OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parachromis loisellei

Parachromis loisellei és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18,5 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja una àmplia varietat d'insectes terrestres i aquàtics i, de tant en tant, peixets.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 24 °C-37 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: vessant atlàntic entre el riu Ulua (Hondures) fins al riu Cricamola (Panamà) i vessant pacífic al riu Tamarindo (Nicaragua).

## Referències

* ↑ Agassiz, L., 1859. (Remarks on new fishes from Lake Nicaragua). Proc. Boston Soc. Nat. Hist. v. 6 (1856-1859): 407-408.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bussing, W. A., 1989. Cichlasoma loisellei, a new nandopsis group cichlid fish from Central America. Revista de Biologia Tropical v. 37 (núm. 2): 153-161.
* 1 2 3 «Parachromis loisellei» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Bussing, W.A., 1998.
* ↑ Bussing, W.A., 1998. Peces de las aguas continentales de Costa Rica. Segona edició. San José, Costa Rica: Editorial de la Universidad de Costa Rica. 468 p.
* ↑ Conkel, D., 1993. Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S. O. i K. E. Hartel, 1997: The systematic status of cichlid genera described by Louis Agassiz in 1859: Amphilophus, Baiodon, Hypsophrys and Parachromis (Teleostei: Cichlidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 7 (núm. 3): 193-202.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Johann von Herbeck

Johann Franz von Herbeck (Viena, Àustria, 25 de desembre de 1831 - 28 d'octubre de 1877) fou un compositor i director austríac, conegut per descobrir i dirigir per primera vegada la Simfonia núm. 8 de Franz Schubert.
Fou deixeble durant poc temps de Retter, i després estudià Dret, dedicant-se exclusivament a la música a partir de 1856, en què fou nomenat director del Männergesanggverein de Viena, amb la qual ressuscità moltes obres corals de Schubert, poc menys que oblidades. El 1858 formà una Societat coral mixta i ensems assolí el lloc de professor de cant del Conservatori, càrrec aquest últim que deixà el 1859 en ser-li confiada la direcció dels Gesellschafkonzerte, als que sabé donar un interès particular. El 1866 succeí en Randhartinger com a director de la Capella Reial i el 1869 fou nomenat primer director d'orquestra de l'Òpera i el 1870 director d'aquest teatre. Tant a Viena com a Pörtschach se li erigiren sengles monuments.
Les seves obres més importants són els cors per a veus d'homes, molt populars a Alemanya. També va compondre diverses obres religioses i algunes simfonies.
Una de les seves obres més reconegudes és Pueri Concinite, un motet de Nadal per a cor infantil i solista.

## Referències

* ↑ Pueri Concinite; Les Petits Chanteurs de Saint-Marc, 2014. Recurs audiovisual a YouTube (2021).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 1125 (ISBN 84 239-4527-8)
# François Lambillotte

François Lambillotte (Charleroi, 22 de març de 1802 - Friburg, 2 de juny de 1835) fou un músic jesuïta belga.
El 1826 entrà en la Companyia de Jesús de França. Fou director de música en el col·legi de Friburg, i com a compositor deixà una Missa en mi bemoll i un gran nombre de peces, reunides quasi totes en les col·leccions de Cantiques, Vingt cantiques i Souvenirs de fétes de collège. Aquest última fou revisada i publicada pel P. Louis, germà de l'autor. També es troben algunes peces de William en les Oeuvres posthumes des trois Pères Louis, Joseph et François Lambillotte (15 cuad., París, 1870-71).
Totes les de William són obres gens menyspreables, encara que, inferiors en mèrit a les del seu germà Louis, potser perquè la seva prematura mort li impedí arribar al seu ple desenvolupament de les seves facultats artístiques. L'altre germà, Joseph, també fou músic i jesuïta.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29. pàg. 396 (ISBN 84-239-4529-4)
* Bibliothèque des écrivains de la compagnie de Jésus ou notices bibliographiques... Autors: Augustin Backer, Alois Backer. Editor: Grandmont-Donders, 1839. Original de: Biblioteca Nacional de Baviera

## Enllaços externs

* Índex d'obres
* Treballs per o sobre François Lambillotte en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Felip Melià Bernabeu

