OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Concert per a violí (Weinberg)

El Concert per a violí en re menor, op. 67, va ser compost per Mieczysław Weinberg el 1959 i dedicat al virtuós violinista Leonid Kógan, que la va estrenar el 12 de febrer de 1961 a Moscou amb la direcció de Kiríl·l Kondraixin.

## Moviments

* I. Allegro molto
* II. Allegretto
* III. Adagio
* IV. Allegro risoluto

## Origen i context

Aquest concert, diferent del Concertino per a violí de 1948, presenta un caràcter seriós i dramàtic, en contrast amb l'actitud optimista de l'anterior obra. Està dedicat al virtuós violinista soviètic Kógan, conegut tant pel seu èxit internacional com per les seves inclinacions pro-soviètiques. La peça, estructurada en quatre moviments, destaca per una part solista exigent, especialment intensa al primer moviment. Weinberg inclou un homenatge a Mozart en el tercer moviment, amb una cita de la Simfonia núm. 25 del compositor austríac.

## Enregistraments

Després d'un primer enregistrament de Kógan i Kondraixin, fet poc després de la representació de l'estrena, les gravacions han estat poques, entre les quals hi ha un CD discogràfic Naxos amb Ilia Grubert al violí. El 2014 va sortir una altra versió amb Linus Roth al violí i dirigida per Mihkel Kütson, per al segell Challenge Classics.

## Referències

* ↑ Hakobian, Levon. Music of the Soviet Era: 1917-1991. Taylor & Francis, 2016, p. 473. ISBN 978-1-317-09186-8.
* 1 2 Elphick, Daniel. «Ressenya: Linus Roth - Concertos de Britten i Weinberg» (en anglès). Lines that have escaped destruction, 03-10-2013. [Consulta: 30 abril 2020].
* 1 2 «Informació del disc» (en anglès). Challenge Records. [Consulta: 30 abril 2020].
# Corantin Maria Le Guillou

Corantin Maria Le Guillou (Quimperlé, Bretanya, 1804 - París, 1890) fou un compositor francès. Feu els seus estudis sota la direcció dels jesuïtes, i el 1829 s'ordenà sacerdot. Quan fou capellà de l'Hospital de la Caritat, de París, aconseguí el nomenament el 1872 de canonge amb prebendes de Nostra Senyora.
Va escriure moltes composicions religioses, entre elles una Messe solennelle (1838), alguns càntics místics, col·leccionats en àlbums que porten els títols Fleurs de bruyères, Branches d'aubepine, motets, ofertoris, etc.
A més, és autor, d'algunes petites obres pietoses referents a la devoció a la Verge i als sants.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 270 (ISBN 84-239-4527-8)
# Frederic Gomis i Mestre

Frederic Gomis i Mestre (Reus, 3 de maig de 1827 - Madrid 25 d'abril de 1875) fou un polític i empresari català, cosí de Cels Gomis i Mestres.

## Biografia

El seu pare Antón Gomis Sendra era un botiguer d'Igualada instal·lat a Reus, la mare era Maria Antònia Mestre i Figuerola natural de Reus. Frederic Gomis era enginyer, i s'interessà pels problemes agraris. Quan hi va haver una plaga d'oïdi a les vinyes del Camp, cap al 1862, va defensar el canvi de conreu de la vinya pels avellaners, més aptes per als terrenys dolents i més rendibles, tot i que el seu conreu és més costós que el de la vinya. A la seva intervenció es pot deure en bona part la reconversió del Camp, fins aleshores essencialment vinícola. Fou un dels impulsors del Casino Reusenc, on el 1856 fundà la societat concessionària del ferrocarril de Reus a Tarragona amb Pau Canals i Joaquim Borràs i de March. Va ser gerent d'aquesta línia almenys des del 1869 fins al 1872. El 1863 va obtenir permís per a estudiar la viabilitat d'una línia de ferrocarril de Reus a Saragossa, però fa fracassar.
Amic del general Joan Prim i Prats, participà en la revolució de 1868, i va ser membre de la Junta Revolucionària de Madrid, ciutat on residia. Fou diputat del Partit Progressista per la circumscripció de Tarragona a les eleccions generals espanyoles de 1869, tot i la seva esclatant derrota a la ciutat de Reus, que li valgué acusacions de tupinada des del periòdic republicà reusenc La Redención del Pueblo. Com un dels caps visibles del partit monàrquic va fer gran quantitat d'actes polítics per la seva ciutat i comarca durant aquest període. Va presentar-se per la circumscripció de Valls a les eleccions de 1871 i per la d'Igualada a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872. El 20 de setembre de 1871 ell i Antoni Maria Fontanals i Miret acompanyaren Amadeu I en la seva visita a Terrassa.

