OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manresà (Badalona)

El Manresà és un barri de Badalona (Barcelonès) que forma part del Districte I juntament amb Canyadó, Casagemes, Centre, Dalt de la Vila, Coll i Pujol i Progrés.
És un barri molt característic, perquè és l'últim barri a la costa badalonina, limita amb Montgat. Té molt poca població, hi viuen 341 persones; 180 homes (52,8%) i 161 dones (47,2%), representant tan sols un 0,3% del total de la població de Badalona. Així mateix, també té una molt baixa densitat de població, perquè, en termes generals, la zona està destinada tant a indústria com a habitatge, un fet, que ha provocat alguns conflictes.
El nom prové d'una masia que hi havia a la zona, cal Manresà, que era molt a prop del mar i després es traslladà a l'interior, i en construir-se l'autopista C-31, el 1968, fou finalment enderrocada. Al segle xviii ja hi havia construccions al voltant d'aquesta masia; de fet, el barri és esmentat al Cadastre per primera vegada el 1827. El seu creixement, però, es produeix amb el limítrof barri de les Mallorquines de Montgat, tot i que l'augment de la població es va produir a mitjans dels anys cinquanta, a partir de l'arribada d'immigrants.
La seva platja és la de la Barca Maria, amb una longitud de 915 m, entre el torrent de Vallmajor i el passatge d'en Cussó.

## Veïns il·lustres

* Maria Dolors Sabater i Puig (1960), activista, alcaldessa de Badalona entre els anys 2015 i 2018.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor 2020». Ajuntament de Badalona. Arxivat de l'original el 2021-09-05. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «Padró municipal de 2014 - Població per barris i gènere». Ajuntament de Badalona. Arxivat de l'original el 2015-04-03. [Consulta: 28 juliol 2015].
* 1 2 Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, Maria Dolors «Badalona, segle xx. Els barris». Carrer dels Arbres, 3a època, núm. 11, 2000, pàg. 81-82.
* ↑ Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 2003, p. 159.
* ↑ «Platja de la Barca Maria». Ajuntament de Badalona.
* ↑ Muñoz, Sara «"Aspirem a fer il·lusionar la gent de Badalona"». El Punt Avui, 20-04-2015 [Consulta: 5 juny 2015].
# Karl Anton Eckert

Karl Anton Florian Eckert (Potsdam, 7 de desembre de 1820 – Berlín, 14 d'octubre de 1870) va ser un pianista, compositor i director d'orquestra alemany.
Karl Eckert nasqué a Potsdam el 1820. Orfe ben jove fou adoptat pel poeta Friedrich Christoph Förster. Amb només cinc anys mostrà grans dots per a la música i començà aleshores la seva fama. Förster li feu rebre una àmplia formació musical i així Eckert estudià piano, violí i trompa entre altres instruments. Va ser deixeble de Zeller, Rongenhagen i Mendelssohn i molt celebrat per Spontini. Als disset anys estrenà, al teatre de Königsstadt, un barri de Berlín, l'òpera Catalina de Nuremberg, a la qual va seguir molt aviat Der Scharlatan (El xafarder). El 1841 el seu oratori titulat Judith va estrenar-se.
Després del seu viatge cap a Itàlia, va estrenar a Berlín la seva nova òpera Guillem d'Orange (1846). Poc temps després com a pianista va donar una sèrie de concerts als Països Baixos i Bèlgica. Després se'n va anar cap a París com a director d'orquestra del Théâtre Italien. Després d'una gira pels Estats Units d'Amèrica, el 1853, Eckert va tornar a Europa. Va ser mestre de capella de l'Orquestra Filharmònica de Viena el 1853 i entre 1858 i 1860 va fer-se director tècnic de l'Òpera de la Cort de Viena. El 1861 se n'anà a Karlsruhe on també feu de mestre de capella. A partir del 1868 va ser director a l'Òpera de Berlín, on va romandre fins a la seva mort, dos anys després, als 58 anys, i alhora director dels concerts de la cort.
Va deixar una simfonia, una obertura, un trio instrumental i diverses col·leccions de lieder. A Viena, el carrer Eckertgasse al districte urbà de Favoriten porta el seu nom des del 1875.

