OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Remei (Badalona)

El Remei és un barri de Badalona (Barcelonès) del Districte VI juntament amb Artigues i Sant Roc. Limita amb Sant Roc, Gorg, La Mora i el municipi de Sant Adrià de Besòs.
Segons el padró municipal de 2013 la seva població és de 1051 habitants, 539 homes (51,3%) i 512 dones (48,7%). La població del barri representa només el 0,5% del total de Badalona. El percentatge d'immigració és de 25,2%.

## Història

Ubicat a la plana del delta del Besòs, es tracta d'un barri principalment industrial, al voltant del carrer de la Primavera, que és part de l'eixample de Badalona. Compta amb un petit nucli de població construït a partir de 1915 com a part de la urbanització Bachs, situada al costat del nucli de Sant Adrià de Besòs. Antigament la zona era coneguda com a barri de dimoni, però el 1958 se li va donar el nom actual de forma oficial, recollint la denominació popular, relacionada possiblement amb una imatge de la Mare de Déu del Remei que es volia col·locar als anys vint, a prop dels carrers de Guifré i de la Primavera. En termes generals, la part residencial està formada per cases antigues d'una o dues plantes, i uns pocs blocs entre mitgeres, màxim de cinc pisos.

## Transport

El barri es troba al costat de l'autopista C-31, a més d'estar a l'àrea d'influència de les estacions de Sant Roc, tant de la xarxa de metro de Barcelona com la de Trambesòs.

## Referències

* ↑ «Padró d'habitants 1/01/2013». Ajuntament de Badalona. [Consulta: 11 setembre 2013].
* 1 2 Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, Maria Dolors «Badalona, segle xx. Els barris». Carrer dels Arbres, 3a època, núm. 11, 2000, pàg. 78.
* 1 2 «Sant Roc - El Remei» (en castellà). Barrios vulnerables. Ministerio de Fomento, 1991. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 10 setembre 2013].
* ↑ «Badalona. Sant Roc, Artigas i el Remei». Generalitat de Catalunya - Departament de Territori i Sostenibilitat. [Consulta: 6 gener 2020].
# Beatus de Navarra

El Beatus de Navarra és un manuscrit il·luminat que conté el comentari a l'Apocalipsi de Beat de Liébana. No se'n coneix exactament l'origen però havia estat a la catedral de Pamplona. Sembla produït a l'entorn de San Millán de la Cogolla el segle xii. Es conserva a París, la Biblioteca Nacional de França, amb la signatura Nouv. acq. lat. 1366.

## Descripció i història

El còdex consta de 157 folis de pergamí, a doble columna de 37 línies en lletra carolina de transició. Mesura 347 x 237 mm. Hi ha 63 folis amb miniatures; algunes a doble foli, com el mapamundi dels folis 24v-25r, o la Jerusalem celestial, fol. 148v-149r.
És un dels beatus més tardans de la família I.
El manuscrit va arribar a la Biblioteca Nacional de França el 1879 quan es va comprar a un llibreter de París; abans havia passat per llibreters d'Itàlia i Lió. Es desconeix el camí que va seguir, però el fet que en l'enquadernació hi hagués un document de Carles III de Navarra de 1389 ha fet pensar que es tracta del mateix còdex que està documentat a la Catedral de Pamplona el segle xvii i que havia desaparegut. No se sap exactament d'on procedeix ni quan havia arribat a Pamplona; tampoc com va desaparèixer d'allà.

## Galeria

* Foli 12v; Joan rep l'ordre d'escriure la Revelació
* Foli 30v (part del foli on hi ha la miniatura); la dona i la bèstia (representada per les aigües; De Silva p. 220)
* Detall de la miniatura del fol. 59r; l'Anyell de Déu
* Detall de la miniatura del fol. 103r
* Detall de la miniatura del fol. 141r

## Referències

* ↑ Com el Beatus de Arroyo i el de Saint-Sever
* ↑ Vegeu stemma a l'article Beatus
* ↑ El pare J. Moret el descriu el 1665 (J. Moret, Investigaciones históricas de las antigüedades del Reino de Navarra, Pamplona, 1665), citat per De Silva, nota 11