## Referències

* 1 2 3 4 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 333-334.
* ↑ Palomar, Salvador «Cels Gomis i el barret del general Prim». Informatiu Museus. Institut Municipal de Museus [Reus], núm. 21, iV-2002, pàg. 14.
* ↑ «Baptismes (1826-1830). Pàg.129v. Imatge 262». A.H.A.T. Reus. Parròquia de Sant Pere, apòstol, 03-05-1827. [Consulta: 7 novembre 2020].
* ↑ «Matrimonis (1805-1820). Pàg.859v. Imatge 961.». A.H.A.T. Reus. Parròquia de Sant Pere, apòstol, 27-03-1819. [Consulta: 7 novembre 2020].
* ↑ La formació de la xarxa ferroviaria al Baix Camp per Pere Anguera, p. 153
* ↑ La formació de la xarxa ferroviaria al Baix Camp per Pere Anguera p. 157
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Efemèrides Terrassenques, s. XIX p.83
# Gòbid tridentat d'aletes curtes

El gòbid tridentat d'aletes curtes (Tridentiger brevispinis) és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, Corea, les Illes Kurils i Sakhalín.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1859. Prodromus descriptionis familiae Gobioidarum duorum generum novorum. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7 (núms. 1-3). 16-19.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Katsuyama, I., R. Arai & M. Nakamura. 1972. Tridentiger obscurus brevispinis, a new gobiid fish from Japan. Bull. Natl. Sci. Mus. (Tòquio) v. 15 (núm. 4): 593-606, Pls. 1-2.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kim, I.-S., 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.: 1-629.
* ↑ Pietsch, T.W., K. Amaoka, D.E. Stevenson, E.L. MacDonald, B.K. Urbain i J.A. López, 2000. Freshwater fishes of the Kuril Islands and adjacent regions. International Kuril Island Project (IKIP), University of Washington Fish Collection, Washington, 18 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Uonokai, T. Nakajima i K. Ohara (eds.), 2005. Activities of Uonokai (Fish survey group): Fish distribution in the watershed of Lake Biwa. Shiga, Japó: Lake Biwa Museum. 233 p.

## Bibliografia

* Arai, R. i H. Kobayasi, 1973. A chromosome study on thirteen species of Japanese gobiid fishes. Jap. J. Ichthyol. 20(1):1-6.
* McDowall, R.M., 1988. Diadromy in fishes: migrations between freshwater and marine environments. Croom Helm, Londres.
* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Vassíliev, V. P. «Chromosome numbers in fish-like vertebrates and fish» (en anglès). Journal of Ichthyology, 20, 3, 1980, pàg. 1–38. ISSN: 0032-9452.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
* Yamazaki, Y., S. Haramoto i T. Fukasawa, 2006. Habitat uses of freshwater fishes on the scale of reach system provided in small streams. Environ. Biol. Fish. 75:333-341.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Al-Hàrith (V) ibn Jàbala

Al-Hàrith (V) ibn Jàbala (àrab: الحارث بن جبلة, al-Ḥāriṯ ibn Jabala), també conegut com a Aretes V a les fonts clàssiques (grec antic: [Φλάβιος] Ἀρέθας, [Flavios] Arethas), fou rei dels gassànides (529-569), el més conegut d'aquesta dinastia àrab. Va succeir el seu pare Jàbala (IV) ibn al-Hàrith (512-529).
Durant el regnat de Justinià I (527-565), com a filarca i aliat romà d'Orient, va dirigir un contingent contra els sassànides i els seus aliats, la dinastia àrab dels làkhmides, i es va distingir en la batalla de Cal·linícon (531) i a la campanya d'Assíria (541). El 554 va obtenir una victòria decisiva sobre el rei làkhmida al-Múndhir (III) ibn Imri-l-Qays a Halima.
Era cristià monofisita, és a dir, creia en una única naturalesa de Crist; l'església monofisita fou apartada de l'estat sota l'emperador Justí I (518-527), però Aretes la va imposar als seus dominis quan va pujar al tron i li va donar protecció contra els calcedonians (seguidors de la doctrina del concili de Calcedònia) i es va oposar a les escissions internes, com ara l'heretgia triteista d'Eugeni i Conó de Tars.
Va rebre de l'Imperi Romà d'Orient els títols de patrikios, patrici (grec antic: πατρίκιος; àrab: بِطْرِيق, biṭrīq), i vir gloriossissimus, una de les dignitats més grans de l'emperador romà d'Orient. Va morir el 569 i el va succeir el seu fill al-Múndhir (III) ibn al-Hàrith (569-581).

