OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gambutzí

El gambutzí o gambosí és, segons la mitologia catalana i valenciana, una mena d'homenet, un ésser o animal imaginari que s'utilitza en diverses regions de la península Ibèrica per gastar diverses bromes, tant a nens com a caçadors o pescadors novells. La més habitual consisteix a convèncer el novell que el gambutzí és un animal esquiu que només pot caçar-se de nit d'estada. A les terres de l'Ebre, un gambutzí és un ésser imaginari sense definició que s'utilitza per enganyar als nens i deixar-los perplexos.
Aquesta llegenda depèn molt de la distribució geogràfica i n'existeixen diverses variacions, els agrada apropar-se al nuclis poblats per observar a la gent del poble i imitar els seus gestos i accions. També acostumen a apropar-se a zones d'acampada o zones amb fons i taules per dinar. Quan troben algú, se'n burlen. Uns diuen que tenen cua, altres que udolen i ballen a la lluna plena; i altres els consideren donyets malcreguts i capritxosos. El terme fou recollit per Joan Amades al Costumari Català de 1950.

## Referències

* ↑ Casanova Coll, Joan; Creus Saumell, Joan. «4.1. Gambosins». A: Més ràpids que el llamp, més vius que el foc. Petits éssers fantàstics en l'àmbit lingüístic català. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 255-260. ISBN 8484151824.
* ↑ Costumari Català
* ↑ Gómez i Soler, Sergi. Calendari de festes, Tradicions i Gastronomia de la Vall d'Albaida. Ontinyent. IEVA. 2010
* ↑ Sanchis Carbonell., Josep. L'home dels nassos no fa por. Però de res tinc gana l'home del sac! On paren les Dones d'aigua? (i altres mites i llocs d'ací). Alba. Revista d'estudis comarcals de la Vall d'Albaida.núm. 26. Pàg. 62/63

## Vegeu també

* Tamarro
# Garnet Wolseley

Charles Garnet Wolseley KP, GCB, OM, GCMG, VD, PC Golden Bridge comtat de Dublín, Irlanda, 4 de juny de 1833 - Menton, Provença, França, 25 de març de 1913) fou un militar anglès.
El 1850 s'allistà com abanderat en un regiment d'infanteria; com a tal feu la campanya de Birmània, essent greument ferit en aquesta i promogut a tinent. Després feu la campanya de Crimea en l'arma d'Enginyers; a Sebastòpol fou greument ferit i el desembre de 1854 ascendí a capità.
Enviat amb comandament a l'Índia el 1857, es distingí amb intrepidesa i valentia en els combats al voltant de Laghman i, acabada aquella campanya en complir vint-i-sis anys, se l'atorgà el grau de tinent coronel. El 1860 prengué part activa en la guerra de la Xina, assistint a l'assalt de Pequín. El 1861-1870 serví (en una breu interrupció) en el Canadà, on ascendí a coronel, i prengué part en les lluites contra els indígenes del territori del Red River, que s'havien revoltat.
El 1873 rebé el comandament suprem en la guerra contra els aixanti; el 5 de febrer de 1874 destruí Kumasi, la capital d'aquells, obligant-los a sotmetre's. en recompensa a aquesta gesta fou promogut a general major i aconseguí una gratificació de 25.000 lliures esterlines. El 1875 fou nomenat governador de Natal i després general en cap de les nomenades "Auxiliary forces"; el 1876 individu del Consell de l'Índia i el 1878 governador de Xipre.
El maig de 1879 fou ascendit a tinent general i anomenat governador civil i militar del Natal i Transvaal, i en acabar-se la guerra dels zulus, nomenat per a substituir Lord Chelmsford. A en Wolseley se li degueren la captura de Ceelayo (l'agost) i del cacic Sekokuni (el desembre), i la reorganització dels país dels zulus repartit, sota la sobirania britànica. Pel març de 1880, anomenat mestre general de camp de l'exèrcit, tornà a Anglaterra, i l'abril de 1882 se li donà el càrrec d'ajudant general en el ministeri de la Guerra.
El juliol del mateix any el posaren al front de l'expedició a Egipte; el 13 de setembre aconseguí la victòria en la batalla de Tel el-Kebir, rebent en recompensa la dignitat de par amb el títol de Lord Wolseley of Cairo. Per contra, fracassà (1885) en l'evacuació de Khartum i en el salvament d'en Charles George Gordon, a pesar del qual fou elevat a la categoria de vescomte. El 1890 rebé el comandament de les tropes d'Irlanda; el 1894 fou nomenat mariscal de camp i el novembre de 1895 general en cap dels exèrcits britànics, càrrec que desenvolupà fins al 1900.

