OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Juli menor

Josep Juli (m. 1719) dit menor per diferenciar-lo del seu pare de nom homònim, va ser un mestre d'obres català que va treballar a les darreres dècades del segle xviii amb el seu germà Benet.
Fill de Josep Juli i de la seva muller Maria Victòria. Va ser mestre de cases del bisbe o del capítol de la Catedral de Barcelona des d'abans de 1714 fins a la seva mort l'any 1719, i va ser succeït en el càrrec pel seu fill Josep Juli i Vinyals. Entre les obres que va dur a terme, destaquen la contractació amb el seu germà Benet la remodelació de la capella de l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona l'any 1687, la col·laboració entre ambdós germans en la construcció fortalesa de Montjuïc el 1694, i la construcció de l'arsenal de la fortalesa de la Ciutadella de Barcelona amb altres mestres d'obra de l'època.

## Referències

* 1 2 Perelló Ferrer, 1996, p. 74.
* ↑ Rosell Colomina, 1996, p. 242.
* ↑ Borràs i Plana, 2008, p. 30.
* ↑ Perelló Ferrer, 1996, p. 75-76.
* ↑ Rosell Colomina, 1996, p. 204.

## Bibliografia

* Borràs i Plana, Agàpit «Estudis. Els referents del projecte d'ampliació i construcció de la Basílica de Santa Maria, obra d'Erculle Turelli». Fulls del Museu Arxiu de Santa Maria, núm. 91, 2008.
* Perelló Ferrer, Antònia Maria. L'arquitectura civil del segle xvii a Barcelona. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1996.
* Rosell Colomina, Jaume. La construcció en l'arquitectura de Barcelona a final del segle XVIII. Universitat Politècnica de Catalunya, 1996. Arxivat 2017-08-28 a Wayback Machine.
Els Juli, nissaga de mestres d'obres :
Josep Juli, major Maria Victòria   
 Josep Juli, menor   Benet Juli 
 Josep Juli i Vinyals Josep Juli i Fabregat Agustí Juli i Fabregat
 Oleguer Juli i Bordes :
# Grundulus quitoensis

Grundulus quitoensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Equador.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes 1846. Histoire naturelle des poissons. Tome dix-huitième. Suite du livre dix-huitième. Cyprinoïdes. Livre dix-neuvième. Des Ésoces ou Lucioïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 18: i-xix + 2 pp. + 1-505 + 2 pp., Pls. 520-553.
* ↑ Román-Valencia, C., R. I. Ruiz C. & R. Barriga. 2005. Una nueva especie del género de peces andinos Grundulus (Characiformes: Characidae). Rev. Biol. Trop. v. 53 (núm. 3-4): 537-544.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Parapristella

Parapristella és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Parapristella aubynei (Eigenmann, 1909)
* Parapristella georgiae (Géry, 1864)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Ann. Carnegie Mus. v. 6 (núm. 1): 4-54.
* ↑ Géry, J. 1964. Preliminary description of seven new species and two new genera of characoid fishes from the Upper Rio Meta in Colombia. Tropical Fish Hobbyist v. 13 (núm. 4, gener): 25-32, 41-48.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Johann Franz Dupont

Johann Franz Dupont, o Johannes Franciscus (Rotterdam, 3 d'agost de 1822 - Nuremberg, 20 de març de 1875), fou un músic i compositor holandès.
En un principi es dedicà a l'estudi de la medicina, però abandonà aquesta carrera per la música, estudiant els principis en la seva ciutat natal, i perfeccionant-se a Leipzig sota la direcció de Mendelssohn, Hauptmann, David i F. Boehme. Després d'una llarga residència en el seu país, retornà a Alemanya el 1852, sent successivament director d'orquestra del teatre de Halle, del de Linz, Hamburg i Nuremberg.
Va publicar:
* Tres col·leccions de Lieder;
* Tres col·leccions de cors;
* Diversos quartets i duets;
* Ballade et Scherzo, per a piano;
* Souvenir d'Hartzbourg, per a piano;
* dues Simfonies;
* diverses Obertures;
* Bianca Siffredi, òpera en tres actes.

