OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Harttia depressa

Harttia depressa és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Steindachner F. 1877. Die Süsswasserfische des südöstlichen Brasilien (III). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 74 (1. Abth.). 559-694.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, P. de. 1939. Sobre o gênero Harttia, Steind. (Peixes: Loricariidae). Bol. Biol. Sao Paulo (N. S) v. 4 (núm. 1): 11-13, Pl. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Rapp Py-Daniel, L. H. & E. C. Oliveira 2001. Seven new species of Harttia from the Amazonian-Guyana region (Siluriformes: Loricariidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 1): 79-96.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Prelatura

Una prelatura és una part de l'Església Catòlica composta per fidels amb un prelat al capdavant, de la mateixa manera que un bisbe està al capdavant d'una diòcesi. Una prelatura pot ser territorial, personal o honorífica.

## Tipus de prelatures
### Prelatura territorial

Les prelatures territorials són una part de l'Església (en la terminologia canònica, "una porció del Poble de Déu"), delimitada territorialment. L'Església l'encomana, per especials circumstàncies, a un prelat que la regeix de la mateixa manera que un bisbe a una diòcesi. El Codi de Dret Canònic la defineix al cànon 370. Hi ha desenes de prelatures territorials.
Hi ha desenes de prelatures territorials, com les de Cancún-Chetumal, São Félix do Araguaia, Calama, Yauyos, Illapel o Ayaviri.

### Prelatura personal

Les prelatures personals són una part de l'organització eclesial, de naturalesa secular –no vinculada a les ordes i congregacions religioses–, creades pel Concili Vaticà II, regulades per Pau VI al Motu proprio Ecclesiae Sanctae i acollides al cànon 294-297 del Codi de Dret Canònic del 1983. Cada prelatura personal es regeix pels estatuts que li hagin estat donats per la Santa Seu, que confia el seu govern a un prelat, com a ordinari propi per a dur a terme obres peculiars missionals o pastorals en diferents àmbits.
La primera i actualment única prelatura personal de l'Església Catòlica és Opus Dei, aprovada per Joan Pau II amb la constitució apostòlica Ut sit del 1982. El papa de l'església catòlica hi va estimar el principi de santificar el treball professional ordinari i de fer-ne instrument d'apostolat, segons un informa als bisbes del 1982. El 14 de juliol de 2022 el papa Francesc va publicar el motu proprio Ad charisma tuendum pel qual en suprimeix l'estatut de diòcesi sense territori i la sotmet al Dicasteri per al Clergat. Aposta per un estil de govern més carismàtic i menys centralitzat en el cap jeràrquic.

## Referències

* ↑ «De les esglésies particulars i de... (Cànons 368-430)». Codi de Dret Canònic. Títol I. Església Catòlica. [Consulta: 1r setembre 2013].
* ↑ «Presbyterorum Ordinis, núm. 10». Concili Vaticà II. Església Catòlica. [Consulta: 1r setembre 2013].
* ↑ «Decret Ad gentes, núm. 20 i 27». Concili Vaticà II. Església Catòlica. [Consulta: 1r setembre 2013].
* ↑ «Motu propi Ecclesiae Sanctae». Vaticà, 1 i 4, 06-08-1966 [Consulta: 1r setembre 2013].
* ↑ «De les Prelatures personals (Cànons 294 – 297)». Codi de Dret Canònic. Títol IV. Església Catòlica. [Consulta: 1r setembre 2013].
* ↑ «Prelatura personal». Enciclopèdia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 octubre 2013].
* ↑ «Hace 30 años Wojtyla transformó al Opus Dei en una prelatura». Vatican Insider/La Stampa, 01-09-2013 [Consulta: 1r setembre 2013].
* ↑ «Declaració “Praelaturae Personales”». Santa Seu, 23-08-1982 [Consulta: 25 octubre 2013].
* ↑ Diez, Miriam «Lideratge heroic». El Nacional.cat, 24-07-2022 [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ Bastante, Jesús «El Papa Francisco 'degrada' al Opus Dei: deja de depender del pontífice y su cabeza ya no será obispo» (en castellà). El Diario, 30-07-2022.
# José Lidón Blázquez