## Bibliografia

* Soledad de Silva y Verastegui, "Le Beatus navarrais de Paris (Bibl. Nat., nouv. acq. lat. 1366)" en Cahiers de civilisation médiévale vol. 40, núm. 159, 1997, pp. 215-232
* Edició facsímil: Beato de Navarra : Ms. Nouv. Acq. Lat. 1366 de la Bibliothèque nationale de France, Madrid: Millennium Liber, 2007

## Enllaços externs

* Versió digitalitzada a Gallica
* Notícia al catàleg de la BNF
* http://www.turismo-prerromanico.com/manuscritos/beato-de-navarra-20131101193929/
# Província de Bistrița-Năsăud

La província de Bistrița-Năsăud (IPA: ['bis.tri.ʦa nə.'sə.ud]; hongarès: Beszterce-Naszód) és un județ, una divisió administrativa de Romania, a Transsilvània, amb capital a Bistrița.

## Límits

* Província de Suceava a l'est.
* Província de Cluj a l'oest.
* Província de Maramureș al nord.
* Província de Mureș al sud.

## Demografica

El 2002, tenia 311,657 i una densitat de població de 58/km².
* Romanesos - 90%
* Hongaresos - 6%
* Rroma
També hi ha alemanys que han disminuït per l'emigració.
| Any | Població |
| 1948 | 233,650 |
| 1956 | 255,789 |
| 1966 | 269,954 |
| 1977 | 286,628 |
| 1992 | 326,820 |
| 2002 | 311,657 |

## Divisió Administrativa

La província té 1 municipalitat, 3 ciutats i 56 comunes.

### Municipalitats

* Bistriţa

### Ciutats

* Beclean
* Năsăud
* Sângeorz-Băi

### Comunes

| Bistriţa Bârgăului Braniştea Budacu de Jos Budeşti Căianu Mic Cetate Chiochiş Chiuza Ciceu-Giurgeşti Ciceu-Mihăieşti Colibiţa Cormaia Coşbuc Dumitra | Dumitriţa Feldru Galaţii Bistriţei Ilva Mare Ilva Mică Josenii Bârgăului Leşu Lechinţa Livezile Lunca Ilvei Măgura Ilvei Maieru Matei Măgura Ilvei | Mărişelu Miceştii de Câmpie Milaş Monor Negrileşti Nimigea Nuşeni Parva Petru Rareş Poiana Ilvei Prundu Bârgăului Rebra Rebrişoara Rodna | Romuli Runcu Salvei Rusu de Sus Rusu de Jos Salva Sărăţel Sânmihaiu de Câmpie Şieu Şieu-Odorhei Şieu-Măgheruş Şieuţ Şintereag Silivaşu de Câmpie Suplai | Spermezeu Şanţ Târlişua Teaca Telciu Tiha Bârgăului Uriu Urmeniş Zagra |

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia după etnie" Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia la recensămintele din anii 1948, 1956, 1966, 1977, 1992 şi 2002" Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.
# Arxiu Ismael Latorre Mendoza

L'Arxiu Ismael Latorre Mendoza (AILM) és un arxiu local i de tradició familiar valencià amb seu a Alginet (Ribera Alta). Els fons contenen més de 400.000 negatius fotogràfics pertanyents a cinc fotògrafs, dels quals més de 300.000 són obra de fotogràf de reportatge valencià Ismael Latorre Mendoza, fill predilecte d'este municipi riberenc i que dona nom al centre. L'arxiu constituïx un dels fons documentals més amplis del País Valencià.
El responsable legal és Vicenç Salvador Torres Guerola, que alhora és un dels altres quatre fotògrafs que també nodrixen els fons de l'AILM —juntament amb les imàtgens de l'esposa d'Ismael Latorre, Laura Canet Lozano, i els seus fills Gerard i Carolina Latorre Canet.
Les fotografies de l'Arxiu Ismael Latorre Mendoza s'han publicat en diverses exposicions locals i provincials del País Valencià, com ara Alginet agrícola, Els cultius, La dona i el seu treball, La força de la dona, Estampes populars d'Alginet, Xiquetes i xiquets del carrer, Exposició fotogràfica de l'artista d'Alginet Ismael Latorre, Pilota valenciana o Testimonis i veus del segle xx.
Una de les tasques de l'arxiu és l'alliberament públic de fotografies i documents al coneixement lliure a través d'una col·laboració amb l'Associació Amical Wikimedia. A data de 2020, la institució havia cedit els drets sota llicència lliure de més de 2.000 fitxers. A més, ha col·laborat en projectes de recuperació d'obres fotogràfiques amb el també arxiu fotogràfic familiar de Vicente Nàcher Vendrell.