## Referències

* ↑ «Dades a http://composers-classical-music.com».

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part, pàg. 2535 (ISBN 84-239-4581-2)
# Miquel Jordana i Puig

Miquel Jordana i Puig (Igualada, 16 de novembre de 1875 — 11 de gener de 1940) fou un músic i compositor català.
Fill del metge Miquel Jordana i Castelltort, estudià peritatge mercantil i després va fer el professorat francès a Besiers, però el que realment el motivava era la música. Estudià al Conservatori de Barcelona on aconseguí el número 1 de la seva promoció i obtingué medalles i diplomes en harmonia i composició. Tingué com a mestres Millet i Lamote de Grignon.
El 1902 fou nomenat mestre municipal de música d'Igualada i un any després començà a exercir com organista i mestre de música al col·legi de les Escoles Pies. El 1905 dirigia un Quintet Artístic que amenitzava els balls de l'Ateneu Igualadí. El 1909 va fundar l'Orfeó del Noya, que va dirigir fins a l'any 1931. Aquest orfeó es va presentar a Igualada en un concert realitzat el 27 de març de 1910, amb 120 veus d'homes, dones i joves, i va realitzar la primera excursió artística fent un concert a la Font del Mig, a la Pobla de Claramunt. També fundà l'acadèmia de música amb el seu nom, a Igualada. Entre 1921 i 1936 va dirigir l'Orquestra Ceciliana. Fou director del Cor de la Llàntia i de la Secció Coral de la Cooperativa L'Econòmica.
Va compondre múltiples peces, per a veus, piano, orquestra, etc. i fou autor d'una sarsuela. Es casà amb Josepa Xaubet i Romeu (1892-1970), poetessa i filla de la Pobla de Claramunt, i fou pare del músic i compositor de sardanes Miquel Jordana i Xaubet. En l'actualitat, un carrer d'Igualada porta el nom de Miquel Jordana i Puig.

## Obres

* L'Himne de la senyera, a sis veus
* Rapsòdia igualadina, per a orquestra
* Fulles d'àlbum, per a piano
* Maig i Cireretes d'arboç, per a cor a quatre veus mixtes
* Prontuario moderno de música (1902), juntament amb J.M.Vázquez

## Notes

* ↑ Miquel Jordana i Xaubet (Igualada, 10 de febrer del 1912 - 2004) va ser un músic i compositor de sardanes. Tocà el contrabaix, el tible i la trompeta, i entre 1933 i 1981 compongué 8 «sardanes»., una de les quals, El Josep de casa, fou enregistrada (Cobla-orquestra Nocturna. Aires d'Igualada I. Sabadell: Careli, 1997. ) Podria haver estat autor de cançons en dialecte normand amb lletres de Côtis-Capel ( «Le caunchoun du vent; La mé tréjoucs; La jouée». Parlers et traditions populaires de Normandie, núm. 51; 52; 53, 1981.)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Maria Antonia Bisbal i Sendra, Maria Teresa Miret i Solé, Diccionari Biogràfic d'Igualadins, ISBN 8423202461
* 1 2 3 «Biografies Anoienques». Arxivat de l'original el 2016-02-04. [Consulta: 12 abril 2011].
* 1 2 Ajuntament de la Pobla de Claramunt, Butlletí núm. 23, agost/setembre de 2003 Arxivat 2010-10-02 a Wayback Machine.
* 1 2 3 «Miquel Jordana i Puig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Miscellanea Aqualatensia, POETES DE L'ANOIA: JOAN LLACUNA, JOSEPA XAUBET, TERESA CASTELLÀ, FRANCESC PALA, XAVIER MIQUEL, per ANTONI BOADA
# Plagioscion microps

Plagioscion microps és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1861. Revision of the genera of North American Sciaeninae. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13. 79-89.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1917. Ichthyologische Beiträge (XIX). Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 54 (núm. 18): 228-229.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Parasqualidus maii

Parasqualidus maii és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Vietnam.