## Obres

* Das Fischermädchen, singspiel
* Das Käthchen von Nürnberg
* Der Laborant von Riesengebirge, òpera
* Scharlatan, òpera
* Wilhelm von Oranien, òpera

## Referències

* ↑ «History of the the Vienna Philharmonic Orchestra» (en anglès). Orquestra Filharmònica de Viena, s.d. [Consulta: agost 2016].
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Tom núm. 18.
* ↑ 48° 10′ 40.5″ N, 16° 21′ 59.75″ E﻿ / ﻿48.177917°N,16.3665972°E﻿ / 48.177917; 16.3665972
* ↑ «Eckertgasse». Ajuntament de Viena. Arxivat de l'original el 2016-09-18. [Consulta: agost 2016].
# Greenwoodochromis

Greenwoodochromis és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental.

## Taxonomia

* Greenwoodochromis bellcrossi (Poll, 1976)
* Greenwoodochromis christyi (Trewavas, 1953)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Poll, M., 1976. Hemibates bellcrossi sp. n. du lac Tanganika. Revue de Zoologique Africaine v. 90 (núm. 4): 1017-1020.
* ↑ Trewavas, E., 1953. A new species of the cichlid genus Limnochromis of Lake Tanganyika. Bulletin du Musée Royal d'Historie Naturelle de Belgique v. 29 (núm. 6): 1-3.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Koblmüller, S., Duftner, N., Katongo, C., Phiri, H. & Sturmbauer, C., 2005: Ancient divergence in bathypelagic Lake Tanganyika deepwater cichlids: mitochondrial phylogeny of the tribe Bathybatini. Journal of Molecular Evolution, 60: 297-314.
* Salzburger W. & Meyer A., 2004: The species flocks of East African cichlid fishes: recent advances in molecular phylogenetics and population genetics. Naturwissenschaften, 91: 277-90.
* Takahashi, T., 2003: Systematics of Tanganyikan cichlid fishes (Teleostei: Perciformes). Ichthyological Research, 50 (4): 367-382.
# Reithrodontomys chrysopsis

Reithrodontomys chrysopsis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Mèxic, on la seva distribució s'estén des del sud-est de Jalisco fins al centre-oest de Veracruz. El seu hàbitat natural són els boscos de pins i roures situats a gran altitud. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, chrysopsis, significa «d'aspecte daurat» en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañena, S. T. Reithrodontomys chrysopsis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 agost 2016.
* ↑ Entrada «Reithrodontomys» d'Animalia (en anglès).
# Erígone (filla d'Egist)

Erígone (en grec antic Ἠριγόνη), d'acord amb la mitologia grega, va ser una heroïna, filla d'Egist i de Clitemnestra i germana d'Aletes.
Va tenir un paper en el mite d'Orestes. Els autors difereixen, i de vegades es diu que la seva intervenció va provocar que Orestes es presentés davant del tribunal de l'Areòpag a Atenes, que el van jutjar per assassinat. Quan el van absoldre, Erígone se suïcidà. Una altra versió explica que Orestes la va voler matar alhora que als seus pares, però Àrtemis la va salvar i la va conduir a Atenes, on va ser sacerdotessa seva.
Finalment, una altra tradició diu que es va casar amb Orestes i va tindre un fill anomenat Pèntil.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 170. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 81. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Manuel Chorens

Manuel Chorens (província de la Corunya, 22 de gener de 1916 - Cuba, valor desconegut) fou un futbolista cubà de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció de Cuba, amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1938.
Pel que fa a clubs, destacà a Centro Gallego.

## Referències

* ↑ ¿Hubo futbolistas españoles en el Mundial de Francia 1938? La selección de Cuba. Arxivat 2016-03-17 a Wayback Machine. Cuadernos de Fútbol, núm. 55, data: 1 juny 2014, ISSN: 1989-6379
* ↑ Manuel Chorens Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Perfil a 11v11.com
* ↑ Manuel Chorens a National-Football-Teams.com (anglès)
# Karl Ecker

Karl Ecker (Friburg de Brisgòvia, 13 de març de 1813 - Friburg de Brisgòvia, 6 de novembre de 1879) fou un compositor alemany.
El seu pare era cirurgià, el destinava a la carrera d'advocat, però sentint gran vocació per la música, aprofità l'estança a Viena amb motiu d'estudiar Dret, per a dedicar-se al mateix temps al de la composició. Compongué per a orquestra, però deu la seva fama principalment als nombrosos cors i lieder que compongué.