## Escrits

* The soldier's pocketbook for field service: (Londres, 1856) 5a. Ed., 1886
* Narrative of the war with China in 1880: (1861)
* The sustem of field manoeuvres: (1872)
* Life of the duke of Marlborough: (1894)
* Decline and fall of Napoleon: (1895)
* The Story of a soldier's life: autobiografia (1903),
* Marley Castle: novel·la (1877)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 409 ISBN 84-239-4570-7
# Garra trewavasai

Garra trewavasai és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.
Els adults poden atènyer fins a 7,2 cm de longitud total. Es troba a Nigèria.

## Referències

* 1 2 Sa-a, Pascualita; Boden, Gert. «Garra ornata (Nichols & Griscom, 1917)».
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Lévêque, C., 1990. Cyprinidae. p. 269-361. A C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum I. Coll. Faune Tropicale núm. XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
# Gaspar Aquino de Belén

Gaspar Aquino de Belén va ser un poeta i traductor filipí de finals del segle xvii i principis del segle xviii.
Laic al servei de l'Església Catòlica, va treballar a la impremta de la Companyia de Jesús, en un moment en què els missioners catòlics adaptaven la religió a les llengües vernacles per dur a terme una millor evangelització, en aquest cas l'Àsia. Aquino de Belén, nadiu filipí, va esdevenir bilingüe de tagal i castellà i es va convertir en el protegit dels missioners dintre de la societat colonial, perquè els resultava útil com a informador sobre la llengua tagala. En tot cas, la seva posició a la impremta jesuïta i l'oportunitat de publicar poemes denoten que va tenir una gran habilitat per absorbir la cultura dels colonitzadors.
La seva obra més coneguda i una de les més cabdals dintre de la literatura tagala a inicis del segle XVIII va ser Ang Passion ni Jesu Christong Panginooon Natin, publicada entre 1703-1704 com un complement de la traducció dels resos de Tomás de Villacastín. Aquesta obra és una passió de Jesucrist que va esdevenir molt popular representada durant la Setmana Santa. A més, va ser el primer poema narratiu escrit en la història de la literatura tagala. Se'n van fer reedicions els anys posteriors a la dècada del 1760 i va servir de base per altres passions escrites en tagal i, a més, va ser corregida i promulgada a totes les parròquies de tota Filipines des d'aleshores, amb això es va començar a generar un idioma vernacle sobre l'experiència cristiana. També consten dues obres més seves: va participar en el Vocabulario de la lengua Bisaya de Mateo Sánchez (1711) i apareix com a editor d'una obra on es commemora la celebració del naixement del príncep Lluís Ferran de Borbó (1709).

## Referències

* ↑ AADD. Literaturen (en anglès i alemany). Leiden i Colònia: E. J. Brill, 1976, p. 277.
* ↑ Donoso, Isaac. Historia cultural de la lengua española en Filipinas: ayer y hoy (en castellà). Madrid: Verbum Editorial, 2013, p. 114.
* ↑ Javellana, Rene B «The Sources of Gaspar Aquino de Belen's Pasyon». Philippine Studies, vol. 32, núm. 3, 1984, pàg. 305-321.
* ↑ Herbert, Patricia; Milner, Anthony. South-East Asia: Languages and Literatures: a Select Guide (en anglès). Honolulu: University of Hawaii Press, 1989, p. 160.
* ↑ Reid, Anthony. A History of Southeast Asia: Critical Crossroads (en anglès). Chichester: Wiley Blackwell, 2015, p. 165.
* ↑ «Aquino de Belén, Gaspar» (en castellà). Biblioteca Nacional d'Espanya.
# Gaspar Betancourt Cisneros