Felip Melià Bernabeu (València, 1 de gener de 1898 - Districte Federal, Mèxic, 1973) fou un comediògraf valencià dels anys 1930. Va estar casat amb l'actriu Josefina Tàpias i Martínez, que treballava per a la companyia teatral de Margarida Xirgu.
Es calcula que la seva producció en valencià és d'unes quinze obres, entre les quals cal citar, per ser la més popular i apreciada pel públic de la seva època, la coneguda com "¡Pàre vosté la burra, amic!". Es va estrenar al Teatre Modern de València, el 2 de maig de 1928. Es tracta d'una farsa valenciana en dos actes, escrita en prosa. La seva ortografia en valencià no era d'una perfecció remarcable, important-més els efectes fonètics dels diàlegs que l'ortografia en si. També va escriure en castellà, utilitzant la comèdia com a estil de les seves obres. Destaquen les obres "Guiñapos", estrenada el 1938 a la sala Romea de Barcelona i "No jugar con el pueblo", que va ser premiada en 1938 en el concurs convocat per la Comissió Interventora d'Espectacles de Catalunya. A més, a València va ser assidu col·laborador en les col·leccions "Nostre Teatro",” Teatre Valensià" i "Nostres comèdies ". Treballà durant el període de la guerra civil del 36, destacant en aquesta època les obres: "Encara queda sol a la torreta", "Jugant, jugant", "El malcarat", "Pobrets; però honradets!", "Patrons i Proletaris", "Rialles" i "El metge improvisat".
Un cop acabada la guerra, va aconseguir arribar a França, però va estar durant un breu període en un camp de concentració, aconseguint l'1 de desembre de 1939 salpar del port de Bordeus en el vaixell "De Lassalle", direcció República Dominicana. El 19 de desembre d'aquest mateix any arriba a Ciutat Trujillo, veient-se obligat a treballar com a temporer en una plantació de creïlles, situada al conegut com “El Corral de los Indios”. Per la seva banda, la seva dona, va aconseguir arribar a l'Argentina, des d'on va tractar de retrobar-se amb ell, enviant-li un xec per poder anar on ella residia. Però Felip Melià sembla que no va fer cap moviment al respecte. Finalment va arribar a Mèxic a principis 1941, ajudat per Carlos Esplá, secretari de la Junta d'Auxili als Republicans Espanyols, i és aquí, a Mèxic, on es integra a la Casa Regional Valenciana. La seva vida a Mèxic no va ser fàcil, treballant entre altres coses en una impremta com a corrector de proves. No se sap molt més d'ell, excepte l'opinió dels que el coneixien que els consideraven una persona prima, endreçada i solitària, a la qual li agradava, fumar i prendre cafè.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Santi Cortés. El valencianisme republicà a l'exili. Generalitat valenciana. 1993. Pág. 43 y 44. ISBN 84-482-0139-6
* ↑ http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=91859079
* ↑ «Josefina Tàpies s'ha casat». La Humanitat: Any 5, núm. 1110, 15-09-1935. Arxivat de l'original el 2021-05-01 [Consulta: 1r maig 2021].
* ↑ http://pares.mcu.es/MovimientosMigratorios/detalle.form?nid=6022
* ↑ Archivo Carlos Esplá secretario de JARE - Libros de Actas - Libro 3. http://pages.citebite.com/g1d0v0a3p8yje
* ↑ Joan Baptista Climent. Crònica de València. Escrits des de l'exili. València 1992. (Pp 77-79)
# Montague Fawcet Phillips

Montague Fawcet Phillips (Tottenham (Londres), 13 de novembre del 1885 - Esther (Londres), 4 de gener del 1969) fou un compositor i organista anglès.
S'inicià a la música com a nen del cor de l'església de Bishopsgate, i estudià composició amb Frederick Corder, a la Reial Acadèmia de Música. Ocupà el càrrec d'organista i mestre de capella de l'església de Wanstead durant trenta-cinc anys, i a partir de 1908 compaginà aquesta tasca amb la d'organista de l'església d'Esther, sempre sense moure's de la rodalia de Londres.
Les seves primeres composicions foren per a la seva esposa, la soprano Clara Butterworth. Obres de Phillips foren una Simfonia de do menor; Boadicea, obertura; Scherzo simfònic, Obertura, festival; Scherzo simfònic, per a orquestra; Concert per a piano, en fa menor; Fantasia, per a violí i orquestra; La mort de l'almirall Blake, per a baríton, cor i orquestra; peces per a orgue i per a piano, cançons, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 44, pàg. 395 (ISBN 84-239-4544-8)
# Johannes Frederik Frøhlich