## Bibliografia

* Tom núm. 18 de l'Enciclopèdia Espasa
# Gregor Lange

Gregor Hieronymus Lange (Havelberg, Brandenburg, 1540 - Breslau, 1587) fou un compositor alemany del Renaixement. Va ser un dels compositors més instruïts de la seva època. Publicà Cantiones aliquot sacrae (Frankfurt, 1580); Cantiones sacrae (Nuremberg, 1580-1584), que consta de dues parts; Neue deutsche Lieder (Wrocław, 1584-86), que està així mateix dividida en dues parts.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 629 ISBN 84-239-4529-4
* http://themusicdictionary.org/langelangius-hieronymus-gregor/ Arxivat 2014-05-25 a Wayback Machine.
# Reithrodontomys creper

Reithrodontomys creper és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.300 i 3.350 msnm a Costa Rica i Panamà. Els seus hàbitats naturals són els boscos montans i d'altiplà, les vores dels boscos i les clarianes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, creper, significa ‘fosc’ en llatí.

## Referències

* ↑ Timm, R.; Reid, F. Reithrodontomys creper. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 agost 2016.
* ↑ Entrada «Reithrodontomys» d'Animalia (en anglès).
# Blagoje Bersa

Blagoje Bersa (Dubrovnik, 21 de desembre de 1873 - Zagreb, 1 de gener de 1934) fou un compositor croat de molta influència musical.
Bersa va estudiar a Zagreb amb Ivan Zajc i al Conservatori de la Societat d'Amics de la Música de Viena amb Robert Fuchs. El 1919 va tornar a Zagreb, on va treballar com a professor de composició de l'acadèmia de música. Entre els seus alumnes hi tingué a Milo Cipra i Bruno Bjelinski. Són conegudes les seves dues òperes: Der Eisenhammer, (1911) i Der Schuster von Delft, llibret de Hans Christian Andersen, 1914, poemes simfònics Els panells solars i Els fantasmes, un trio de piano i una balada.

## Referències

* ↑ culturenet.hr - Panorama - Music - XXth Century part I Arxivat 7 June 2007$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Partitures lliures per Blagoje Bersa a Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
* Origin of family Bersa de Leidenthal (Heraldrys Institute of Rome)
# Reithrodontomys gracilis

Reithrodontomys gracilis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds de fins a 1.800 msnm a Belize, Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic i Nicaragua. Es tracta d'un animal nocturn. Els seus hàbitats naturals inclouen els matollars secs i els boscos humits d'altiplà. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, gracilis, significa ‘gràcil’ en llatí.

## Referències

* ↑ Reid, F.; Vázquez, E.; Emmons, L. Reithrodontomys gracilis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 agost 2016.
* ↑ Entrada «Reithrodontomys» d'Animalia (en anglès).
# Escif (ceràmica)

L'escif (del grec σκύφος) fou la tipologia de ceràmica grega per a beure més popular durant el període geomètric. De caràcter innovador, s'exportà tant a les metròpolis gregues com a les colònies fenícies del Mediterrani occidental. Els escifs corintis solen denominar-se amb el terme més específic de còtila (del grec κοτύλη), que antigament designava genèricament una copa; la còtila també era una antiga unitat de volum.
Es tracta d'un bol de llavi marcat i curt, amb dues nanses horitzontals i una base baixa i ampla, o sense base. La decoració acostuma a limitar-se a la banda de les nanses.
A Catalunya es conserva un exemplar d'escif ibèric a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú, provinent del jaciment de Darró.