José Lidón Blázquez (Béjar, província de Salamanca, 2 de juny de 1748 - Madrid, Castella, 11 de febrer de 1827) fou un músic i compositor espanyol. Feu els estudis musicals a Madrid al Col·legi de Niños Cantores, i a la capella Reial amb Francesco Corselli. Demostrà tanta precocitat com a organista, que als setze anys aconseguí per oposició la plaça d'organista de la catedral de Màlaga; no en prengué possessió perquè també havia guanyat les oposicions al mateix càrrec a la capella reial de Madrid, de la qual el 1808 en fou nomenat mestre.
Fou un músic distingit de gran i sòlida reputació, fecund compositor que gaudí de just renom com teòric, organista i professor. Deixà més de seixanta obres de música religiosa, entre elles les següents, que es conserven en la capella reial de Madrid: quatre misses, un ofici de vespres, dos salms, un himno al Sagrado Corazón de Jesús, 32 lamentacions, dos misereres, tres himnes, un ofici de difunts, tres Te Deum, dues salutacions i lletanies, una lletania, de sants, una Salve Regina, diverses peces i sonates per a orgue, motets, i sis fugues per a orgue amb els seus intents formats sobre el cant dels sis himnes: (Ave Maria Stella, Quem Terra, Verbum supernum prodiens, O gloriosa Virginum, Pange lingua i Sacris solemnis compostes a Madrid pels voltants del 1778).
També va escriure la música del drama líric Glauca & Coriolano, representat al teatro del Príncipe de Madrid (1792), i de la sarsuela de Moratin El baró den Illescas; publicà un tractat, Reglas muy utiles para todo organista y aficionado al forte-piano, para acompanyar com método, demostrando los veinticuatro tonos de la música con los diapasones y acompañamiento (Madrid, 1793), i deixà inèdits els Tratado de la fuga i Tratado de las modulaciones, aquest últim qualificat de "precioso manuscrito de modulaciones" per Pedro Manaz en el seu Tratado de contrapunto y composición.
Lidón tingué avantatjats deixebles, entre ells els seus nebots Andreu i Alfons i el religiós Pedro Carrera y Lanchares, distingit organista que en una de les seves obres va retre un solemne homenatge al seu mestre.

## Obres seleccionades

* Au Maris stella a 4 i 8 veus.
* Cantábile per òrgan al alçar en la missa.
* El baró d'Illescas (per a una versió de la sarsuela del mateix nom de Leandro Fernández de Moratín)
* Glaura i Coriolà, estrenada al Coliseu del Príncep de Madrid en 1792.
* Ofertori.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 623 ISBN 84-239-4530-8

## Enllaços externs

* http://bejar.biz/jose_lidon_i_sus_contemporaneos Arxivat 2007-01-27 a Wayback Machine.
* http://www.youtube.com/watch?v=PnlJ7v1cHlM
# Josep Grau i Casals

Josep Grau i Casals (Tagamanent, segle xix – segle xx) va ser un ric propietari rural, alcalde de Tagamanent en dues ocasions en la primera meitat del segle xx.
Del seu pare, Cristòfol Grau i Esteve, heretà el mas de la Figuera, en l'antiga parròquia de Sant Cebrià de la Móra; la finca era tan important econòmicament que, el 1924, Grau constava com el màxim contribuent rústic del terme de la Móra. El 1917, Josep Grau substituí en l'alcaldia el seu pare Cristòfol (alcalde del 1912 al 1916), i governà el poble fins al 1923. A l'1 de gener del 1926 va ser elegit novament per presidir el consistori de Tagamanent, i ocupà el càrrec fins al 1932 en representació de la Lliga Catalana. Després de la guerra civil espanyola tornà a encara a l'ajuntament, aquest cop en representació de la Falange.
De la seva obra de govern es pot esmentar la compra de can Fontanals per a seu municipal (1918), la petició municipal al govern perquè es repatriessin les tropes del Marroc (1920), el nomenament de fill adoptiu de Tagamanent per al "Batallón de Montaña Estella núm. 4", acantonat a Granollers (1928), i l'aprovació municipal per unanimitat de l'Estatut d'autonomia de Catalunya (el 27 de març del 19311).

