cabrils.

### Resta del món

* 7 de març - l'Índia: l'Imperi Britànic obté el control de Salsette i Vasai en el Tractat de Surat abans de la primera Guerra Maratha.
* 19 d'abril, Comtat de Middlesex (Massachusetts, EUA): victòria britànica a les Batalles de Lexington i Concord, als inicis de la Guerra de la Independència dels Estats Units.
* 17 de juny, Boston (Massachusetts): Els anglesos guanyen la batalla de Bunker Hill, que forma part del Setge de Boston, durant la Guerra d'Independència dels Estats Units.
* 8 de juliol - Alger (Algèria): La flota espanyola fa desembarca en l' Expedició contra Alger per a conquerir la ciutat però aquesta acaba fracassant.
* Guerra de les farines fou un motí causat per l'excessiu preu del pa a França als mesos d'abril i maig.
* Virgínia se suma a la guerra per la independència dels EUA.
* Òperes de Mozart: La finta giardiniera i Il re pastore.
* L'emperadriu russa augmenta el poder dels nobles sobre els seus serfs.
* Creació de la Rada Nieustająca o govern central de Polònia.

## Naixements
### Països Catalans

* 16 de novembre, Morella, els Ports: Joaquim Oliet i Cruella, pintor neoclàssic valencià.

### Resta del món

* 20 de gener: André-Marie Ampère, físic i matemàtic francès
* 1 de febrer, Hamburg: Anton Ludwig Heinrich Ohmann, cantant, director d'orquestra, violinista i compositor alemany.
* 24 de març, Parísː Pauline Auzou, pintora francesa i professora d'art (m. 1835).
* 25 d'abril, Aranjuez: Carlota Joaquima d'Espanya, infanta d'Espanya i reina de Portugal (m. 1830).
* 28 d'agost, Parísː Sophie Gail, cantant i compositora parisenca (m. 1819).
* 7 d'octubre: Ramón Power y Giralt, polític i militar porto-riqueny, primer diputat representant de Puerto Rico a les Corts de Cadis
* 16 de desembre: Jane Austen, novel·lista anglesa.
* Londres: Thomas Rawlings, compositor i violoncel·lista anglès.

## Necrològiques
### Resta del món

* 31 de maig, Mòdena: Giuseppe Venturelli, compositor
* 8 de juny: Muhàmmad Bey Abu l-Dhahab, bei mameluc dels Kazdughiliyya d'Egipte.

## Referències

* ↑ Kinder, Hermann, 1920-1968.. Atlas histórico mundial. II, De la Revolución Francesa a nuestros días. 19a. ed. corregida y ampliada. Madrid: Akal, 1996. ISBN 84-460-2459-4.
* ↑ Fohlen, Claude,. Histoire des États-Unis d'Amérique. ISBN 978-2-85229-727-2.
* ↑ «Pauline Auzou (1775-1835)». BNF. Biblioteca Nacional de França. [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ Pérez Samper, María de los Ángeles. «Carlota Joaquina de Borbón» (en castellà). RAH. Historia Hispánica. [Consulta: 6 març 2025].
* ↑ «Sophie Gail [Edmée (1775-1819)]». Musicologie. [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «Jane Austen | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 maig 2020].
# Estany de la Comassa

L'Estany de la Comassa (oficialment Lac de Coumasse en francès) està situat en la comuna cerdana d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, a la Catalunya del Nord.
És a l'est del Massís del Carlit, a la capçalera de la vall d'Angostrina, d'origen glacial. És al nord de l'Estany Sec, en el qual desguassa, a ponent de l'Estany del Viver, al nord-oest de l'Estany Negre, al nord-est de l'Estany Llat i al sud-est de l'Estany Llong. La pesca sense mort hi és autoritzada el 2011.