## Referències

* ↑ «escif». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 febrer 2017].
* ↑ Christoph Briese i Roald Docter, «El skyphos fenicio: La adaptación de un vaso griego para beber» Cuadernos de Arqueología Mediterránea, 1998, núm. 4.
* ↑ Trullén, Josep Maria (dir). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les Col·leccions del Museu. Organisme Autònom BMVB, 2001, p.21. ISBN 84-931438-3-9.
# Nuri Forga Llenas

Nuri Forga Llenas (Palafrugell, 30 d'agost de 1952) és una empresària catalana. Filla de Miquel Forga Carreras, de Figueres, i Maria Rosa Llenas Avellí de Palafrugell, va estudiar als col·legis Vedruna i Sant Jordi de Palafrugell. Als 15 anys, acabat el batxillerat, va començar a treballar en el negoci familiar: la Drogueria Forga al carrer de Cavallers de Palafrugell, especialitzada en productes de neteja i restauració, pintures i belles arts.
Es va casar l'any 1974 amb Oleguer Frigola Juscafresa, empleat de banca, que en la darrera etapa de l'establiment també col·laboraria en el negoci.
La drogueria havia obert les seves portes l'any 1849, regentada per Maties Serra Gallart; d'aquí ve el nom popular de can Maties, que sempre va acompanyar l'establiment. L'any 1950 Miquel Forga Carreras, el seu pare, que havia treballat a Figueres en una drogueria del seu oncle, aprenent l'ofici, es va fer càrrec de l'establiment.
La Drogueria Forga ha rebut diverses distincions:
* 1993: reconeixement a la continuïtat comercial per part de la Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de Palamós.
* 2005: Establiment centenari per part de la Generalitat de Catalunya.
* 2015: Reconeixement per haver complert 165 anys d'història per part de la Generalitat de Catalunya.
* 2018: Diploma al mèrit ciutadà per part de l'Ajuntament de Palafrugell.
Nuri Forga ha dirigit la drogueria des de l'any 1990 fins al tancament per jubilació el març de 2018.

## Referències

* 1 2 3 4 Bisbe Lluís, Elisa «Drogueria Forga tanca després de 169 anys d'activitat». Revista de Palafrugell, núm. 293, 3-2018, p. 7.
* ↑ «Drogueria Forga». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 9 març 2019].
* 1 2 Molinas, Lluís «"Can Maties" ha tancat portes amb 167 anys d'història». Revista Baix Empordà, 4-2018.
* ↑ «Enlace Frigola-Forga». Los sitios de Gerona, 01-03-1974, p. 7.
* 1 2 Masana Ribas, Rosa Maria «Les confiteres (1857-1914)». Revista de Palafrugell, 7-2010, pàg. 21.
* 1 2 Bartomeu, Josep Maria «Drogueria Forga». Diari de Girona, 16-10-2005, p. 106.
* 1 2 «167 anys d'història». Revista de Palafrugell, 1-2016, pàg. 27.
* ↑ «Diploma al mèrit ciutadà de Palafrugell». Revista de Palafrugell, 7-2018.
* ↑ Poch, Lluís «Rodolfo Candelaria i Antoni Vila Casas, Diploma al Mèrit Ciutada». Revista de Palafrugell, 7-2018, pp. 6-7.
* ↑ «Drogueria Forga». Revista de Palafrugell, 3-2018.
# Manuel Desvalls i de Vergós

