OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kristian Jaak Peterson

Kristjan Jaak Peterson (nascut el 14 de març del 1801 a Riga i traspassat el 4 d'agost del 1822 a Riga) fou un poeta estonià considerat com un dels fundadors de la literatura estoniana.
És considerat com un dels fundadors de la llengua i de la poesia moderna estoniana. El dia del seu naixement és, des del 1996, dia festiu a Estònia (dia de la llengua materna).
Peterson va escriure dos petits reculls d'odes i pastorals que no van ser publicats fins 100 anys després de la seva mort. El 1823, l'any en què va morir, es van editar tres poemes en alemany. Durant la seva vida, va traduir a l'alemany la Mythologia Fennica de Christfried Ganander així com un diccionari de mitologia finesa, la versió sueca del qual es va publicar el 1789. Aquestes traduccions van tenir nombrosos lectors a Estònia i tindran gran influència sobre la identitat nacional estoniana i la literatura del primer decenni del segle xx.
Peterson s'inspirà en l'estil de vida dels cínics grecs i s'abillava de manera extravagant. Portava vestits inspirats en la vestimenta tradicional estoniana, per exemple un mantell negre llarg típic. Tenia do de llengües i dominà molt ràpidament diverses llengües modernes i mortes. Va escriure assajos filosòfics i va començar a escriure una gramàtica sueca.
Peterson va morir a l'edat de 21 anys a causa de la tuberculosi.

## Referències

* ↑ O'Connor, Kevin. Culture and Customs of the Baltic States. Westport, CT: Greenwood Press, 2006. P.126. ISBN 0-313-33125-1
* ↑ Kristian Jaak Peterson a Estonian Literature information Center
# Oncorhynchus iwame

Oncorhynchus iwame és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces temperades.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Suckley G., [1861]. Notices of certain new species of North American Salmonidae, chiefly in the collection of the N. W. Boundary Commission, in charge of Archibald Campbell, Esq., Commissioner of the United States, collected by Doctor C. B. R. Kennerly, naturalist to the... Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7 (art. 30). 306-313.
* ↑ Kimura, S. & Nakamura, M. 1961. A new salmonid fish, Oncorhynchus iwame sp. nov., obtained from Kyushu, Japan. Bulletin of the Biogeographical Society of Japan v. 22 (núm. 5): 69-74.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allendorf, F.W. i G.H. Thorgaard, 1984. Tetraploidy and the evolution of Salmonid fishes. p. 1-53. A B.J. Turner (ed.) Evolutionary genetics of fishes. Plenum Publishing Corporation, Nova York, Estats Units.
* Baillie, J. i Groombridge, B., 1996. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 1996. UICN, Gland, Suïssa.
* Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Esteve, M. i D. A. McLennan, 2007: The phyloeny of Oncorhynchus (Euteleostei: Salmonidae) based on behavioral and life history characters. Copeia 2007 (núm. 3): 520-533.
* Groombridge, B. (ed.), 1994. 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Murua, H. i F. Saborido-Rey, 2003. Female reproductive strategies of marine fish species of the North Atlantic. J. Northwest Atl. Fish. Sci. 33:23-31.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Stearley, R. F. i G. R. Smith, 1993: Phylogeny of the Pacific trouts and salmons (Oncorhynchus) and genera of the family Salmonidae. Transactions of the American Fisheries Society v. 122 (núm. 1): 1-33.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Escut de Catarroja

L'escut de Catarroja és un símbol representatiu oficial de Catarroja, municipi del País Valencià a l'Horta Sud. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. Truncat. En el primer quarter, d'atzur el caseriu de la vila d'or, sobre ones d'argent i atzur. Al franc cantó d'aquest, un ratpenat de sable perfilat d'or. En el segon quarter, d'or, quatre bastons de sinople. Al timbre, corona reial oberta. | » |

## Història

Escut modificat en la seua forma i timbre per a adaptar-lo a l'heràldica municipal valenciana, mitjançant la Resolució de 16 de gener de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, publicada en el DOGV núm. 4686, de 6 de febrer de 2004.
L'escut anterior va ser aprovat pel Decret 1786/1959, de 8 d'octubre.
S'hi representa la vila vora les aigües de l'Albufera, juntament amb el ratpenat de la Cimera Reial, senyal identificador de Jaume I, que, després d'haver conquerit l'alqueria musulmana, el 1238 la va atorgar al cavaller aragonès Pelegrí d'Atrossillo, les armes del qual –segons la tradició, quatre trossos de piques trencades– hi apareixen a la part de baix de l'escut.