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica
# Rajella dissimilis

Rajella dissimilis és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 39 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Alimentació

Menja cefalòpodes, peixos petits i Mysidacea.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes (15°N-34°S) que viu entre 719-1.620 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic oriental: les Illes Canàries, Namíbia, Sud-àfrica i el Sàhara Occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Rajella dissimilis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V., D.A. Ebert i M.J. Smale, 1989. Guide to the sharks and rays of southern Africa. New Holland (Publ.) Ltd., Londres. 158 p.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Compagno, L.J.V., D.A. Ebert i M.J. Smale, 1989.
* ↑ Stehmann, M., 1990. Rajidae. p. 29-50. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic. Junta Nacional de Investigaçao Cientifica e Tecnológica, Lisboa, Portugal. Vol. 1.
* ↑ Brito, A., 1991. Catálogo de los peces de las Islas Canarias. Francisco Lemus, la Laguna. 230 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1993. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Namibia. FAO, Roma, Itàlia. 250 p.
* ↑ Stehmann, M., 1995. First and new records of skates (Chondrichthyes, Rajiformes, Rajidae) from the West African continental slope (Morocco to South Africa), with descriptions of two new species. Archive of Fishery and Marine Research v. 43 (núm. 1): 1-119.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Fritzsch, B. i P. Moller, 1995. A history of electroreception. p. 39-55. A: P. Moller (ed.) Electric fishes: history and behavior. Fish and Fisheries Series 17. Chapman & Hall, Londres.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Harttia duriventris

Harttia duriventris és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Steindachner F. 1877. Die Süsswasserfische des südöstlichen Brasilien (III). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 74 (1. Abth.). 559-694.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, P. de. 1939. Sobre o gênero Harttia, Steind. (Peixes: Loricariidae). Bol. Biol. Sao Paulo (N. S) v. 4 (núm. 1): 11-13, Pl. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Rapp Py-Daniel, L. H. & E. C. Oliveira 2001. Seven new species of Harttia from the Amazonian-Guyana region (Siluriformes: Loricariidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 1): 79-96.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Paul Prill

Paul Prill (Berlín, 1 d'octubre de 1860 - Bremen, 21 de desembre de 1930) fou un violoncel·lista, mestre de capella i compositor alemany.
Com els seus germans va rebre les primeres lliçons del seu pare, i després en l'Escola Superior de Berlín, acompanyà els seus germans Karl i Emil viatjaren per Alemanya, Rússia, Dinamarca i Suècia donant concerts, el 1882 entrà com a violoncel·lista en l'orquestra Bilse, però ja a partir de 1885 es dedicà per complet a la carrera de director d'orquestra, exercint, successivament, a Berlín, Rotterdam, Hamburg i Schwerin, fins que el 1906 fou nomenat director de l'orquestra Mozart de Berlin, i el 1905 de la Tonkúnstler Orchester de Múnic.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 47, pàg. 380 (ISBN 84-239-4547-2)
# Rajella kukujevi

Rajella kukujevi és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 750–800 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic nord-oriental: 49° 50′ N, 29° 33′ W.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Stehmann M., 1970. Vergleichend morphologische und anatomische Untersuchungen zur Neuordnung der Systematik der nordostatlantischen Rajidae (Chondrichthyes, Batoidei). Arch. Fischwiss. v. 21 (núm. 2). 73-163.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Dolganov, V. N., 1985. Raja (Rajella) kukujevi sp. n. (Elasmobranchii, Rajidae) from the North-Atlantic Ridge. Zool. Zh. v. 64 (núm. 2): 304-307.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* ↑ Clarke, M.W., 2000. Records of deep water chondrichthyan fish caught on long-line in the Rockall Trough. J. Mar. Biol. Assoc. U.K. 80:377-378.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* https://www.iucnredlist.org/species/161622/48953087
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Harttia guianensis