## Referències

* 1 2 3 Arxiu Ismael Latorre Mendoza «L'arxiu fotogràfic de la família Latorre: un document social, històric i cultural». Símile. Col·legi Oficial de Bibliotecaris i Documentalistes del País Valencià, núm. 43, 2020. ISSN: 2171-6293.
* ↑ Juanes, Xavi Pérez. «Mor el fotògraf i Fill Predilecte d'Alginet, Ismael Latorre». Ribera Express, 23-12-2011. Arxivat de l'original el 2022-07-07. [Consulta: 2 maig 2020].
* 1 2 M, M «L'Arxiu Ismael Latorre Mendoza recull la història recent valenciana a través de 400.000 negatius». Diari La Veu, 29-08-2017 [Consulta: 2 maig 2020].
* ↑ «La Viquipèdia assoleix la xifra de 600.000 articles». À Punt, 09-01-2019. [Consulta: 2 maig 2020].
* ↑ «L'Arxiu Ismael Latorre Mendoza allibera més de 20 documents de la II República». La Veu d'Alginet, 28-02-2020 [Consulta: 2 maig 2020].
* ↑ «Comença el projecte de recuperació de l'obra fotogràfica d'En Vicente Nácher Vendrell (Algemesí)». Tus Noticias de la Ribera, 29-11-2019. [Consulta: 2 maig 2020].
# Ascanio Piccolomini

Ascanio Piccolomini (Siena, 1550 - 1597) fou un prelat italià.
Es distingí pel seu talent i virtut. Succeí al seu oncle Alessandro Piccolomini, com a coadjutor de Siena, de la qual seu prengué possessió el 1588, i va pertànyer a l'Acadèmia de la Crusca.
És autor de notables produccions, entre elles de diversos Poemes (1594) i del tractat Consells cívics trets dels sis primers llibres de Tàcit, obra pòstuma (1609).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 528 (ISBN 84-239-4544-8)
# Ascensión Martínez y Ramírez

Ascensión Martínez y Ramírez (Badajoz, Extremadura, 1858 - ?) fou una compositora espanyola del Romanticisme.
Va fer els estudis en el Conservatori de Madrid, i va aconseguir diversos premis tant en aquell establiment com en diversos certàmens públics.
Entre les seves obres principals, mereixen menció especial una simfonia en quatre temps, dues obertures i una Meditación religiosa per a orquestra; tres motets, dos pasdobles per a banda i diverses composicions per a cant pla.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 33, pàg. 568 (ISBN 84-239-4533-2)
# Aspidoras albater

Aspidoras albater és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ihering, R. von. 1907. Diversas especies novas de peixes nemathognathas do Brazil. Notas preliminares. Rev. Mus. Paulista (N. S.) v. 1 (fasc. 1): 13-39.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Aspidoras albater» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Nijssen, H. i I. J. H. Isbrücker 1976: The South American plated catfish genus Aspidoras R. von Ihering, 1907, with descriptions of nine new species from Brazil (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Bijdragen tot de Dierkunde v. 46 (núm. 1): 107-131.
# Aspidoras depinnai

Aspidoras depinnai és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ihering, R. von. 1907. Diversas especies novas de peixes nemathognathas do Brazil. Notas preliminares. Rev. Mus. Paulista (N. S.) v. 1 (fasc. 1): 13-39.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Aspidoras depinnai» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Britto, M. R. 2000. Aspidoras depinnai (Siluriformes: Callichthyidae): A new species from northeastern Brazil. Copeia 2000 (núm. 4): 1048-1055.
# Aspidoras maculosus

