OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cinegir

Cinegir (Kynaígeiros, Κυναίγειρος) fou fill d'Euferió i germà del poeta Èsquil. Es va distingir pel seu valor a la batalla de Marató (490 aC) on va perdre la mà dreta.
Era el fill d'Euforió (grec: Εὐφορίων) d'Eleusis i membre de la eupátridas, l'antiga noblesa d'Attica. L'any 490 aC Cinegir i els seus germans Èsquil i Ameínies van lluitar per defensar Atenes contra Darios i l'exèrcit invasor persa a la batalla de Marató. Tot i la superioritat numèrica, els perses van ser derrotats pels grecs i van fugir a les seves naus. Els atenencs van perseguir els perses cap a les seves naus, i Cinegir en el seu intent de mantenir-se a la popa d'un vaixell persa amb les seves pròpies mans per continuar lluitant, li van tallar la mà amb una destral i va morir. D'acord amb una altra versió de la seva mort, registrat pel romà historiador Justinià, quan Cinegir va perdre la seva mà dreta, va agafar el vaixell de l'enemic amb la seva esquerra. Aquí l'heroi, després d'haver perdut successivament les dues mans, es penja a per les seves dents, i fins i tot en el seu estat mutilat va lluitar desesperadament amb les últimes armes esmentades «com una fera rabiosa».
Era de costum a Atenes que el pare del guerrer més valent mort a una batalla pronunciés l'oració fúnebre en públic. Segons Polemó de Laodicea els pares de Cinegir i Cal·límac s'haurien disputat qui d'ambdós tingués aquest honor. Polemó al segle II va escriure tal oració fúnebre, no pas de gran qualitat literària, però és una de les poques obres seves que van conservar-se.
L'heroica mort de Cinegir en va fer un emblema de la memòria cultural a Grècia i va ser utilitzada en la literatura per tal d'inspirar sentiments patriòtics a les generacions futures, que perduren fins avui día. També va ser pintat per l'antic pintor grec Polignoto a l'Estoa Poikile a Atenes el 460 aC, mentre que l'antic viatger i geògraf Pausànies va descriure la pintura a la seva segona obra del segle ii aC. Fins al segle xv els grec comparen l'heroisme dels soldats de la Companyia Catalana amb la valentia de Cinegir. Teòdul Maguister escriu:
| « | Els [catalans] fa invencibles llur sol aspecte i amb llurs propis cossos confirmen les mutilacions de l'Hidra. Car ni aquestes ni la privació de membres conté sa embranzidat, sinó que els talles una mà combaten amb la que els queda, si els talles les dues lluiten amb els peus, imitant exemples de Cinègir i Cal·límac. | » |
| — Teòdul Maguister |||
A Elefsina hi ha un monument dedicat a ell.

## Referències

* ↑ Elder, Edward. «Cynaegei'rus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ Cole, Rick. «Marcus Antonius Polemo» (en anglès). PB Works.
* ↑ Teòdul Maguister citat per: Rubió i Lluch, Antoni. El record dels catalans en la tradició popular, històrica i literària de Grècia. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 2001, p. 80 (Textos i estudis de cultura catalana núm. 83). ISBN 9788484153184.
# UAE Team ADQ

L'UAE Team ADQ (codi UCI: UAD) és un equip ciclista femení d'Emirats Àrabs Units. Creat al 2011, té categoria UCI Women’s WorldTeam. Anteriorment anomenat ALE Cipollini, es va fusionar el 2020 amb l'equip BTC City Ljubljana i al 2022 canvia de mans i passa a ser la formació femenina de l'UAE Team Emirates.