## Referències

* ↑ L'Estany de la Comassa en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «5 - Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Mercadal (coord.), Oriol; Giménez (fot.), Emili. «El Capcir. Els Angles». A: Patrimoni medieval de la Cerdanya i el Capcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2017, p. 240-241 (Col·lecció Camí Ral, núm. 39). ISBN 978-84-232-0830-2.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Fotografies
# Estat de Hannover

L'Estat de Hannover (Land Hannover) va ser un estat de curta durada dins de la zona britànica d'Alemanya ocupada pels Aliats. Va existir durant 92 dies en el transcurs de la dissolució de l'Estat Lliure de Prússia després de la Segona Guerra Mundial fins a la fundació de la Baixa Saxònia el 1946. L'estat es basava en l'antic Regne de Hannover, annexat per Prússia el 1866, i es reflectia en l'emblema estatal, el cavall saxó (Sachsenross). Després de la fundació de la Baixa Saxònia amb la fusió de Hannover amb diversos estats més petits, el nou estat continuaria utilitzant els emblemes de Hannover.
L'Estat d'Hannover cobria el territori de l'antiga província prussiana de Hannover, sense les parts orientals que havien passat a formar part de la zona d'ocupació soviètica, després de la Segona Guerra Mundial (Amt Neuhaus i la part oriental de Bleckede, Elbingerode i Ilfeld). Per tant, incloïa el 85 per cent de l'estat actual de Baixa Saxònia.

## Història

Va ser fundat sota l'Ordenança núm. 46 del govern militar britànic del 23 d'agost de 1946 "relatiu a la dissolució de les províncies de l'antic Estat de Prússia a la zona britànica i la seva recreació com a estats independents". El seu primer ministre-president va ser el polític socialdemòcrata Hinrich Wilhelm Kopf.
No obstant això, el 23 de novembre de 1946, el Govern militar britànic va aprovar la formació del nou estat de Baixa Saxònia a partir de la unificació dels estats alemanys de Brunsvic, Oldenburg i Schaumburg-Lippe amb Hannover a instàncies dels seus líders alemanys. Kopf també va discutir altres opcions territorials per a un estat de Baixa Saxònia que hauria inclòs Bremen i la regió d'Ostwestfalen-Lippe.
Com les parts orientals de Hannover, les zones orientals de Brunsvic que havien caigut a la zona soviètica, incloent l'antic comtat de Blankenburg i l'enclavament de Calvörde (part del districte de Helmstedt) van ser excloses i posteriorment integrades a l'estat alemany oriental de Saxònia-Anhalt. Només l'Amt Neuhaus i les parts de Bleckede, que també havien passat al territori ocupat per la Unió Soviètica, es van tornar a unir amb la Baixa Saxònia després de la reunificació d'Alemanya el 1993.

## Ministre-President de l'Estat de Hannover

* 1946-1946: Hinrich Wilhelm Kopf (SPD)

## Referències

* ↑ «Verordnung Nr. 46, Auflösung der Provinzen des ehemaligen Landes Preußen in der Britischen Zone und ihre Neubildung als selbständige Länder (1946)». Arxivat de l'original el 2017-02-25. [Consulta: 8 febrer 2018].
* ↑ «Verordnung Nr. 55, Bildung des Landes Niedersachsen». Arxivat de l'original el 2019-08-28. [Consulta: 8 febrer 2018].
* ↑ «1946 – Wiederherstellung des Landes Hannover und Gründung des Landes Niedersachsen.». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 8 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Wochenschau Film zur Wiederherstellung des Landes Hannover 1946 Arxivat 2007-06-09 a Wayback Machine.
# Esteban Boutelou y Agraz