Aspidoras maculosus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil (conca del riu Itapicurú).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ihering, R. von. 1907. Diversas especies novas de peixes nemathognathas do Brazil. Notas preliminares. Rev. Mus. Paulista (N. S.) v. 1 (fasc. 1): 13-39.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Aspidoras maculosus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Nijssen, H. i I. J. H. Isbrücker 1976: The South American plated catfish genus Aspidoras R. von Ihering, 1907, with descriptions of nine new species from Brazil (Pisces, Siluriformes, Callichthyidae). Bijdragen tot de Dierkunde v. 46 (núm. 1): 107-131.
# Assemblea Constituent del Separatisme Català

Assemblea constituent del Separatisme Català fou una convenció política catalana organitzada a l'Havana el 1928.
Inspirant-se en la Convenció de Guaimaro, de la que sortí la primera constitució cubana, el setembre de 1927 Josep Conangla i Fontanilles (director del Centre Català de l'Havana) proposà a Francesc Macià el projecte d'una assemblea constituent. El Club Separatista Català núm. 1 de l'Havana va establir una comissió organitzadora: Claudi Mimó i Caba, Josep Murillo i Mombrú, Josep Carner-Ribalta i el mateix Josep Conangla.
L'Assemblea es va celebrar entre el 30 de setembre i el 2 d'octubre del 1928. El president fou Francesc Macià, el president d'honor Claudi Mimó, Josep Murillo i J. López Franc foren els vicepresidents, Joaquim Muntal i Gramunt i Ventura Gassol els adjunts, Josep Conangla i Josep Carner-Ribalta presentaren les ponències, Josep Pineda i Fargas va actuar de secretari, i Lluís Font i Lleonard Ribot de vicesecretaris.
S'hi debateren les dues ponències: una sobre la reorganització de l'independentisme català i l'altre sobre un projecte de text constitucional per Catalunya. Finalment l'assemblea acabà amb l'aprovació de l'articulat de la Constitució Provisional de la República Catalana i la intenció de constituir un Partit Separatista Revolucionari de Catalunya a partir del desenvolupament d'Estat Català, però aquest projecte de nou partit es va anul·lar després del retorn de Macià a Europa.

## Referències

* 1 2 Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 69, entrada: "Assemblea Constituent del Separatisme Català". ISBN 84-297-3521-6.
# Assia Djebar

Fatima-Zohra Imalayen, més coneguda pel nom de ploma Assia Djebar (àrab: آسيا جبار, Āsiyā Jabār) (Cherchell, 30 de juny de 1936-París, 6 de febrer de 2015) fou una escriptora en llengua francesa, cineasta i professora universitària algeriana.
Va començar a publicar molt aviat, durant la Guerra d'Independència d'Algèria. Es va casar primerament amb Walid Gam (amb qui va escriure Rouge l'aube) i després amb Malek Alloula, també escriptor. Des de 1997 ensenyà literatura francesa a la Universitat de Baton Rouge, als Estats Units.
El 1999, va ser escollida membre de l'Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgique. El 16 de juny de 2005 va ser elegida per ocupar el seient núm. 5 a l'Acadèmia francesa, com a successora de Georges Vedel. L'any 1996, va guanyar el Premi Internacional Neustadt de literatura i, l'any 2000, el Gran Premi de la Pau de la Fira de Frankfurt.
Morí el 6 de febrer de 2015 en un hospital de París després de patir una llarga malaltia, segons va informar la seva família.