## Principals resultats

* A les proves de la Copa del món i de l'UCI Women's WorldTour:
** Open de Suède Vårgårda: Emilia Fahlin (2016)
* Altres:
** Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini: Małgorzata Jasińska (2012, 2015), Shelley Olds (2014)

## Classificacions UCI

Aquesta taula mostra la plaça de l'equip a la classificació de la Unió Ciclista Internacional a final de temporada i també la millor ciclista en la classificació individual de cada temporada.
Del 2012 al 2015 l'equip va participar en la Copa del món
A partir del 2016, l'UCI Women's WorldTour va substituir la copa del món

## Composició de l'equip

2025 :
2024 :
2023 :
2022 :
2021 :
2020 :
2019 :
2018 :
2017 :
2016 :
2015 :
2014 :
2013 :
2012 :

## Referències

* ↑ Rànquings a la pàgina de l'UCI

## Enllaços externs

* Web oficial
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Escola del Treball de Tortosa

L'Escola del Treball de Tortosa fou un centre de formació professional situat al barri de Ferreries de Tortosa (Baix Ebre). Al llarg de la seva història ha tingut diferent noms: Centro de Formación Técnico Industrial, Escola del Treball, Escuela de Maestría Industrial, Centro de Formación Profesional, Institut Politècnic de Formació Professional i actualment Institut de l'Ebre (IES-SEP de l'Ebre).
El centre es va fundar el 1928, a les acaballes de la dictadura de Primo de Rivera, impartint-se el primer curs el 1929, tot i les inicials dificultats econòmiques del Ministeri de Treball, degut a la incertesa política. El primer director fou Ignasi Riera, que a la seva mort el succeí Rafael Casellas.
El pintor Albert Fabà i Llatse fou alumne de l'Escola.

## Referències

* ↑ «Història de l'Institut». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2023-09-03. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ Salvadó Poy, Roc «L’Escola del Treball perilla». Quaderns de l'Ebre, núm. 1, 2010, pàg. 3-8.
* ↑ «Tortosa presenta ‘Albert Fabà o la revolta permanent’, un exposició que ret homenatge a l’artista tortosí més compromès socialment». Ebre digital, 06-03-2020.
# Daniel de Lange

Daniel de Lange també Damcre (Rotterdam, 11 de juliol de 1841 - Point Loma, Califòrnia, Estats Units, 30 de gener de 1918) fou un compositor holandès. Era fill de Samuel i germà del també Samuel, ambdós pianistes, organistes i compositors.
Estudià amb Graz i Servais el violoncel i amb Verhulst i Damcke la composició, dedicant-se després al piano i l'orgue. De 1860 a 1863 fou professor de l'Escola de Música de Lemberg i el 1870 on tingué entre altres alumnes en Sigtenhorst Meyer,i a Anton Averkamp i també dirigí a Amsterdam i Leiden, diverses societats corals, amb una de les quals donà concerts a Londres i per Alemanya. Des de 1895 fou director del Conservatori d'Amsterdam.
Va compondre l'òpera De vaal van Kuilenburg’’, dues simfonies i càntars.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 629 (ISBN 84-239-4529-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 1315 (ISBN 84-239-4579-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 1244 (ISBN 84-239-4506-5)
# Ulex minor

L'argelaga menuda (Ulex minor) és un arbust espinós de la família de les fabàcies.

## Descripció

Arbust de fins a 2 m, profusament ramificat, molt espinós, amb espines densament agrupades en la part basal d'una espina més gruixuda (espina primària). Fulles alternes, trifoliades o unifoliades, sovint reduïdes a Fil·lodis (pecíol aplanat). Flors hermafrodites, zigomorfes, pentàmeres, axil·lars. Calze de (6,5) 7-9,5 mm, dividit fins a la base en dos llavis, un de superior amb dues dents i un altre d'inferior amb tres dents, laxament pelós, amb pèls aplicats. Corol·la groga, amb pètal superior (estendard) més llarg que els laterals (ales) i que la quilla formada per fusió dels dos pètals inferiors. Androceu amb 10 estams soldats pels filaments en la part inferior per a formar un tub que embolica l'ovari (androceu monadelf). Ovari súper, amb un sol carpel. Fruit en llegum de 8-9,5 mm, plana, sense pèls.