## Referències

* ↑ Shahîd, Irfan. Byzantium and the Arabs in the Sixth Century (en anglès). Dumbarton Oaks, 1995, p. 260, 294-297. ISBN 978-0-88402-214-5.
* ↑ Martindale, J. R.. The Prosopography of the Later Roman Empire 2 Part Set: Volume 3, AD 527-641 (en anglès). Cambridge University Press, 1992-10-15, p. 112. ISBN 978-0-521-20160-5.
* ↑ Shahîd, Irfan. Byzantium and the Arabs in the Sixth Century (en anglès). Dumbarton Oaks, 1995, p. 133-142. ISBN 978-0-88402-214-5.
* ↑ Dodgeon, Michael H.; Lieu, Samuel N. C.. The Roman Eastern Frontier and the Persian Wars Ad 363-628 (en anglès). Psychology Press, 1991, p. 108-109. ISBN 978-0-415-46530-4.
* ↑ Dodgeon, Michael H.; Lieu, Samuel N. C.. The Roman Eastern Frontier and the Persian Wars Ad 363-628 (en anglès). Psychology Press, 1991, p. 129-130. ISBN 978-0-415-46530-4.
* ↑ Shahîd, Irfan. Byzantium and the Arabs in the Sixth Century (en anglès). Dumbarton Oaks, 1995, p. 225-226. ISBN 978-0-88402-214-5.
* ↑ The Oxford Dictionary Of Byzantium, 3 Volumes, 1991, p. 163.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «(al-)Ḥārit̲h̲ b. D̲j̲abala».Registres d'autoritat LCCN (1) VIAF (1)
# Jordi Xumetra Feliu

Jordi Xumetra Feliu (L'Estartit, 24 d'octubre de 1985) és un exfutbolista professional català.

## Carrera esportiva

Es va formar en el futbol base del FC Barcelona. En el Barça va militar en el Juvenil "A" la temporada 2002/03. Després de passar per la Fundació Esportiva Figueres a Tercera Divisió, la temporada 2005/06 va jugar a les files de l'Espanyol "B" entrenat per Rubi. En el filial espanyolista va aconseguir l'ascens a Segona Divisió "B" després de quedar subcampió del Grupo V de Tercera i superar la promoció d'ascens. La temporada 2006/07 va fitxar pel Girona FC amb qui va aconseguir l'ascens a la divisió de plata en la seva primera temporada, i l'ascens a Segona Divisió la temporada següent. L'1 de juliol de 2010 acaba contracte amb el club blanc-i-vermell i firma per 2 temporades amb l'Elx CF. Xumetra marca un dels seus millors gols la temporada 2011/12 davant la UD Almeria, temporada en la qual renova el contracte amb el club il·licità. El juliol de l'any 2013 fitxa com a nou jugador del Llevant UE, equip de la Primera Divisió, després d'aconseguir l'ascens a la mateixa categoria amb l'Elx CF. Va seguir en el Llevant UE fins al juliol de 2016, quan va fitxar pel Reial Saragossa.
El 2017 va fitxar per a la UE Olot on va jugar fins al 2023. Posteriorment va enrolar-se al FC l'Escala durant una temporada. L'estiu de 2024 es va retirar del futbol després d'una darrera temporada a Tercera Divisió amb el conjunt escalenc.

## Internacional

Xumetra va ser convocat un cop amb la selecció catalana, jugant 45 minuts d'una victòria per 4–1 contra Cap Verd el 30 de desembre de 2013.