Johannes Frederik Fröhlich o Frølich (Copenhague, 21 d'agost de 1806 – 21 de maig de 1860) fou un compositor i mestre de capella danès.
Des de 1832 fou mestre de capella en la capital i també es distingí com a violinista i flautista. A més d'un gran nombre de composicions per a diversos instruments i d'una òpera, que va tenir molt poc èxit, escriví la música de nombrosos balls que es distingeixen per la seva curosa instrumentació i frescor melòdica.
Els principals són: Nina; Els tirolesos; Valdemaro; La festa d'Albano (1893); La joventut d'Erico Menved (1843); Rafael (1845). També va editar una obra didàctica el Kontrabasschule, que també va ser traduïda a l'anglès pel musicòleg James Alexander Hamilton.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 1352 (ISBN 84-239-4524-3)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 623 (ISBN 84-239-4527-8)
# Françoise Pean de la Roche-Jagu

Françoise Pean de la Roche-Jagu (Brest, 1820 - 1871) fou una compositora francesa.
Era filla del director de l'hospital de la Marina de Brest, i dotada de gran afició per la música, va compondre, essent encara molt jove i sense haver estudiat harmonia, l'òpera entres actes Le tuteur dupé. Després es traslladà a París, on fou deixeble de Pierre Montan Berton, i va escriure les òperes Nell, Gil Diaze, La jeunesse de Lully, òpera còmica; Le retour du Tasse, Le mosquetaire, opereta còmica que portà, a més, altres títols; Simple et coquette, l'escena lírica Les deux novices, etc., obres que revelaren a bastament la poca aptitud de l'autora per a la composició. Fins i tot arribà a caure en ridícul en arribar a posar en escena algunes de les citades produccions en teatres de París i, en no trobar cap empresari que les acceptes, les posà en escena sufragant ella mateixa totes les despeses. Aquest fet la portà a la ruïna i morí en la misèria.
Publicà Mémoires artistiques (París, 1861), autobiografia amb un estil tan incorrecte com ho fou la seva música.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 42, pàg. 1120 (ISBN 84-239-4542-1)
# Paracobitis rhadinaeus

Paracobitis rhadinaeus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a l'Afganistan.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1863. Sur les genres de la famille des Cobitioïdes. Versl. Akad. Amsterdam v. 15. 32-44.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Regan, C. T. 1906. Two new cyprinoid fishes from the Helmand Basin. Journal and Proceedings of the Asiatic Society of Bengal v. 2 (núm. 1): 8-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Felipe Boero

Felipe Boero (Buenos Aires, 1 de maig de 1885 - 9 d'agost de 1958) fou un compositor argentí.
Cursà piano i composició a Buenos Aires, amb Berutti, i en el Conservatori de París, seguint al mateix temps els estudis de mestre normal, que exercí tota la seva vida i fou la seva professió. Boero seguint les modernes tendències, cercà principalment la seva inspiració en el folklore nacional i ja les seves primeres obres informades pel predomini de la melodia popular, a la que potser l'autor dona excessiva importància, en el sentit d'arribar fins a cohibir moltes vegades la volada de la seva fantasia.
El 1912 aconseguí el premi Europa de composició, i el municipi de Buenos Aires la premiat diverses vegades (1918, 1921 i 1923). Va estrenar en el Teatro Colón de la seva ciutat nadiua les òperes:
* Tucumán (1918);
* Ariadna i Dionisios (1920);
* Raquela que assolí un bon èxit (1923);
* El maestro obra de gran colorit i en la que l'autor presumeix dels seus gras coneixements folklòrics.
Se li deuen a més, els poemes simfònics;
* El Lacar i Madrugada en la pampa;
* Los bacantes, escenes de la tragèdia grega;
* Impresiones, Evocaciones, Paisajes, danses i cançons argentines per a piano; melodies vocals, algunes amb text de Leopoldo Díaz, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. II, pàg. 316 (ISBN 84-239-4572-3)
# Paragnetina planidorsa