## Distribució i hàbitat

Distribució atlàntica. A Portugal, Espanya, França i Gran Bretanya. En bruguerars oligòtrofs en sòls temporalment entollats. floreix i fructifica de l'estiu fins a la primavera.

## Taxonomia

Ulex minor va ser descrita per Albrecht Wilhelm Roth i publicat en Catalecta Botanica 1: 83. 1797.

### Citologia

Nombre de cromosomes d'Ulex minor (Fam. Leguminosae) i tàxons infraespecífics: 2n=32

### Etimologia

Ulex: nom genèric que és l'antic nom d'aquesta planta o alguna similar.
minor: epítet llatí que significa "més petit.

### Sinonímia

* Ulex spartioides (Webb) Nyman
* Ulex autumnalis Thore
* Ulex montanus Pourr. ex Bubani
* Ulex nanus var. acicularis Merino
* Ulex nanus var. confertus Merino
* Ulex nanus var. lusitanicus Webb
* Ulex nanus var. nemoralis Simon
* Ulex nanus var. remotus Cout.
* Ulex nanus var. thorei Lagr.-Foss.
* Ulex nanus Symons
* Ulex paniculatus Pourr. ex Bubani

## Referències

* 1 2 3 Santa-Bárbara Carrascosa, C.; Valdés Castrillón B. Guía de la Flora y Vegetación del Andévalo. Sevilla:Consejería de Medio Ambiente de la Junta de Andalucía, 2008. ISBN 978-84-96776-85-2.
* ↑ Polunin, Oleg. Flores Silvestres de España y de Europa. Barcelona: Omega, 1989. ISBN 84-282-0857-3.
* ↑ «Ulex minor». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 1r gener 2013].
* ↑ Chromosome numbers and geographic distribution of Ulex gallii and U. minor (Leguminosae). Fernández Prieto, J. A. & al. (1993) Bot. J. Linn. Soc. 112: 43-49
* ↑ En Nombres botánicos
* ↑ En Epítetos Botánicos
* ↑ Ulex minor en PlantList
* ↑ «Ulex minor». Real Jardín Botánico: Proyecto Anthos. Arxivat de l'original el 27 d'agost de 2017. [Consulta: 1r gener 2013].
# Ull de foc dorsiblanc

L'ull de foc dorsiblanc (Pyriglena leuconota) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) que viu entre la malesa del bosc del sud del Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Ull de foc dorsiblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021
# Sizwe Motaung

Sizwe Motaung (7 de gener de 1970 - 16 d'agost de 2001) va ser un futbolista sud-africà, que ocupava la posició de defensa.
Va començar a destacar al seu país, tot jugant en equips com Jomo Cosmos o Mamelodi Sundowns. Dona el salt a Europa, on milita al St. Gallen suís i al CD Tenerife espanyol.
De nou a Sud-àfrica, hi formaria part del Kaizer Chiefs i de l'Orlando Pirates.
Va ser internacional en 51 ocasions amb la selecció de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Bafana's Motaung dies». BBC, 16-08-2001. [Consulta: 12 octubre 2008].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador Arxivat 2012-02-17 a Wayback Machine.
# Ultimàtum

L'ultimàtum (del llatí, última cosa) és una comunicació (escrita o oral) que un estat sobirà dirigeix a un altre exigint-li una determinada conducta i amenaçant-li amb l'adopció de determinades mesures si la seva demanda no és atesa, generalment, abans d'un termini determinat.
# Acromycter alcocki

Acromycter alcocki és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 25,3 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i bentopelàgic que viu entre 388 i 640 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: les illes Hawaii.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith, D. G. & R. H. Kanazawa, 1977. Eight new species and a new genus of congrid eels from the western north Atlantic with redescriptions of Ariosoma analis, Hildebrandia guppyi, and Rhechias vicinalis. Bull. Mar. Sci. v. 27 (núm. 3): 530-543.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H. & F. Cramer, 1897. Report on the fishes dredged in deep water near the Hawaiian Islands, with descriptions and figures of twenty-three new species. Proceedings of the United States National Museum v. 19 (núm. 1114): 403-435, Pls. 36-48.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cinodòntid cua de foc