Gaspar Betancourt Cisneros (també escrit Gaspar Betancourt y Cisneros; 28 d'abril de 1803 a Puerto Principe, avui Camagüey - morí el 7 de desembre de 1866 a l'Havana) va ser un empresari i autor cubà. Va lluitar per la independència i la modernització econòmica de Cuba. També és conegut pel seu pseudònim "El Lugareño".
Estudià als Estats Units i retornà a Cuba el 1834, col·laborant en alguns diaris en els que publicà notables articles de divulgació científica. A més, fundà, una escola en la hisenda de Najaras, en la que van rebre instrucció gratuita centenars de camperols, i més endavant fundà una colonia en aquesta mateixa hisenda que distribuí en lots gratuïts o a preu molt baix.
Era partidari de que Cuba s'annexionés als Estats Units, i com que va propagar públicament aquesta idea, es va veure obligat a expatriar-se, i els seus béns li van ser confiscats. Fou cap de la Junta cubana de Nova York, preparà l'expedició del general americà Quitman, que no arribà a realitzar-se, i al ser inclòs en la en la amnistía de 1861 tornà a Cuba, recobrant també els seus béns.
La seva obra literària és molt notable, sent sensible que en el seu temps no es fes una edició dels seus treballs, dispersos en periòdics de l'època.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 501/02. (ISBN 84-239-4508-1)
# Gasterostèids

Els gasterostèids (Gasterosteidae) són una família de peixos teleostis de l'ordre dels gasterosteïformes que inclou el punxoset o jonqueter, entre altres espècies. Són de petites dimensions. Amb el cos recobert de plaques òssies. Les aletes pelvianes són substituïdes per espines.

## Taxonomia

* Gènere Apeltes (Mayer, 1956)
** Apeltes quadracus (Mitchill, 1815)
* Gènere Culaea (Whitley, 1950)
** Culaea inconstans (Kirtland, 1841)
* Gènere Gasterosteus (Linnaeus), 1758
** Gasterosteus aculeatus aculeatus (Linnaeus, 1758) — Jonqueter o espinós
** Gasterosteus aculeatus santaeannae (Regan, 1909)
** Gasterosteus aculeatus williamsoni (Girard, 1854) — Jonqueter de tres espines
** Gasterosteus crenobiontus (Bacescu & Mayer, 1956)
** Gasterosteus gymnurus (Cuvier, 1829)
** Gasterosteus islandicus (Sauvage, 1874)
** Gasterosteus microcephalus (Girard, 1854)
** Gasterosteus wheatlandi (Putnam, 1867)
* Gènere Pungitius
** Pungitius hellenicus (Stephanidis, 1971)
** Pungitius kaibarae (Tanaka, 1915)
** Pungitius laevis (Cuvier, 1829)
** Pungitius platygaster (Kessler, 1859)
** Pungitius pungitius (Linnaeus), 1758)
** Pungitius sinensis (Guichenot, 1869)
** Pungitius tymensis (Nikolskii, 1889)
* Gènere Spinachia
** Spinachia spinachia (Linnaeus, 1758)

## Referències

* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans, plana 43. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6. Desembre del 1988,Barcelona,ISBN 84-7306-354-6

## Enllaços externs

* «Gasterostèids». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* FishBase Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. (anglès)
* Fotografies i informació de 17 espècies de gasterosteids (anglès)
* Taxonomicon (anglès)
* Evolució i canvis genètics dels "Sticklebacks" (documental en anglès, 15min aprox)
# Gastromyzon embalohensis

Gastromyzon embalohensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Indonèsia.