## Palmarès

Girona
* Segona Divisió B: 2007–08
Elx
* Segona Divisió: 2012–13

## Referències

* ↑ Xumetra anota el gol que no hizo Pelé (en castellà); diarioinformacion.com, 5 de març de 2012
* ↑ Xumetra és presentat com a jugador del Llevant; Diari de Girona, 11 de juliol de 2013
* 1 2 Sebastian, J. «Jordi Xumetra anuncia la seva retirada del futbol». [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ Catalunya en fa prou amb tres minuts per golejar la selecció de Cap Verd; Empordà, 1 gener 2014 (in Catalan)

## Enllaços externs

* Jordi Xumetra Feliu a BDFutbol
# Jan Gall

Jan Gall (Varsòvia, 18 d'agost de 1856 - Lviv, 30 d'octubre de 1912), nom complet Jan Karol Gall, fou un compositor, director d' orquestra, professor i crític musical polonès ; conegut principalment com a autor de cançons solistes i corals.
Va començar el seus estudis musicals a a l'Escola de la Societat de Música "Muza" de Cracòvia. Va continuar la seva formació musical amb Franz Krenn al Conservatori de Viena i a Múnic amb Rheinberger. Especialitzat en el cant que estudià a Milà amb el professor Lamperti, i en la composició d'obres corals, dirigí nombroses societats d'aquest gènere (1880 dirigia la Musikver a Lviv) i en el seu país on el 1886 era professor vocal al Conservatori de Cracòvia.
Deixà escrites més de 400 obres vocals, moltes d'elles d'elevada inspiració i gran efecte.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 562. (ISBN 84-239-4525-1)
# Jan Lupi

Jan Lupi fou un músic flamenc mort el 1547. Va ser organista de l'església de Nivelles i cantor de l'església de Santa Maria d'Anvers. Se li deuen: Cantiones quae vulgo; Motetti nuncupantur, 8, 6, 5 et 4 vocum (París, 1542), i Motetae quatuor et quinque vocibus concinendae (Venècia, 1545). A més, moltes de les seves composicions es troben en les recopilacions de l'època i en la capella pontifical de Roma hi ha moltes misses seves manuscrites.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 31, pàg. 328, ISBN 84-239-4531-6
# Janet Perry

Janet Perry (Minneapolis (Minnesota), 27 de desembre, 1947), és una soprano d'òpera nord-americana. El 1959, als 11 anys, es va veure en una versió escènica de El mag d'Oz a l'òpera cívica de St Paul. Després de batxillerat, es va matricular al Curtis Institute of Music, sota la tutela d'Eufemia Giannini-Gregory.

## Biografia

Després d'haver obtingut la seva llicenciatura en música, va marxar a Europa on va debutar a l'Òpera de Linz com a Zerlina a Don Giovanni el 1969. En temporades posteriors, Perry va aparèixer a la majoria dels teatres d'òpera més importants del continent (inclosa La Scala, 1978), com a així com la majoria dels seus famosos festivals, inclosos els de Salzburg, Glyndebourne, d'Ais de Provença i Bregenz.
Una de les preferides d'Herbert von Karajan, també va cantar amb Carlos Kleiber, Karl Böhm, Riccardo Muti, Daniel Barenboim, Nikolaus Harnoncourt, Mstislav Rostropovich, Rafael Kubelík, James Levine i Wolfgang Sawallisch, així com els directors d'escena Jean-Pierre Ponnelle i Giorgio Strehler.[2]

## Discografia abreujada

* Smetana: Prodaná nevěsta (La núvia venuda) [com Esmeralda] {en alemany} (Stratas, Kollo; Krombholc, 1975) "Eurodisc"
* Verdi: Falstaff [com Nannetta] (Kabaivanska, Ludwig, Araiza, Taddei; Karajan, 1980) Philips
* Mozart: Die Zauberflöte [com Papagena] (Mathis, Ott, Araiza, van Dam; Karajan, 1980) Deutsche Grammophon
* Mozart: Thamos, König in Ägypten (Harnoncourt, 1980) Teldec
* Mozart: Gran missa en do menor (Hendricks, Schreier, Luxon; Karajan, 1982) Deutsche Grammophon
* R. Strauss: Der Rosenkavalier [as Sophie] (Tomowa-Sintow, Baltsa, Moll; Karajan, 1982) Deutsche Grammophon
* Beethoven: Simfonia núm. 9 (Baltsa, Cole, van Dam; Karajan, 1983) Deutsche Grammophon
* Bruckner: "Te Deum" (Karajan, 1984) Deutsche Grammophon
* Mercadante: Il bravo (Aprea, 1990) [directe] Nuova Era