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de l'Horta Sud.

## Referències

* ↑ Direcció General d'Administració Local de Presidència de la Generalitat. Generalitat Valenciana. «Imatge de l'escut oficial de Catarroja». Portal d'informació municipal CIVIS. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2013. [Consulta: 15 octubre 2015].
* 1 2 «Resolució de 16 gener de 2004, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual es modifica l'escut de l'Ajuntament de Catarroja» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 4.686, 06-02-2004, pàg. 2.746 [Consulta: 15 octubre 2015].
* ↑ «Decreto 1786/1959, de 8 de octubre, por el que se autoriza al Ayuntamiento de Catarroja, de la provincia de Valencia, para adoptar su escudo heráldico municipal» (pdf) (en castellà). Butlletí Oficial de l'Estat, 245, 13-10-1959, pàg. 13.177 [Consulta: 13 octubre 1959].
* ↑ «[236-265]». A: Llibre del Repartiment del Regne de València (en llatí). Castelló: Arxiu Virtual Jaume I, segle XIII, p. 237 [Consulta: 15 octubre 2015].
* ↑ «Heràldica del cognom Atrosillo» (en castellà). Armoria.info. [Consulta: 15 octubre 2015].
# Mont Siple

El Mont Siple és un volcà escut que es troba a l'Antàrtida. El seu cim s'eleva fins als 3.110 msnm i domina la part nord-oest de l'illa de Siple, que està separada de la costa de Bakutis, a la Terra de Marie Byrd, per la plataforma de gel de Getz. El seu aspecte jove suggereix que va entrar en erupció per última vegada durant l'Holocè. Està cobert per una caldera cimera de 4 per 5 quilòmetres d'amplada i els cons de cendres es troben als flancs inferiors.
Va rebre el seu nom el 1967 en honor de Paul A. Siple (1909 - 1968), membre de l'expedició de Richard E. Byrd. El volcà va ser visitat el febrer de 2017 com a part de l' expedició de circumnavegació antàrtica de l'Institut Polar Suís.

## Referències

* ↑ "Antarctica Ultra-Prominences" Peaklist.org. Retrieved 2011-11-21.
* ↑ 13879 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Mont Siple (en anglès)
* ↑ «Global Volcanism Program | Siple» (en anglès). [Consulta: 12 novembre 2024].
* ↑ «Siple Island» (en anglès). Australian Antarctic Data Centre. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Geographic names of Antarctica» ( PDF) (en anglès). Gazeetteer. United States Board on Geographic Names, núm. 14, 1-1956.
* ↑ «Penguins on the move in a warming world». www.aljazeera.com. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ Al Jazeera English (2017-02-25), Antarctica penguins move south in search of cold, <https://www.youtube.com/watch?v=1TvODzRI-gM>. Consulta: 21 abril 2017
# Hans Leo Hassler