Harttia guianensis és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes de Sud-amèrica. Poden atènyer fins a 17,5 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Rapp Py-Daniel, L.H.; Oliveira, E.C. «Seven new species of Harttia from the Amazonian-Guyana region (Siluriformes: Loricariidae).» (en anglès). Ichthyological Exploration of Freshwaters, v. 12, núm. 1, 2001, pàg. 79-96.
* ↑ Garilao, Cristina V.; Bailly, Nicolas. «Harttia guianensis Rapp Py-Daniel & Oliveira, 2001» (en anglès). Fishbase, s.d.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Miranda Ribeiro, P. de. 1939. Sobre o gênero Harttia, Steind. (Peixes: Loricariidae). Bol. Biol. Sao Paulo (N. S) v. 4 (núm. 1): 11-13, Pl. 2.
# Josep Juli major

Josep Juli major (Barcelona - Barcelona, 1701), dit major per diferenciar-lo del fill homònim, va ser un mestre de cases català.

## Biografia

Pertanyent al llinatge dels Juli, va ser investit mestre vers el 1660 per la Confraria de mestres de cases i molers de Barcelona. Va participar en la construcció de l'última fase de la Casa de Convalescència i les obres de l'Hospital durant més de cinquanta anys. El 1680 va rebre l'encàrrec de la Companyia de Jesús de projectar la nova església de Betlem, que havia estat destruïda per un incendi l'octubre de 1671. En aquesta construcció, a banda d'ell hi van participar molts altres membres de la família Juli, pel que es fa difícil discernir quin va ser el paper de cadascun en l'obra. També va ser present en la construcció de la capella de Santa Maria de Cervelló a l'antiga església de la Mercè com a fermança dels seus fills. D'altra banda, en l'àmbit de la política municipal, Josep Juli va exercir els càrrecs de prohom, clavari i credencer i de 1688 a 1689 va ocupar el càrrec de conseller sisè, la més alta magistratura a la que podia aspirar un menestral.
Amb la seva esposa Maria Victòria va tenir de fills a Josep i Benet, ambdós van ser també mestres d'obres. Una de les seves filles va casar-se amb el mestre de cases del rei Pau Martí, i en termes generals Juli estava emparentat amb altres famílies de mestres d'obres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Borràs i Plana, 2008, p. 30.
* ↑ Perelló Ferrer, 1996, p. 74.

## Bibliografia

* Borràs i Plana, Agàpit «Estudis. Els referents del projecte d'ampliació i construcció de la Basílica de Santa Maria, obra d'Erculle Turelli». Fulls del Museu Arxiu de Santa Maria, núm. 91, 2008.
* Perelló Ferrer, Antònia Maria. L'arquitectura civil del segle xvii a Barcelona. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1996.
* Rosell Colomina, Jaume. La construcció en l'arquitectura de Barcelona a final del segle XVIII. Universitat Politècnica de Catalunya (tesi doctoral), 1996.
Els Juli, nissaga de mestres d'obres :
Josep Juli, major Maria Victòria   
 Josep Juli, menor   Benet Juli 
 Josep Juli i Vinyals Josep Juli i Fabregat Agustí Juli i Fabregat
 Oleguer Juli i Bordes :
# Harttia rhombocephala

Harttia rhombocephala és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Steindachner F. 1877. Die Süsswasserfische des südöstlichen Brasilien (III). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 74 (1. Abth.). 559-694.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, P. de. 1939. Sobre o gênero Harttia, Steind. (Peixes: Loricariidae). Bol. Biol. Sao Paulo (N. S) v. 4 (núm. 1): 11-13, Pl. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Oyakawa, O. T. 1993. Cinco espécies novas de Harttia Steindachner, 1876 da região sudeste do Brasil, de comentários sobre o gênero (Teleostei, Siluriformes, Loricariidae). Comun. Mus. Ciênc. PUCRS, Sér. Zool. Porto Alegre v. 6: 3-27.
* Rapp Py-Daniel, L. H. & E. C. Oliveira 2001. Seven new species of Harttia from the Amazonian-Guyana region (Siluriformes: Loricariidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 1): 79-96.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.