## Obres principals
### Narrativa

* La Soif, 1957
* Les impatients, 1958
* Les Enfants du Nouveau Monde, 1962
* Les Alouettes naïves, 1967
* L'Amour, la fantasia, 1985
* Ombre sultane 1987
* Loin de Médine, 1991
* Vaste est la prison, 1995
* Le blanc de l'Algérie, 1996
* Femmes d'Alger dans leur appartement, 2002
* La femme sans sépulture, 2002
* La disparition de la langue française, 2003
* Nulle part dans la maison de mon père, 2008

### Poesia

* Poème pour une Algérie heureuse, 1969

### Teatre

* Rouge l'aube

## Cinema

* La Nouba des femmes du Mont Chenoua, 1977
* La Zerda ou les chants de l'oubli, 1979

## Obres traduïdes al català

* Les nits d'Estrasburg, 2002, traducció d'Anna Casassas, Barcelona: Edicions 62.
* Ombra sultana, 2002, traducció d'Anna Casassas, Barcelona: Edicions 62.
* Dones d'Alger en les seves estances, traducció d'Àngels Santa (col·laboració Maria Casañé) i epíleg de Maria Casañé, Lleida: Pagès Editors.

## Premis i reconeixements

* El 2000 va guanyar el Premi de la Pau del Comerç Llibreter Alemany concedit a la Fira del Llibre de Frankfurt.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mor l'escriptora algeriana Assia Djebar». Ara.cat, 07-02-2015. [Consulta: 7 febrer 2015].
* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.

## Enllaços externs

* Llibres de l'autora en les Biblioteques de Barcelona.
# Astrapogon

Astrapogon és un gènere de peixos pertanyent a la família dels apogònids.

## Taxonomia

* Astrapogon alutus (Jordan & Gilbert, 1882)
* Astrapogon puncticulatus (Poey, 1867)
* Astrapogon stellatus (Cope, 1867)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Gilbert, 1882. Notes on fishes observed about Pensacola, Florida, and Galveston, Texas, with description of new species. Proceedings of the United States National Museum v. 5 (núm. 282): 241-307.
* ↑ Poey, F., 1867. Peces Cubanos especies nuevas. Repertorio Físico-Natural de la Isla de Cuba v. 2: 229-245.
* ↑ Cope, E. D., 1867. Supplement on some new species of American and African fishes. Trans. Am. Philos. Soc. v. 13 (pt 2): 400-407.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Astroblepus phelpsi

Astroblepus phelpsi és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del llac Maracaibo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Schultz, L. P. 1944. The catfishes of Venezuela, with descriptions of thirty-eight new forms. Proceedings of the United States National Museum v. 94 (núm. 3172): 173-338, Pls. 1-14.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Astroblepus rengifoi

Astroblepus rengifoi és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Atrato.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Humboldt F. H. A. von 1805. Mémoire sur l'Eremophilus et Astroblepus, deux nouveaux genres de l'ordre des apodes. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt and Bonpland's voyage v. 1 (Title page 1811). 17-20. Pls. 6-7.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Dahl, G. 1960. New fresh-water fishes from western Colombia. Caldasia v. 8 (núm. 39): 451-484.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Entomacrodus vomerinus

Entomacrodus vomerinus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,9 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-occidental: Brasil (incloent-hi Fernando de Noronha).

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1859. Description of a new genus of Salarianae, from the West Indies. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 168-169.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Entomacrodus vomerinus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lubbock, R. i A. Edwards, 1981. The fishes of Saint Paul's Rocks. J. Fish Biol. 18:135-157.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Rangel, C.A. i L.F. Mendes, 2009. Review of blenniid fishes from Fernando de Noronha Archipelago, Brazil, with description of a new species of Scartella (Teleostei: Blenniidae) Zootaxa 2006: 51-61
* ↑ Menezes, N.A. i J.L. Figueiredo, 1985. Manual de peixes marinhos do sudeste do Brasil. V. Teleostei (4). Museu de Zoologia, Universidade de São Paulo, Brasil. 105 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Jenyns, L., 1842. Fish. A: C. Darwin (ed.) The zoology of the voyage of H.M.S. Beagle, under the command of Captain Fitzroy, R.N., during the years 1832-1836. Smith, Elder & Co., Londres: p. 1-32 (gener de 1840); 33-64 (juny de 1840); 65-96 (abril de 1841); 97-172 (abril de 1842).
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G., 1967: Revision of the circumtropical shorefish genus Entomacrodus (Blenniidae: Salariinae). Proceedings of the United States National Museum v. 122 (núm. 3582): 1-150, Pls. 1-30.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.