## Referències

* ↑ Günther A. 1874. Descriptions of new species of fishes in the British Museum. (continuació de la pàg. 371). Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 14 (núm. 84). 453-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. i E. Widjanarti 2005. The fishes of Danau Sentarum National Park and the Kapuas Lakes area, Kalimantan Barat, Indonesia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):139-173.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tan, H. H. 2006. The Borneo Suckers. Revision of the torrent loaches of Borneo (Balitoridae: Gastromyzon, Neogastromyzon). Natural History Publications (Borneo). Borneo Suckers: i-vi + 1-245.
* Tan, H. H. & C. U. M. Leh. 2006. Three new species of Gastromyzon (Teleostei: Balitoridae) from southern Sarawak. Zootaxa Núm. 1126: 1-19.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gastromyzon punctulatus

Gastromyzon punctulatus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Borneo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Martin-Smith, K.M. i H.H. Tan 1998. Diversity of freshwater fishes from eastern Sabah: annotated checklist for Danum valley and a consideration of inter- and intra-catchment variability. Raffles Bull. Zool. 46(2):573-604.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Inger, R. F. & Chin, P. K. 1961. The Bornean cyprinoid fishes of the genus Gastromyzon Günther. Copeia 1961 (núm. 2): 166-176.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tan, H. H. 2006. The Borneo Suckers. Revision of the torrent loaches of Borneo (Balitoridae: Gastromyzon, Neogastromyzon). Natural History Publications (Borneo). Borneo Suckers: i-vi + 1-245.
* Tan, H. H. & C. U. M. Leh. 2006. Three new species of Gastromyzon (Teleostei: Balitoridae) from southern Sarawak. Zootaxa Núm. 1126: 1-19.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Genaro de la Riva i Ruiz

Genaro de la Riva i Ruiz (Barcelona, 9 de setembre de 1890 - Vera, 25 de febrer de 1968) fill de Victorià de la Riva i de la Riva, natural d'Ortigosa de Cameros, i de Jacinta Ruiz i Alonso, fou un esportista català de la dècada de 1910 i més tard dirigent esportiu.

## Biografia

Ha estat un dels homes més importants de la història del RCD Espanyol, com a jugador i president del club.
Amb 17 anys marxà a cursar estudis de filatures i teixits a l'estranger, un any a França, un a Bèlgica (on fou campió escolar de floret) i un a Anglaterra (on s'inicià en la pràctica del futbol). Retornat a Barcelona jugà al primer equip del RCD Espanyol entre els anys 1911 i 1912, a la posició mig i d'interior. A continuació practicà la nàutica i jugà a criquet i hoquei herba amb el Polo JC on fou campió d'Espanya. Jugà un partit amb la selecció de futbol de Catalunya contra França el 1912, essent l'autor del gol de la victòria catalana.
Fou president de l'Espanyol durant tres etapes, 1920-1922, 1925-1930 i 1933-1942. Gràcies a ell el club va adquirir els terrenys del més tard Estadi de Sarrià i recuperà al porter Ricard Zamora per al primer equip. A més, durant la seva presidència el club guanyà les seves dues primeres Copes d'Espanya (1929 i 1940). Membre d'una nissaga de prohoms espanyolistes, els seus germans Santiago i Victorià també foren presidents del club.
La Federació Catalana de Futbol el distingí amb la Medalla d'Or al Mèrit Esportiu i l'Espanyol amb la Medalla d'Or del club a títol pòstum.
Va morir d'accident de trànsit el febrer de 1968 al nord d'Almeria.

## Referències

* ↑ «Genaro de la Riva i Ruiz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Registre núm. 4669 bis». Naixements 1890. Jutjat Universitat. AMCB, 09-09-1890.
* 1 2 3 «Sepelio de los restos mortales de don Genaro y doña Mercedes de la Riva Ruiz». La Vanguardia, 28-02-1968.
* 1 2 3 «Genaro de la Riva». hallofameperico, 22-04-2009.
* ↑ «Campeonato de España». Mundo Deportivo, 13-03-1916.
* 1 2 «Don Genaro de la Riva». Mundo Deportivo, 07-08-1961.
# Geoffrey Shaw

Geoffrey Shaw (Clapham, Londres, 14 de novembre de 1879 - 14 d'abril de 1943) fou un compositor anglès.
Va escriure principalment obres de gènere religiós, música per a piano, cors, cançons i alguna música d'escena, també fou un distingit musicògraf.
Era fill de Geoffrey Fallas Shaw i germà de Martín Shaw, ambdós també músics, organistes i compositors.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 55, pàg. 979 (ISBN 84-239-4555-3)
# Bruno Bettinelli

Bruno Bettinelli (Milà, 4 de juny de 1913 - Milà, 8 de novembre de 2004) va ser un compositor italià.