Esteban Boutelou y Agraz (Aranjuez, 1776 - Sanlúcar de Barrameda, 1814), fou un agrònom i botànic espanyol d'ascendència francesa, germà del també botànic Claudio Boutelou (1774-1842). Va ser besnét del paisatgista francès Esteban Boutelou I, famós pel seu treball a Aranjuez, on va ser jardiner major des de 1716, i La Granja, i nét d'Esteban Boutelou II, que va succeir el seu pare a Aranjuez.
Juntament amb el seu germà, va passar a estudiar a l'estranger i va ser professor del Reial Jardí Botànic de Madrid. Va publicar nombrosos articles al Semanario de Agricultura i en els Anales de Ciencias Naturales de Madrid mereixen particular menció els que porten per títol:
* Descripción y nombres de las diferentes especies de uvas que hay en los viñedos de Ocaña (1805);
* Sobre las variedades de Trigos, Cebadas y Centenos, cuyo cultivo te ha ensayado en Aranjuez (1807);
* Especies y variedades de Pinos que se crían en la Sierra de Cuenca (1806).
Col·Laborà amb el seu germà en el Tratado de la Huerta (1804), així com també amb molts articles inserits en les mencionades revistes:
* Añil; sobre los ensayos hechos en España, sus variedades, etc.;
* Expatriación y aclimatación de los vegetales;
* Experimentos y observaciones agronomicos sobre la cebada ramosa (1806);
* Ganado lanar mestizo logrado en Aranjuez;
* Memoria sobre el cultivo de la vid en Sanlúcar de Barrameda y Jerez de la Frontera (1807), i algunes d'altres.

## Referències

* ↑ SALVADOR PALOMO, PEDRO; LÓPEZ LILLO, ANTONIO; RODRIGO I ALEIXANDRE, BENJAMÍ (2002). LOS ÁRBOLES DE LA ILUSTRACIÓN EN LOS ESPACIOS AJARDINADOS. Valencia: Real Sociedad Económica de Amigos del País de Valencia. pp. 560-586. Consultat el 29 de juny de 2017. Memorias del III Coloquio sobre Los Montes Valencianos

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 440. (ISBN 84-239-4509-X)
# Esteve Marturià i Fernel

Esteve Marturià i Fernel (Calonge i Sant Antoni, 15 d'agost de 1758 - Barcelona, setembre 1803 ↔ agost 1805) fou cirurgià i catedràtic del Col·legi de Cirurgia de Barcelona.

## Biografia

Fill de cirurgià, cursà els estudis de cirurgià en llatí entre el 1774 i el 1780. En aquest any probablement aprovà la revàlida de cirurgia que comprenia nou exàmens. L'any 1793 era professor supernumerari i seguidament catedràtic i bibliotecari del Col·legi de Cirurgia de Barcelona. Es dedicà especialment a l'obstetrícia. Participà en les juntes acadèmiques amb intervencions, censures i observacions. A instàncies d'Antoni Gibernat es traslladà al Col·legi de Cirurgia de Madrid, creat l'any 1771 durant el regnat de Carles III i vinculat a l'Armada.
Esteve Marturià defensava que les inspeccions anatòmiques havien de comprendre una descripció de la constitució del malalt, així com els símptomes essencials de la malaltia, el seu curs i el seu progrés. La Biblioteca de la Universitat de Barcelona conserva diversos manuscrits del cirurgià calongí.

## Referències

* 1 2 Vilar i Massó, Albert «Calonge, terra de metges». Ruàs, núm. 3, 12-2020, pàg. 32-33.
* ↑ Massons i Esplugues, Josep Maria «Alumnes del Reial Col·legi de Cirurgia de Barcelona (1760-1843) del Baix Empordà». Estudis del Baix Empordà, vol. 16, 1997, pàg. 125-146.
* ↑ Massons i Esplugues, 2002, p. 39.
* ↑ Pérez Pérez, 2007, p. 64.

## Bibliografia

* Massons i Esplugues, Josep Maria. Història del Reial Col·legi de Cirurgia de Barcelona. Fundació Uriach, 2002.
* Pérez Pérez, Núria. Anatomia, química i física experimental al Reial Col·legi de Cirurgia de Barcelona (1760-1808). Universitat Autònoma de Barcelona (tesi doctoral), 2007.
* Usandizaga, Manuel «Memorias de las Juntas Literarias». Historia del Real Colegio de Cirugia de Barcelona (1760-1843), 16, 1964.

## Enllaços externs

* «Publicacions d'Esteve Marturià a las «Juntas Literarias» del Reial Col·legi de Cirurgia de Barcelona». Memòria Digital de Catalunya. Universitat de Barcelona.