## Referències

* 1 2 3 Doi, A., 2000. Parasqualidus maii, a new genus and species of cyprinid fish (Teleostei: Cyprinidae) from central Viet Nam. Raffles Bull. Zool. v. 48 (núm. 2): 233-240.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sargochromis coulteri

Sargochromis coulteri és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 21,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Namíbia i Angola.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1920. The classification of the fishes of the family Cichlidae.--I. The Tanganyika genera. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 5 (núm. 25): 33-53.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Bell-Cross, G. 1975. A revision of certain Haplochromis species (Pisces: Cichlidae) of central Africa. Occas. Pap. Natl. Mus. Monum. Rhod. Ser. B Nat. Sci. v. 5 (pt 7): 405-464.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Johann Franz Xaver Sterkel

Johann Franz Xaver Sterkel (Würzburg, 3 de desembre de 1750 – 12 d'octubre de 1817) fou un compositor alemany.
Estudià simultàniament teologia i música i fou nomenat capella de la cort i organista a Magúncia, fent més tard un viatge d'estudis per Itàlia. Al seu retorn, el 1780, aconseguí una canongia i el 1793 succeí a Righini com a mestre de capella del príncep elector. L'ocupació per part de l'exèrcit francès li va fer perdre el seu càrrec i es dirigí a la seva ciutat natal, des d'on el príncep primat el cridà a Múnic, perdent també aquesta situació a causa dels esdeveniments de 1814.
Sterkel fou un dels compositors més populars de la seva època, deixant un gran nombre d'obres religioses i profanes, de les que s'imprimiren les següents:
* 10 simfonies;
* 2 obertures;
* 1 quintet per a instruments d'arc;
* Trios per a piano i corda;
* Concerts per a piano;
* Sonates per a violí i per a piano;
* 20 quaderns de melodies, i nombroses obres vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1114 (ISBN 84 239-4556-1)
# Pílades

A la mitologia grega, Pílades (en grec antic: Πυλάδης) va ser un heroi grec, fill d'Estrofi, rei de la Fòcida, i d'Anaxíbia, la germana d'Agamèmnon.
Era cosí i amic d'Orestes, i Estrofi el va acollir a la seva cort, on havien portat Orestes per la seva seguretat quan Clitemnestra vivia amb Egist mentre Agamèmnon era a la guerra de Troia. Els dos nois es van educar junts a la cort d'Estrofi.
Pílades és un personatge a qui els tràgics, sobretot Èsquil i Eurípides, van engrandir. Dona consells a Orestes quan planeja la seva venjança contra els assassins del seu pare, i la tradició diu que es va enfrontar als fills de Naupli, que venien a ajudar Egist. Durant el viatge d'Orestes a la Tàurida, el paper de Pílades es fa més rellevant, sobretot en la recerca de l'estàtua d'Àrtemis.
Pílades es va casar amb Electra, germana d'Orestes, i va tenir dos fills, anomenats Estrofi II i Medont.

## Referències

* ↑ Èsquil. Les Coèfores, 900
* ↑ Eurípides. Orestes, 764
* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 437. ISBN 9788496061972.
* ↑ Gai Juli Higí. Faules, 122

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, pàg. 175. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Miquel Rosquelles

Miquel Rosquelles (Moià, segle xvii - Barcelona, 29 de juliol del 1684) fou compositor i mestre de capella de Santa Maria del Mar.
A partir del 1669 Josep Reig li cedí la plaça de mestre de capella de Santa Maria, que obtingué en propietat el 22 de febrer del 1674 i fins a la seva mort. És autor de cinc villancicos d'11 a 13 veus, d'una missa a 8 veus, d'un Nunc dimittis i d'unes completes, ambdues obres a 15 veus, i de l'himne Te lucis ante terminum.
Francesc Valls i Galan fou un dels seus deixebles.