Paragnetina planidorsa és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Taiwan.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1907. Rozpr. Ceské. Akad. 16(31):17.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1913. Suppl. Entomol. 2:112-127 + 2 Taf. unpag.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Endemic species in Taiwan (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:303, 304.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:267.
* Peter Zwick, 1988: Notes on Plecoptera (16) Tylopyge (Klapálek), a synonym of Paragnetina (Klapálek). Aquatic Insects. Vol. 10, Iss. 4.
* Ignac Sivec, Bill P. Stark i Shigekazu Uchida, 1988: Synopsis of the World Genera of Perlinae (Plecoptera: Perlidae). Scopolia, núm. 16, pp. 1-66, Ljubljana (Enllaç).

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Felipe Gorriti y Osambela

Felipe Gorriti y Osambela (Uharte-Arakil, Navarra, 23 d'agost de 1839 - Tolosa, Guipúscoa, 12 de març de 1896) fou un compositor navarrès.
El seu pare era organista d'Uharte-Arakil, l'instruí en els primers coneixements de la música, estudiant després amb Mariano García (1809-1869), mestre de capella de la Catedral de Pamplona, i, finalment, en el conservatori de Madrid, on continuà els estudis amb Jimeno de Lerma i Hilarión Eslava. Poc temps després assolí per oposició la plaça d'organista de Tafalla, quan encara no havia complert els vint anys. Ja en aquell temps mostrà decidida inclinació a la composició de música religiosa i començà donar-se a conèixer avantatjosament com a compositor; d'aquesta època de la seva vida és el motet Surge prospere, molt cantat durant molts anys després.
El 1867 guanyà, també per oposició, la plaça d'organista de la vila de Tolosa (Guipúscoa). L'acció musical de Gorriti a Tolosa fou molt intensa, i s'estengué arreu de Guipúscoa. Com a organista assolí un gran renom, i la capella de la parròquia arriba a ésser verdaderament notable. De molts pobles guipuscoans anaven dues i tres vegades per setmana a Tolosa nombrosos organistes i estudiants, desitjosos de rebre les lliçons del mestre, entre ells el que més tard també seria un gran músic Fabian de Furundarena Labat. La cultura musical, sobretot en el referent a la composició i harmonia, dels organistes i aspirants guipuscoans d'aquell temps, li'n deuen molt a l'art de Gorriti. Continuà component amb afany, i les seves obres de caràcter religiós li donaren gran celebritat: misses solemnes i de Rèquiem, motets, nocturns, misereres, etc., s'hi troba en tots els arxius musicals de les parròquies a Guipúscoa.
Malgrat tot no s'ha de creure que el prestigi del seu nom restà tancat en els límits d'aquesta província; com o prova del que es va estendre, cal citar el fet que es presentà a certàmens de renom, i el triomf fou sempre per a ell; envià composicions a set certàmens de la Societat Internacional d'Organistes i Mestres de Capella, de París, i aconseguí quatre primers i únics premis i tres primeres mencions que el Jurat declarà fora de concurs per a nous certàmens.
El nombre total d'obres que va compondre puja a 300. El 27 d'octubre de 1923 la seva vila natal li dedicà un homenatge, al que hi contribuí amb el seu concurs l'Orfeó Pamplonès, i al carrer Major se li canvià el nom pel de Felipe Gorriti. També va compondre diverses obres profanes per a orgue.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 728 (ISBN 84-239-4526-X)
# Johannes de Laet

Johannes de Laet (Anvers, 1593 - Leiden, 1649) fou un filòleg i geògraf belga.
Vers l'any 1624 era director de la Companyia Holandesa de les Índies Occidentals, una de les poques dades que es coneixen de la seva vida, encara que se suposa que degué viatjar molt.
Va escriure:
* El Nou Món, o descripció de les Índies Occidentals, (Leiden, 1825, 1630 i 1644, traducció llatina el 1633 i francesa el 1640.
* Notae ad dissertationem H. Grotii de origine gentium americanarum, en la que sosté que els americans formen una raça distinta dels altres i habiten el Nou Món des de la dispersió dels homes (Amsterdam, 1643).
A més reuní i ordenà les notes recollides pel cèlebre naturalista Margraff. S. Marcgravii historiae naturalis Basiliae libri octo. Junt amb el compositor i teòric Hubert Waelrant fundà una editorial en la qual feu edicions de Plini el Vell i de Vitruvi.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 226 (ISBN 84-239-4529-4)
# Edifici d'habitatges a la carretera Laureà Miró, 229-235 (Sant Feliu de Llobregat)