Hans Leo Hasler (Nuremberg, 26 d'octubre de 1564 - Frankfurt del Main, 8 de juny de 1612) fou un compositor i organista alemany del Renaixement.
Fou el primer músic alemany que va fer els seus estudis a Itàlia. El 1858 ja havia estat nomenat organista del comte Octaviano Fugger d'Augsburg, però encara va romandre alguns anys a Venècia estudiant amb el cèlebre Andrea Gabrieli, el qual exercí gran influència sobre el seu estil. Després va viure molts anys a Praga, de 1601 a 1608 residí a Nuremberg i el 1608 entrà al servei de l'elector de Saxònia.
Deixà moltes obres, de les quals s'han conservat:
* Canzonette a 4 voci (1590);
* Cantiones sacrae, 4, 8 et plur, voc. (1591, 1597, 1607);
* Madrigali a 5-8 voci (1596);
* Newe teütsche Gesang nach Art der Welschen Madrigalien und Kanzonetten, de 4 a 8 veus (1596, 1604, 1609);
* Missae 4-8 vocum (1599);
* Lustgarten newer deutscher Gesäng, Balletti, Galliarden und Intraden mit 4-8 Stimmen (1601, 1605, 1610);
* Sacri concentus, 5-12 voc. (1601, 1612);
* Psalemn und christliche Gesange, a 4 veus (1607);
* Kirchengesänge, Psalmen und geistliche Lieder, a 4 veus (1608, 1637);
* Litaney deutsch Herrn. Dr. Martini Lutheri, a 7 veus per a dole cor (1619);
* Venusgarten oder neue lustige liedliche Täntze teutscher und polnischer Art (1615).
L'any 1637, Staden li publica junt amb obres d'altres autors Psalmen und geistliche Lieder auf die gemeynen Melodien. Finalment, en les antologies de l'època s'hi troben moltes composicions de Hasler.

## Germans

Els seus germans Jacopo i Caspar, també foren compositors de mèrit.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 935 (ISBN 84 239-4556-1)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. VI, pàg. 1060 (ISBN 84-239-4576-6)
# Giosuè Carducci

Giosuè Carducci (Valdicastello, Toscana, 1835 - Bolonya, Itàlia, 1907) fou un poeta i professor universitari italià guardonat amb el Premi Nobel de Literatura l'any 1906.

## Biografia

Va néixer el 27 de juliol del 1835 al poblet de Valdicastello, població situada al municipi de Pietrasanta, en aquells moments part d'una Toscana independent però que el 1860 s'uniria a la Itàlia unificada. Fill d'un metge rural, va passar la seva infància a la regió de Maremma abans de traslladar-se a Pisa, l'any 1853, on va estudiar Filosofia i Lletres a la seva universitat. Després d'exercir de professor en diferents centres docents, entre 1860 i 1904 va ser professor de literatura italiana a la Universitat de Bolonya, càtedra que va mantenir durant 42 anys. Morí en aquesta ciutat el 16 de febrer del 1907.

## Obra literària

Oposat al papat, la monarquia i al sentimentalisme que dominaven la literatura italiana del seu temps, fou el primer poeta que va adaptar amb èxit la mètrica clàssica llatina a la poesia italiana moderna. En tota la seva obra, són notòries l'afirmació de la seva personalitat, la seva rebel·lia i l'incorformisme -sobretot en la seva època juvenil-, així com el seu anticlericalisme militant.
L'any 1906, fou guardonat amb el Premi Nobel de Literatura, el primer italià a aconseguir aquest reconeixement, no sols en consideració a la seva recerca literària profunda i crítica, sinó sobretot com un tribut a l'energia creativa, la frescor de l'estil, i la força lírica que caracteritzen les seves obres mestres poètiques.

### Obra seleccionada

* 1857: Rime
* 1863: Juvenilia
* 1865: Inno a Satana
* 1865: Levia Gravia
* 1871: Decenalia
* 1873: Nuove poesie
* 1874: Studi letterati, assaig
* 1876: Bozetti critici e discorsi letterari, assaig
* 1879: La canzone di Legnano
* 1882: Giambi ed epodi
* 1883: Ça ira
* 1886: Intermezzo
* 1877-1889: Odi Barbare
* 1897: La chiesa di Polenta, obra a la qual posà música l'any 1903 Francesco Balilla Pratella
* 1901: Rime e Ritmi
* 1928: Primizie e reliquie, obra pòstuma

## Reconeixements

En honor seu, s'anomenà el cràter Carducci sobre la superfície del planeta Mercuri.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 822, pàg. 8 (ISBN 84-239-4578-2)

## Enllaços externs

* «Giosuè Carducci» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Krobia guianensis

Krobia guianensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical entre 23 °C-25 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: des del riu Demerara (Guaiana) fins al riu Cottica (Surinam).