El cinodòntid cua de foc (Hydrolycus tatauaia) és una espècie de peix de la família dels cinodòntids i de l'ordre dels caraciformes. El seu nom específic, tatauaia, significa ‘cua de foc’ en tupí.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 45,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco, i rius de la Guaiana.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Müller J. & Troschel F. H., 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1). 81-99 + Zu pag. 99 (plegable).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Toledo-Piza, M., N. A. Menezes i G. M. dos Santos, 1999: Revision of the neotropical fish genus Hydrolycus (Ostariophysi: Cynodontinae) with the description of two new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 10 (núm. 3): 255-280.
* ↑ «Revision of the Neotropical fish genus Hydrolycus (Ostariophysi: Characiformes: Cynodontidae) with the description of two new species». Ichthyol. Explor. Freshwaters, vol. 10, 3, 1999, pàg. 255–280.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Toledo-Piza, M., 2003. Cynodontidae (Cynodotids). p. 234-237. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Toledo-Piza, M., 2000. The neotropical fish subfamily Cynodontinae (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes): a phylogenetic study and a revision of Cynodon and Rhaphiodon. Am. Mus. Novit. 3286:1-88.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Voluntari

Voluntari (pronunciació en romanès: [volunˈtarʲ]) és una ciutat del comtat d'Ilfov, Muntènia (Romania). Es troba a una distància d'1 km de la frontera nord de Bucarest (a la carretera DN2 cap a Urziceni) i, per tant, es considera sovint com un suburbi de Bucarest.
Segons el cens del 2011, la població és de 42.944 habitants, amb una composició ètnica, entre els quals es disposa de dades, del 94,8% de romanesos, de l'1,3% de gitanos, del 0,9% de xinesos, del 0,5% de turcs i del 2,5% d'altres grups ètnics.
El baix preu del terreny, la proximitat a Bucarest i l'accés fàcil i fiable tant a la xarxa ferroviària com a la xarxa viària han permès un desenvolupament constant d'instal·lacions industrials i comercials, especialment a la indústria lleugera i al comerç d'importació / exportació. L'estimació de la producció de la ciutat va augmentar en més d'un 25% entre el 2001 i el 2005. Fins i tot amb taxes de desenvolupament tan elevades, molts residents es desplacen a Bucarest. Voluntari és el lloc on es troba un centre comercial conegcom acom Jolie Ville Galleria, a més de la seu de l'empresa Vodafone Romania.
Voluntari significa literalment en "voluntaris", en romanès. Fou fundat pels soldats voluntaris que van lluitar per Romania durant la Primera Guerra Mundial i van rebre parcel·les per construir-hi les seves cases després de la guerra. L'assentament va rebre l'estatus de ciutat el 2004.

## Transport

Voluntari té una xarxa d'autobusos pròpia, operada per l'ajuntament, que consta de cinc línies d'autobús: 1, 2, 153, 155 i 167. A més, la ciutat està connectada a Bucarest per rutes d'autobús dirigides per STB, l'operador de transport públic de Bucarest.

## Esport

* FC Voluntari - club de futbol

## Educació

Voluntari és el lloc de l'Escola Internacional Americana de Bucarest, l'Escola Britànica de Bucarest, l'Escola Internacional Mark Twain, i l'Escola Japonesa de Bucarest.