## Videografia abreujada

* Mozart: Le nozze di Figaro [com Barbarina] (Freni, Te Kanawa, Ewing, Prey, Fischer-Dieskau; Böhm, Ponnelle, 1976) Deutsche Grammophon
* Monteverdi: Il ritorno d'Ulisse in patria [com Melanto] (Hollweg, Schmidt, Araiza, Estes; Harnoncourt, Ponnelle, 1979) Deutsche Grammophon
* Monteverdi: L'incoronazione di Poppea [com Drusilla] (Yakar, Schmidt, Esswood, Tappy, Araiza, Salminen; Harnoncourt, Ponnelle, 1980) Deutsche Grammophon
* Verdi: Falstaff (Kabaivanska, Ludwig, Araiza, Taddei; Karajan, Karajan, 1982) [directe] Sony
* J. S. Bach: Schweigt stille, plaudert nicht, BWV 211 (Schreier, Holl; Harnoncourt, 1984) [live] Deutsche Grammophon
* R. Strauss: Der Rosenkavalier (Tomowa-Sintow, Baltsa, Moll; Karajan, Karajan, 1984) [live] Sony
* J. Strauss II: Die Fledermaus [com Adele] (Coburn, Faßbaender, Hopferwieser, Eberhard Waechter; Kleiber, Schenk, 1987) [directe] Deutsche Grammophon

## Referències

* ↑ "A Star Debuts at Home," by Joseph McLellan, The Washington Post, November 5, 1983.
# Jaromír Weinberger

Jaromír Weinberger (Praga, 8 de gener de 1896 - 8 d'agost de 1967) fou un compositor txec.
Ve fer els seus estudis musicals a Praga, on el seu primer mestre important va ser Jaroslav Křička; una mica més tard, va estudiar amb Václav Talich i Rudolf Karel; va seguir els seus estudis i en acabar-los marxà a América on passà molt anys de la seva vida treballant als Estats Units. Des de 1922 fins a 1926 fou professor del Conservatori d'Ithaca (Nova York). Aquest últim any retornà al seu país i s'establí a Praga. És autor de diverses obres simfòniques, de música de cambra i de les populars òperes còmiques Švanda dudák i Kocourkov, representades també en diverses escenes estrangeres. La majoria de les seves obres foren publicades per la Universal Edition, de Nova York.

## Referències

* ↑ https://www.jstor.org/stable/3051885

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 10, pàg. 1234 (ISBN 84-239-4580-4

## Enllaços externs

* http://orelfoundation.org/index.php/composers/article/jaromir_weinberger/
* http://www.brikcius.com/Projects.uk.Weinberger.html Arxivat 2018-09-28 a Wayback Machine.
* Richard Tauber sings 'Wozu die Sehnsucht' from Frühlingsstürme a YouTube
* Richard Tauber sings 'Du warst für mich die Frau gewesen' from Frühlingstürme a YouTube
* Jaromír Weinberger: Une Cantilène jalouse (1920) and Colloque sentimental (1920) a YouTube
# Moncel

«Moncel» té aquests significats:
* Moncel-lès-Lunéville, municipi francès al departament de Meurthe i Mosel·la (regió de Gran Est)
* Moncel-sur-Seille. municipi francès al departament de Meurthe i Mosel·la (Gran Est)
* Moncel-sur-Vair, municipi francès al departament dels Vosges (Gran Est)
# Michel Bras

Michel Bras (4 de novembre de 1946 a Gabriac) és un popular xef francès que es caracteritza pel tracte que dedica a la naturalesa dels aliments.

## Biografia

Ell i el seu fill porten al seu càrrec un restaurant i un hotel a La Guiòla, al departament d'Aveyron. Michel Bras va aprendre a cuinar de la seva mare que li va ensenyar a preparar el plat aligot amb el mestratge dels temps clàssics. El seu restaurant va ser votat en la setena posició dins de la llista de millors restaurants del món, llista mantinguda per la Restaurant (magazine) Top 50 l'any 2008. Al començament dels anys noranta és visitat per Ferran Adrià i alguns dels seus companys restauradors de El Bulli i sembla haver estat una influència sobre el cuiner català.