## Referències

* ↑ Kullander, S. O. & H. Nijssen, 1989. The cichlids of Surinam. Teleostei: Labroidei. E. J. Brill, Leiden. Cichlids Surinam: i-xxxii + 1-256.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Regan, C. T., 1905. A revision of the fishes of the South-American cichlid genera Acara, Nannacara, Acaropsis, and Astronotus. Annals and Magazine of Natural History (Series 7) v. 15 (núm. 88): 329-347.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kullander, S.O. i H. Nijssen, 1989. The cichlids of Surinam: Teleostei, Labroidei. E.J. Brill, Leiden, Països Baixos. 256 p.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* ↑ Alonso, L.E. i H.J. Berrenstein, 2006. A Rapid Biological Assessment of the Aquatic Ecosystems of the Coppename River Basin, Suriname. RAP Bull. Of Biol. Assessment 39:114-117.
* ↑ Boujard, T., 1992. Space-time organization of riverine fish communities in French Guiana. Environ. Biol. Fish. 34: 235-246.
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Mérigoux, S. i D. Ponton, 1998. Body shape, diet and ontogenetic diet shifts in young fish of the Sinnamary River, French Guiana, South America. J. Fish Biol. 52(3):556-569.
* ↑ Stawikowski, R. i U. Werner, 1998. Die Buntbarsche Amerikas, Band 1. Verlag Eugen Ulmer, Stuttgart, Alemanya, 540 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Oncorhynchus rhodurus

Oncorhynchus rhodurus és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 44,2 cm de longitud total i 1.250 g de pes.

## Reproducció

És ovípar i els ous són colgats en nius desprotegits.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces, salobres i marines temperades.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Biwa i ha estat introduït als llacs Chûzenji i Ashinoko (Japó).

## Referències

* ↑ «Oncorhynchus rhodurus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Allendorf, F.W. i G.H. Thorgaard, 1984. Tetraploidy and the evolution of Salmonid fishes. p. 1-53. A B.J. Turner (ed.) Evolutionary genetics of fishes. Plenum Publishing Corporation, Nova York, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Esteve, M. i D. A. McLennan, 2007: The phyloeny of Oncorhynchus (Euteleostei: Salmonidae) based on behavioral and life history characters. Copeia 2007 (núm. 3): 520-533.
* Gold, J.R., W.J. Karel i M.R. Strand, 1980. Chromosome formulae of North American fishes. Prog. Fish Cult. 42:10-23.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Muramoto, J., J. Azumi i H. Fukuoka, 1974. Karyotypes of nine species of the Salmonidae. CIS 17:20-23.
* Murua, H. i F. Saborido-Rey, 2003. Female reproductive strategies of marine fish species of the North Atlantic. J. Northwest Atl. Fish. Sci. 33:23-31.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ojima, Y., K. Maeki, S. Takayama i S. Nogusa, 1963. A cytotaxonomic study on the Salmonidae. Nucleus 6:91-98.
* Stearley, R. F. i G. R. Smith, 1993: Phylogeny of the Pacific trouts and salmons (Oncorhynchus) and genera of the family Salmonidae. Transactions of the American Fisheries Society v. 122 (núm. 1): 1-33.
* Vasil'ev, V.P., 1980. Chromosome numbers in fish-like vertebrates and fish. J. Ichthyol. 20(3):1-38.
* Welcomme, R.L., 1988. International introductions of inland aquatic species. FAO Fish. Tech. Pap. 294. 318 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Escut de Collbató

L'escut oficial de Collbató té el següent blasonament:
    Escut caironat truncat: primer d'atzur, una tiara d'argent coronada i creuada d'or amb les ínfules d'argent franjades d'or; la filiera d'or; segon. de gules, un mont de 7 penyes d'or somat d'una serra també d'or. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 28 de setembre de 1984 i publicat al DOGC el 16 de novembre del mateix any amb el número 486.
La mitra papal de la primera partició és l'atribut del patró del poble, sant Corneli, papa i màrtir del segle iii. La segona partició reprodueix les armes parlants del monestir de Montserrat; els seus abats foren els senyors de Collbató fins al 1377.