Manuel Desvalls i de Vergós (El Poal, 1674-Viena, c.1774). Militar català que lluità en el bàndol austriacista durant la Guerra de Successió Espanyola conjuntament amb el seu germà Antoni Desvalls i de Vergós marquès del Poal.
Al vints anys participà en la Guerra de la Lliga d'Augsburg contra el regne de França amb el grau de capità. Després de la mort de Carles II de Castella fou partidari de l'arxiduc Carles d'Àustria i el 1705 dirigí conjuntament amb el seu germà Antoni Desvalls i de Vergós marquès del Poal l'aixecament austriacista a la l'Urgell i la Segarra, prenent Lleida el 23 de setembre, lluitant en la presa de Fraga (1706) i sent nomenat ajudant del príncep Enric de Hessen-Darmstadt. Es posaren sota la seva responsabilitat les competències d'intendència i s'ocupà de l'allistar de tropes.
Vers el 1709 fou nomenant governador del castell de Cardona i amb aquest càrrec dirigí la defensa de la plaça durant el Setge de Cardona (1711). Després de la proclamació de la guerra a ultrança a Barcelona el 9 de juliol de 1714 es mantingué en l'exercici de la governació i refusà entregar la fortalesa tal com li exigien les tropes borbòniques al·legant el tractat d'evacuació, resistint novament durant el Setge de Cardona (1713). La fortalesa de Cardona esdevingué el quarter general de les tropes catalanes que lluitaven a l'interior del Principat de Catalunya contra l'ocupació borbònica dirigides pel seu germà Antoni Desvalls i de Vergós marquès del Poal. En virtut de la capitulació de Barcelona del 12 de setembre de 1714 José Carrillo de Albornoz, comte de Montemar, exigí la capitulació de Cardona, oferint al seu torn una capitulació molt avantatjosa que Felip V declararia nul·la.
Pogué amb el seu germà passar a Mataró i s'embarcà rumb a Gènova, per passar des d'allí al regne de Mallorca, encara sota el domini de l'emperador Carles VI. El virrei de Mallorques Josep Antoni de Rubí i de Boixadors, marquès de Rubí el nomenà governador d'Eivissa i en virtut de la capitulació del regne el juliol del 1715 evacuà amb la resta de tropes imperials. L'emperador Carles VI el nomenà governador de Gaeta i anys més tard lluità a la guerra d'Hongria contra els turcs, essent ascendit a capità general. La filla de Carles VI l'emperadriu Maria Teresa el nomenà camarlenc i morí a Viena a l'edat de cent anys.

## Vegeu també

* Guerra de Successió Espanyola

## Referències

* ↑ «Manuel Desvalls i de Vergós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Esteve Perendreu, Francesc. Mestrescoles i rectors de l'Estudi General de Lleida (1597-1717). Universitat de Lleida, 2007, p. 322. ISBN 8484094545.
* ↑ Albertí, Santiago. L'onze de setembre. Albertí editor, 2006, p. 104. ISBN 8472460797.
* ↑ Cònsul, Arnau «Resistència i caiguda de Barcelona». Especial 1714. Monogràfic de la Revista Sàpiens [Barcelona], núm. 108, 9-2011, p.38-44. ISSN: 1695-2014.
# Karl Friedrich Rieck

Karl Friedrich Rieck (1650 - 1704) fou un compositor alemany.
El 1683 entrà al servei de la cort electoral de Brandeburg i el 1698 va rebre el títol de director de la música de cambra, que es convertí en Capella Reial el 700. Les seves obres principals són: La festa del Imeneo, per la qual sols va escriure part de la música, i les cantates Peleus und Thetis (1700) i Der Streit des alten und neuen saeculi (1701).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51.pàg. 477 (ISBN 84-239-4551-0)
# Gena Branscombe

Gena Branscombe (Picton, Canadà, 4 de novembre de 1881-Nova York, Estats Units, 26 de juliol de 1977) fou una dona compositora estatunidenca.
Estudià en el Col·legi de Música de Chicago; els seus mestres foren Rudolf Ganz i Felix Borowsky. A Berlín completà els seus coneixements de tècnica de composició amb el professor Engelbert Humperdinck.
Va compondre les cançons:
* Boot and Salde;
* Hail te Tyme of Holidayes;
* Three Mystic Ships;
* In Granada;
* By St. Lawrence Water;
* There's Woman Like a Dewdrop;
* Serenade The Best Is Aet to Be;
* The Morning Wind;
* A the Postern Gate, i diverses peces per a orquestra, cor, piano i violí.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Apèndix núm. II, pàg. 499 (ISBN 84-239-4572-3).
# Reithrodontomys mexicanus

Reithrodontomys mexicanus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a Colòmbia, Costa Rica, l'Equador, El Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic, Nicaragua i Panamà. Es tracta d'un animal nocturn i semiarborícola. El seu hàbitat natural són els boscos. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, mexicanus, significa ‘mexicà’ en llatí.