## Referències

* ↑ Carreras y Bulbena, Joseph. R. «Constitució y Actes conservades de la Academia Desconfiada, anomenada també Escola y Academia dels Desconfiats». Boletín de la Real Academia de Buenas Letras de Barcelona, núm. 76, Julio a Septiembre 1922, pàg. 179-194.
# Grup dels alabastres de Pèdicos

Es denomina grup dels alabastres de Pèdicos un grup àtic d'alabastres de finals del segle vi abans de la nostra era, i els seus pintors.
Els números 1 a 6 són alabastres de fons blanc, els números 7 a 27 són de fons roig. Els números 1 i 2 estan signats per Pasiades com a terrissaire i pintats per un pintor proper al Pintor d'Evèrgides, el Pintor de Pasiades. Els números 3 a 6 estan decorats de manera floral amb palmetes i són d'un sol pintor, dels quals el núm. 3 està signat per Pasiades. Dels exemples amb figures roges, l'exemple de París (Louvre CA 487) està signat per Pèdicos com a terrissaire, i després el nom del grup. John Beazley va dubtar sobre si Pèdicos (traduït com a 'infantil, juvenil') no era un sobrenom de Pasiades.
* Londres, Museu Britànic B 667, signat per Pasiades com a terrissaire.
* Atenes, Museu Nacional 15002, signat per Pasiades com a terrissaire.
* París, Louvre CA 1920
* Atenes, Museu Nacional 2297
* Nova York, Museu Metropolità d'Art 21.89
* Nova York, Museu Metropolità d'Art 06.1021.92, núm. 7-29, alabastre de figures roges.

## Referències

* ↑ «British» (en anglés). British Museum. [Consulta: 17 març 2021].
* ↑ «Museu Britànic B 667» (en anglés). [Consulta: 17 març 2021].
# Plagiotremus ewaensis

Plagiotremus ewaensis és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,2 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 4-55 m de fondària.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de les Illes Hawaii.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1865. On a remarkable new type of fishes allied to Nemophis. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 8 (art. 14). 138-141.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Brock, V. E., 1948. A new blennoid fish from Hawaii. Pacific Science v. 2 (núm. 2): 125-127.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1985. Guide to Hawaiian reef fishes. Harrowood Books, Newtown Square, PA 19073, Estats Units. 74 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Tinker, S.W., 1978. Fishes of Hawaii, a handbook of the marine fishes of Hawaii and the Central Pacific Ocean. Hawaiian Service Inc., Honolulu. 568 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.G., J.T. Williams i T.M. Orrell, 1991. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 2: Blenniidae. Smithson. Contrib. Zool. 519:28.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Paratriacanthodes abei

Paratriacanthodes abei és una espècie de peix de la família dels triacantòdids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 366-384m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar de la Xina Meridional.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Fowler H. W., 1934. Descriptions of new fishes obtained 1907 to 1910, chiefly in the Philippine Islands and adjacent seas. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 85 (for 1933). 233-367.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Tyler, J. C., 1997: New species of Paratriacanthodes spikefish (Triacanthodidae: Tetraodontiformes) from the South China Sea. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 110 (núm. 2): 310-313.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tyler, J. C., 1983: Records of fishes of the family Triacanthodidae (Tetraodontiformes) from the western Indian Ocean off East Africa. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology Special Publication Núm. 31: 1-13.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sargochromis giardi

Sargochromis giardi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 48 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Angola, Namíbia, Botswana, Zàmbia i Zimbàbue.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1920. The classification of the fishes of the family Cichlidae.--I. The Tanganyika genera. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 5 (núm. 25): 33-53.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Pellegrin, J. 1903. Description de Cichlidés nouveax de la collection du Muséum. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 1) v. 9 (núm. 3): 120-125.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.