## Referències

* ↑ «DECRET 317/1984, de 28 de setembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Collbató per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC núm. 486. Generalitat de Catalunya, 16-11-1984. [Consulta: 22 desembre 2012].

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Llobregat
# Maria Luisa Guerra

Maria Luisa Guerra (Gualeguaychú, Argentina, 8 de juny de 1869 - Sant Sebastià, 11 de novembre de 1949) fou una pianista argentina.
Als sis anys començà els seus estudis, fent tant ràpids progressos i el seu talent tan decidit, que abans dels set anys prengué part en un concert organitzat a benefici de l'Hospital. Als vui anys fou enviada a Milà per a perfeccionar els estudis i va tenir per mestre en Adolfo Fumagalli, director del Conservatori de Filadèlfia.
Des de Milà es traslladà a Barcelona, on estudià amb Pere Tintorer, i, finalment, amb Carles Vidiella, el qual la presentà al públic de la capital del Principat en un concert organitzat al Saló Bernareggi, i en el que aconseguí un gran èxit.
Més tard es donà conèixer com a inspirada compositora i després el públic de París confirmà el judici que havia merescut Barcelona. Posteriorment donà concerts en diverses poblacions, però no tardà a retirar-se a la vida privada, malgrat els aplaudiments que recollia en tots cantons.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 186 (ISBN 84-239-4527-8)
# Giovanni Alberto Lorandi

Giovanni Alberto Lorandi (Brescia, Llombardia, final del segle xvii principis del xviii) fou un compositor italià del temps del Barroc.
És autor d'un oratori titulat Santa Maria Maddalena (1701 i d'un Te Deum (1709; ambdues obres les va escriure per encàrrec del príncep de la Toscana, Ferran de Mèdici.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 191 (ISBN 84-239-4531-6)
# Kryptopterus dissitus

Kryptopterus dissitus és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17,6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la conca del riu Chao Phraya fins a la del Mekong.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. 2001. Kryptopterus dissitus, a new silurid catfish from Indochina (Teleostei, Siluridae). Folia Zool. v. 50 (núm. 3): 197-200.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Escut de Collsuspina

L'escut oficial de Collsuspina té el següent blasonament:
    Escut caironat: de sinople, un coll d'or movent de la punta sobremuntat d'una mata d'espina d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 26 de maig de 1988 i publicat al DOGC el 20 de juny del mateix any amb el número 1007.
El coll amb l'espina al damunt són senyals parlants referits al nom del poble; de fet, la localitat va néixer al llarg del camí ral de Vic a Manresa, prop del coll de l'Espina.

## Vegeu també

* Bandera de Collsuspina
* Escuts i banderes del Moianès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic del municipi de Collsuspina.» (pdf). DOGC núm. 1007. Generalitat de Catalunya, 20-06-1988. [Consulta: 23 juny 2010].
# Primer Congrés Nacional de la Dona

El Primer Congrés Nacional de la Dona va tenir lloc el 6 i 7 de desembre de 1937, al Palau de la Música de Barcelona. Les principals associacions polítiques i sindicals de Catalunya van aplegar-se per defensar la república i l'emancipació de les dones, sota la presidència de Maria Dolors Bargalló (1902-1980), i van crear la Unió de Dones de Catalunya, principal organització feminista de la Catalunya republicana.

## Referències

* ↑ «Manifest de la Unió de Dones». Eines, 2016, pàg. 137.
* ↑ «El Primer Congrés Nacional de la dona», 12-12-2024. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ «Programa». [Consulta: 8 març 2025].