## Fills il·lustres

* Anișoara Matei
* Iuliana Munteanu

## Vegeu també

* Pipera

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune», 05-08-2013. Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 16 octubre 2021].
* ↑ http://www.marktwainschool.ro/
* ↑ "ホーム."
# Chitila

Chitila (pronunciació en romanès: [kiˈtila]) és una ciutat a l'oest del comtat d'Ilfov, Muntènia, Romania, situada a 9 km al nord-oest de Bucarest. Sovint es veu com una ciutat satèl·lit de Bucarest. Un poble, Rudeni, és administrat per la ciutat.
La ciutat tenia 14.184 habitants segons un cens del 2011.

## Transport

Chitilia està connectada amb Bucarest per tres línies d'autobús (r476, r469 i r402) dirigides per STB (Societat de Transports de Bucarest) i els ferrocarrils que venen de Buzău i Ploiești.

## Fills il·lustres

* Teohari Georgescu

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab13. Populația stabilă după religie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2020-08-07.
# Cirrhinus chinensis

Cirrhinus chinensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 43,2 cm de longitud total i els 2,5 kg de pes.

## Distribució geogràfica

És originari de la Xina pero ha estat introduït a molts països del Sud-est asiàtic.

## Referències

* ↑ Oken, L. 1817. V. Kl. Fische. Isis (Oken) v. 8 (núm. 148): 1779-1782 for 1179-1182 + 1182a.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Man, S.H. i I.J. Hodgkiss, 1981. Hong Kong freshwater fishes. Urban Council, Wishing Printing Company, Hong Kong, 75 p.
* ↑ Welcomme, R.L., 1988. International introductions of inland aquatic species. FAO Fish. Tech. Pap. 294. 318 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cirrhitops

Cirrhitops és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cirrítids.

## Taxonomia

* Cirrhitops fasciatus (Bennett, 1828)
* Cirrhitops hubbardi (Schultz, 1943)
* Cirrhitops mascarenensis (Randall & Schultz, 2008)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Bennett, E. T., 1828. Observations on the fishes contained in the collection of the Zoological Society. On some fishes from the Sandwich Islands. Zoological Journal, London v. 4 (núm. 13, art. 3): 31-42.
* ↑ Schultz, L. P., 1943. Fishes of the Phoenix and Samoan islands collected in 1939 during the expedition of the U. S. S. "Bushnell.". Bulletin of the United States National Museum Núm. 180: i-x + 1-316, Pls. 1-9.
* ↑ Randall, J.E. & Schultz, J.K., 2008. Cirrhitops mascarenensis, a new species of hawkfish from the Mascarene Islands, southwestern Indian Ocean. Smithiana Bulletin 9: 15 - 20.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Cirripectes gilberti

Cirripectes gilberti és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,3 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 0-8 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-àfrica, Comores, les Seychelles, Chagos i l'extrem nord de Sumatra.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1839. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 2. i-vi + 1-448.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 «Cirripectes gilberti» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Williams, J. T., 1988: Revision and phylogenetic relationships of the blenniid fish genus Cirripectes. Indo-Pacific Fishes Núm. 17: 1-78, Pls. 1-7.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Winterbottom, R. i R.C. Anderson, 1997. A revised checklist of the epipelagic and shore fishes of the Chagos Archipelago, Central Indian Ocean. Ichthyol. Bull. Smith. Inst. (66):1-28.
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.

## Bibliografia

* Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* Fukao, R., 1984: Review of Japanese fishes of the genus Cirripectes (Blenniidae) with description of a new species. Japanese Journal of Ichthyology v. 31 (núm. 2): 105-121.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Schultz, L. P., 1941: The species of Cirripectes Swainson and a new genus of blennioid fishes from the tropical Pacific. Copeia 1941 (núm. 1): 17-20.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Strasburg, D.W. i L.P. Schultz, 1953. The blenniid fish genera Cirripectus and Exallias with description of two new species from the tropical Pacific. J. Wash. Acad. Sci. 43:128-135.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Williams, J. T., 1986: Phylogenetic relationships and taxonomic revision of the Blenniid fish genera Cirripectes and Scartichthys. Dissertation Abstracts International v. 47 (núm. 5): 1-2.