## Biografia

Bruno Bettinelli va estudiar al Conservatori de Milà amb Giulio Cesare Paribeni i Renzo Rinaldo Bossi i es va graduar el 1937. El 1941 va participar en un curs de formació impartit per Vito Frazzi a "l'Accademia Chigiana" de Siena. Va obtenir diplomes en composició, piano, polifonia vocal, música coral i cant coral. Des de 1941 va ensenyar al Conservatori de Milà, on va ocupar una càtedra de composició entre 1957 i 1979. Els seus alumnes van incloure, entre d'altres: Claudio Abbado, Bruno Canino, Azio Corghi, Francesco Degrada, Arman Gentilucci, Riccardo Muti i Maurizio Pollini. Per la seva tasca docent, l'"Associazione Nazionale the Critici Musicali" li va concedir el Premi Massimo Mila l'any 1990. Bettinelli va guanyar nombrosos premis (entre ells Angelicum, 1942 i 1947, Borgonuovo, 1948, Città di Bologna, 1964, Città di Trieste, 1964). El 1961 es va convertir en membre de l'Accademia di Santa Cecilia de Roma. També va treballar com a crític musical.
Mentre que les obres de Bettinelli van seguir inicialment a les de Paul Hindemith -això es pot veure en composicions estrictes i predominantment contrapuntístiques com Due invenzioni (1939) o Fantasia e fuga su temi gregoriani (1942)- en la seva obra posterior, tot i que sempre ho ha fet. va adoptar una postura distant davant les tendències progressistes de la música contemporània, les influències àtones i finalment l'ús de sèries dodecafòniques (encara que alliberades de regles específiques i vinculants). El seu llenguatge musical també es caracteritza pel ritme enèrgic i l'escriptura contrapuntística. El continu interès pels experiments d'avantguarda va donar a la seva música una innegable modernitat tonal i harmònica així com una expansió constant del material musical.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Wilibald Gurlitt: Bruno Bettinelli. In: Riemann Musiklexikon 1959.
* 1 2 Carl Dahlhaus: Bruno Bettinelli. In: Riemann Musiklexikon 1972.
* 1 2 Nicolas Slonimsky: Bruno Bettinelli. In: Baker’s Biographical Dictionary of Musicians 1984.

## Bibliografia

* Bettinelli, Bruno. A: Wilibald Gurlitt (ed.): lèxic musical de Riemann. 12a edició totalment revisada. Part de la persona: A–K. Schott, Mainz 1959, p. 161 (Arxiu de text - Arxiu d'Internet).
* Bettinelli, Bruno. A: Carl Dahlhaus (Ed.): Riemann Music Lexicon. 12a edició totalment revisada. Secció personal: A–K, volum suplementari. Schott, Mainz 1972, p. 109.
* Bettinelli, Bruno. A: Nicolas Slonimsky: Baker's Biographical Dictionary of Musicians. 7a edició. Oxford University Press, Londres, Nova York, Toronto 1984, ISBN 0-19-311335-X, p. 252 (anglès).
# Lasiancistrus mayoloi

Lasiancistrus mayoloi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu San Juan (Colòmbia).

## Referències

* ↑ Regan C. T. 1904. A monograph of the fishes of the family Loricariidae. Trans. Zool. Soc. Lond. v. 17 (pt 3, núm. 1). 191-350.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Armbruster, J. W. 2005: The loricariid catfish genus Lasiancistrus (Siluriformes) with description of two new species. Neotropical Ichthyology v. 3 (núm. 4): 549-569.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Galvis, G., J.I. Mojica i M. Camargo 1997. Peces del Catatumbo. Asociación Cravo Norte, Santafé de Bogotá, D.C., 188 p.
* Gosline, William A. 1947. Contributions to the classification of the Loricariid catfishes. Archos. Mus. Nat., Rio de Janeiro, 41:79-144.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 117pp.
* Schaefer, S.A. 2003. Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.