L'Edifici d'habitatges a la carretera Laureà Miró, 229-235 és una obra noucentista de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt de quatre edificis entre mitgeres amb façanes de composició simètrica. La del núm. 229 té ornamentació formada per pilastres i capitells que separen les obertures, i està coronada per l'arquitrau i la barana. En les dels núms. 231-233 es pot destacar els estucs formant requadres i les baranes de forja dels balcons. El núm. 235 forma cantonada i com a elements remarcables compta amb el balcó corregut i els requadres.

## Referències

* ↑ «Edifici d'habitatges a la carretera Laureà Miró, 229-235». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Paraheminodus kamoharai

Paraheminodus kamoharai és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Descripció

* El mascle fa 11,5 cm de llargària màxima i la femella 10,73.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu fins als 285 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: les illes Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kamohara, T., 1957. Notes on twenty additions to the marine fish fauna of Prov. Tosa, Japan, including one new genus (Family Peristediidae). Res. Rep. Kôchi Univ. v. 6 (núm. 5): 1-6.
* ↑ Kawai, T., H. Imamura & K. Nakaya, 2004. A new species of armored sea robin, Paraheminodus kamoharai (Teleostei: Peristediidae), from the Philippines. Ichth. Research v. 51 (núm. 2): 126-130.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# John Abell

John Abell (Aberdeenshire, 1660 - Cambridge, 1724) fou un contratenor i tocador de llaüt anglès.
Fou mestre de capella dels reis Carles II, Jaume II i Guillem III; desterrat de la seva pàtria per professar el catolicisme, va recórrer diversos països d'Europa, en els que es va fer admirar per la seva excel·lent veu de tenor, i l'any 1700 tornà al seu país, on va morir el 1724.
Les seves obres més importants són una Col·lecció de cançons en diferents idiomes i els Aires d'Abell.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 1, pàg. 357 (ISBN 84-239-4501-4)
# Edifici d'habitatges al carrer Cavallers, 54 (Palafrugell)

L'Edifici d'habitatges al carrer Cavallers, 54 és una obra amb elements neoclàssics i romàntics de Palafrugell (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. La façana presenta una distribució simètrica d'obertures, que apareixen emmarcades en pedra. La planta baixa, molt modificada, té dues obertures d'arc escarser, la porta d'accés a l'entitat bancària i un finestral de vidre. Al primer pis hi ha un balcó de dues obertures que ocupa la major part de la façana, i al segon pis dos balcons d'una obertura. Tant les obertures del primer pis com les del segon són rectangulars i tenen barana de ferro. El conjunt es completa amb cornisa i barana de terrat feta de terra cuita. La façana es troba arrebossada; l'element decoratiu més remarcable és la utilització de la ceràmica en els plafons verticals, amb motius vegetals entrellaçats.

## Història

L'edifici que en l'actualitat és ocupat per l'entitat bancària "Natwest March" i que anteriorment fou el "Banc de Girona" va ser construït l'any 1834. A l'Arxiu Històric de Palafrugell hi ha constància d'unes obres de reforma sol·licitades per l'aleshores propietari Pere Prats i aprovades per l'ajuntament el mes de maig del 1882.

## Referències

* 1 2 «Edifici d'habitatges al carrer Cavallers, 54». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Frederic Lawrence

Frederic Lawrence (Londres, 25 de maig de 1884 - ?) fou un compositor anglès. Estudià música privadament amb Holbrooke, completant els seus coneixements durant una llarga permanència per Alemanya, França i Àustria. Va escriure quasi exclusivament obres per a orquestra i de cambra. Molt avançat de tècnica, sobretot en la seva harmonització i orquestració, destaquen entre elles els poemes simfònics: The Dance of the Witch Girl, A Miracle, Enchantment, Fire Earth, Milandor i The Passionate Quest. De les seves obres de cambra destaca un sextet per a instruments d'arc; un trio per a violí i violoncel i una sonata per a violí i piano.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. VI, pàg. 1060 ISBN 84-239-4576-6