## Referències

* ↑ Delgado, C. et al. Reithrodontomys mexicanus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29 agost 2016.
* ↑ Entrada «Reithrodontomys» d'Animalia (en anglès).
# Manuel Font i Torner

Manuel Font i Torner (Barcelona, 30 d'agost de 1856 - 23 de novembre de 1928) fou un metge i escriptor català.
Fill de Quirze Font i Vilardebó forner natural de La Garriga i de Ignasia Torner i Girona natural de Tàrrega. Fou un personatge pintoresc de la penya de l'Ateneu Barcelonès, col·laborà temporalment a El Poble Català amb una crònica diària firmada amb els pseudònims "Menut" i "Menudalla". Com a metge, es dedicà a la bacteriologia. Fou contertuli dels Quatre Gats. Ramon Casas li va dedicar un retrat, avui conservat al MNAC. Cal destacar que fou el primer en descriure el Mal d'altura en època moderna. Es va casar als 44 anys amb Eulàlia Vilageliu i Corominas filla de la segona dona del seu pare Jacinta Corominas Ribé.

## Referències

* ↑ «Naixements.1856 llibre 3. Registre Núm.4106». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 03-08-1856. [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ «Esquela». La Vanguardia, 24-11-1928, pàg. 1.
* ↑ (Mendoza, 1995), núm. 71
* ↑ Bruguera i Cortada, Miquel; Viger i Rovira, Mercè. «Manuel Font i Torné (Barcelona, 1858-1929)». Galeria de Metges Catalans. Col·legi Oficial de Metges de Barcelona. [Consulta: 22 octubre 2018].

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg exposició MNAC). ISBN 84-8043-009-5.

## Enllaços externs

* Manuel Font i Torné | Galeria de Metges Catalans
# Ivan Zajc

Ivan Zajc (Rijeka, Croàcia, 3 d'agost de 1832 - Zagreb, Croàcia, 16 de desembre de 1914) fou un compositor, director i professor croat que durant més de quaranta anys va ser dels personatges més famosos de la cultura musical de Croàcia. Feu molts d'esforços per reformar artísticament i institucional el seu país. En la seva època de professor tingué entre els seus alumnes a la que més tard es dedicaria al cant, la soprano polonesa Marya Freund (1876-1966), i el compositor compatriota seu Božidar Širola.

## Obres principals

* La tirolese, estrenada a Milà el 4 de maig 1855
* Amelia ossia Il bandito, Rijeka, 24 d'abril de 1860
* Mannschaft an Bord, Viena 15 de desembre de 1863
* Fitzliputzli, Viena, 5 de novembre de 1864
* Die lazzaroni vom Stanzel, Viena, 4 de maig de 1865
* Die Hexe von Boissy, Viena, 24 d'abril de 1866
* Nachtschwärmer, Viena, 10 de novembre de 1866
* Das Rendezvous in der Schweiz, Viena, 3 d'abril de 1867
* Das Gaugericht, Viena, 14 de setembre de 1867
* Nach Mekka, Viena, 11 de gener de 1868
* Somnambula, Viena, 21 de gener de 1868
* Schützen von einst und jetzt, Viena, 25 de juliol de 1868
* Meister Puff, Viena, 22 de maig de 1869
* Mislav, Zagreb, 2 de febrer de 1870
* Ban Leget, Zagreb, 16 de juliol de 1872
* Der gefangene Amor, Viena, 12 de setembre de 1874
* Nikola Šubić Zrinski, Zagreb, 4 de novembre de 1876
* Lizinka, Zagreb, 12 de novembre de 1878
* Der Wildling, Zagreb, 23 de setembre de 1905
* Prvi grijeh, Zagreb, 25 d'abril de 1907; 18 de desembre de 1912
* Oče naš, Zagreb, 16 de desembre de 1911

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 464. (ISBN 84-7291-227-2)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1344. (ISBN 84-7291-226-4)
# Wiedomys cerradensis

Wiedomys cerradensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Bahia (Brasil). El seu hàbitat natural són els boscos semicaducifolis de cerrado. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, cerradensis, significa ‘del cerrado’ en llatí.

## Referències

* ↑ Bonvicino, C.; Marinho-Filho, J. Wiedomys cerradensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15 setembre 2016.
* ↑ Entrada «Wiedomys» d'Animalia (en anglès).