## Referències

* ↑ «MadridFusión». Arxivat de l'original el 2012-03-08. [Consulta: 28 març 2012].
* ↑ Introduciendo a Michel Bras (castellà)

## Enllaços externs

* Web oficial
# Jaume Solé Magriñà

Jaume Solé Magriñà (Valls, 1943 - 15 de juny de 2011) fou un pintor català conegut per fer de la seva obra un mitjà d'expressió del seu compromís amb el seu temps.
El mateix any que Jaume marxà a Barcelona, és a dir, el 1960, fundà, conjuntament amb Delmiro Ruiz, Daniel Fàbregas, Francesc Llagostera, Jordi Rius i Joan Vallverdú, el Grup de Tardor.
Es van definir com "Cinc artistes de l'Alt Camp (Valls-Santes Creus) que, procedents de treballs pictòrics i escultòrics de tendència figurativa, estem units pel mateix anhel i una viva inquietud de trepitjar la terra. Volem materialitzar els nostres pensaments fent servir diferents tècniques i procediments, i cadascú dona la seva resposta personal a la idea que tenim de l'home i del seu entorn".

## Referències

* ↑ "La exposición de Otoño", Juventud, semanario Nacional Sindicalista, núm. 927, 29-10-1960.
* ↑ FILELLA, Josep; El arte conceptual o l'experiència de "Grup Un nus", Diario Español, 25 de gener de 1984, p. 13.
# Jean-Baptiste Boësset

Jean-Baptiste Boësset (París, 1614 - París, 25 de desembre de 1685) va morir a la mateixa ciutat el 25 de desembre de 1685.

## Biografia

Jean-Baptiste Boësset provenia d'una dinastia que va donar dos superintendents a la música del rei, Pierre Guédron, el seu avi matern, i el compositor Antoine Boësset del qual era el fill gran. Va tenir una carrera molt llarga a Court. Va mantenir durant cinquanta anys el càrrec de mestre de música del rei i, durant quaranta-un anys, el de superintendent. També fou escuder (1646), cavaller (1648) i, com el seu pare, conseller i majordom del rei (1651). Va ocupar una posició excepcional en el món musical, militar i aristocràtic.

## Les seves obres més famoses són

* Una versió dAve Regina,
* Diverses melodies de la cort,
* Tres misses, atribuïdes inicialment al seu pare, que generalment [Qui?] Ara es considera la seva obra,
* Cinc motets,
* De salms.
* Una col·laboració amb Jean-Baptiste Lully va donar a llum els ballets de cour entre 1653 i 1666.

## Bibliografia

* Marcelle Benoit (direcció) i Georgie Durosoir (pref. Marcelle Benoit), Diccionari de la música a França al segles XVII i XVIII, París, Fayard ,1992, 811 pàg. (ISBN 2-213-02824-9), pàg. 78
* Norbert Dufourcq, "Un músic, oficial del rei i cavaller del país al segle xvii. Jean-Baptiste de Boesset (1614-1685)", Biblioteca de l'escola de cartes, n. 118,1960, pàg. 97-165.

## Referències

* (fr) Aquest article està extret parcialment o totalment de l'article de la Viquipèdia en anglès titulat "Jean-Baptiste Boësset".
* ↑ Jean-Baptiste Boesset. Un músic, oficial del rei i cavaller del camp (1614-1685), de Norbert Dufourcq, Revue de Musicologie, vol. 48è, núm. 125è
# Jean-Baptiste Le Gendre

Jean-Baptiste Le Gendre (París, principis de segle XVI - ?) fou un teòric i compositor francès. Fou chantre de la Capella Reial de Francesc I i d'Enric II. En el Dixiesme livre, contenant XXIIII chansons nouvelles à quatre parties en deux volumes, publicat a París el 1545, s'hi troben dues composicions de Le Gendre, el qual, a més, és autor de l'obra teòrica Briefve introduction en la musique, tant au plain-chant que choses faictes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 25, pàg. 608, ISBN 84 239-4525-1