OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hermann Stephani

Hermann Stephani (Grimma, 23 de juny de 1877 - 3 de desembre de 1960) fou un compositor i musicòleg alemany.
Estudià Dret en la Universitat de Meissen i després es dedicà a la música i seguí els cursos dels Conservatoris de Múnic i Leipzig, estudiant, per acabar, ciències musicals en la Universitat de Múnic i doctorant-se el 1902 amb la Memòria Das Erhabene, insonderheit in der Tonkunst, und das Problem der Form im Musik-schönen und Erhabenen (nova edic. 1907). El 1903 fundà a Sønderborg una societat de cant; el 1905 fou nomenat director de música a Flensburg i el 1906 organista de l'església de Sant Andreu]i ensems director del Singverein i de la Societat Bach d'Eisleben. El 1913 i 1914 dirigí el Cor Filharmònic de Leipzig.
Va publicar: Der Stimmungscharakter des Tonarten i va reinstrumentar el Judes Macabeu, de Händel, i Euryanthe de Weber, en l'estil wagnerià. Va compondre cors mixts i per a veus d'homes; gran fuga per a orgue; melodies vocals; 53 cànons; Herbstwald, a 8 parts, amb cors i orquestra; obertura.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1104 (ISBN 84 239-4556-1)
# Província de Maramureș

La província de Maramureș (IPA: [ma.ra.'mu.reʃ], hongarès: Máramaros) és un județ, una divisió administrativa de Romania, a la regió de Transsilvània. La capital és Baia Mare.

## Límits

* Província de Suceava a l'est.
* Província de Satu Mare a l'oest.
* Ucraïna al nord - óblast d'Ivano-Frankivsk i Transcarpàcia.
* Província de Sălaj, província de Cluj i província de Bistriţa-Năsăud al sud.

## Demografia

En 2011, la província té una població de 461.290 habitants i una densitat de població de 81 h/km².
* Romanesos - 82,02% (o 418.405)
* Hongaresos - 9,07% (o 46.300)
* Ucraïnesos - 6,67% (o 34.027)
* Gitanos - 1,74% (o 8.913)
* Alemanys ètnics - 0,39% (o 2.012), i altres.
| Any | Població |
| 1948 | 321.287 |
| 1956 | 367.114 |
| 1966 | 427.645 |
| 1977 | 492.860 |
| 1992 | 540.099 |
| 2002 | 510.110 |

## Divisió Administrativa

La província té 2 municipalitats, 6 ciutats, i 62 comunes.

### Municipalitats

* Baia Mare - capital; població: 149.735
* Sighetu Marmației

### Ciutats

* Baia Sprie
* Borșa
* Cavnic
* Seini
* Târgu Lăpuș
* Tăuții-Măgherăuș
* Vișeu de Sus

### Comunes

| Ardusat Ariniş Asuaju de Sus Băiţa de sub Codru Băiuţ Bârsana Băseşti Bicaz Bistra Bocicoiu Mare Bogdan Vodă Boiu Mare Botiza Budeşti | Călineşti Câmpulung la Tisa Cerneşti Cicârlău Coaş Coltău Copalnic-Mănăştur Coroieni Cupşeni Deseşti Dragomireşti Dumbrăviţa Fărcaşa Gârdani | Giuleşti Groşi Groşii Ţibleşului Ieud Lăpuş Leordina Mireşu Mare Moisei Oarţa de Jos Ocna Şugatag Onceşti Petrova Poienile de sub Munte Poienile Izei | Recea Remetea Chioarului Remeţi Repedea Rona de Jos Rona de Sus Rozavlea Ruscova Săcălăşeni Săcel Săliştea de Sus Sălsig Săpânța Sarasău | Satulung Şieu Şişeşti Șomcuta Mare Strâmtura Suciu de Sus Tăuţii-Măgherăuş Ulmeni Vadu Izei Valea Chioarului Vima Mică Vişeu de Jos |

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populația după etnie" Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ National Institute of Statistics, "Populaţia la recensămintele din anii 1948, 1956, 1966, 1977, 1992 şi 2002" Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.
# Franz Abt

Franz Abt (Eilenburg, Saxònia, 22 de desembre de 1819 - Wiesbaden, 31 de març de 1885) fou un compositor, director d'orquestra i poeta alemany.
El seu pare el tenia destinat per la carrera eclesiàstica, i li va fer començar llurs estudis en la universitat de Leipzig, ingressant al mateix temps a la cèlebre escola de música dita la Thomasschule.
A la mort del seu pare, abandonà els estudis de teologia i es dedicà exclusivament a la música, el 1841, fou mestre de capella a Bernburg i Zúric, i va romandre alguns anys en l'última ciutat, ocupant-se molt especialment de la direcció de societats corals d'homes. El 1852 passà de director d'orquestra a Brunswick i va fer algunes profitoses gires per Amèrica. El 1855 va obtenir la direcció de la capella del palau imperial, retirant-se després a Wiesbaden, on fixà llur residència. Llurs obres, compostes en la major part de quartets, per a cors d'homes i cants, foren molt populars a Alemanya, i si bé no igualen les de Franz Schubert, Schumann i Robert Franz, són, elegants, fàcils i molt sentides, recorden quelcom les dels compositors francesos, devent a més part de la fama assolida, a la seva agradable harmonització i escasses dificultats d'interpretació. Rivalitzà amb Kücken i Gumbert, escrivint cors per a homes que, es distingeixen per una inspiració franca i lliure i harmonies plenes, sonores i elegants.
El 1891, se li erigí una estàtua a Braunschweig. Les obres escrites per Abt, són unes 400, entre lieder i cors. El 1865, és publicà a París una col·lecció de 40 melodies d'Abt, amb lletra francesa de Wilder. Entre llurs composicions, són dignes de menció: Wenn die Schwalben heimovärts ziehen i Gute Nacht, du mein herziges Kind. Escriví també una òpera titulada Das Königs Schartschuts (1873), que fou ben acollida.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 1 ISBN 84-239-4501-4
# Franz Danzi

Franz Danzi (Schwetzingen, 15 de juny de 1763 - Karlsruhe, 13 d'abril de 1826) fou un compositor, director i violoncel·lista alemany.
Va rebre les primeres lliçons del seu pare, primer violoncel·lista de la capella de l'elector palatí, i malgrat que en el successiu no tingué cap més mestre, arribà a posseir perfectament el seu art, mercès a l'ambient en què s'educà. Va escriure la seva primera òpera als setze anys, i el 1790 es casà amb la cantant Margarida Marchand, amb la que va recórrer per Alemanya i Itàlia, i en retornar el 1797, fou nomenat segon director de la capella electoral, morint la seva esposa dos anys més tard.
Danzi experimentà tal pesar, que durant molts anys no va poder dedicar-se a les seves ocupacions favorites, fins que el 1807 fou nomenat director de la capella del rei de Württemberg, on entre altres alumnes donà lliçons a Boherer, Franz Xaver Loehle, aquest càrrec també el desenvolupà més tard a Karlsruhe.
A més de nombroses composicions religioses, orquestrals, instrumentals i vocals, va escriure les òperes: Cleopatra, (Mannheim, 1771), «Azakia» (Múnic, 1780), «Das Triumph der True», Der Sylphe», «Die Mitternacht Stunde», «Der Kuss» (1799), «Der Quasimann», «Elbondokani» i «Ifigenia in Aulida» (Múnic, 1806).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 968 ISBN 84-239-4517-0
# Franz II Cramer

Franz II Cramer (Múnic, 1783 - 1835) fou un pianista, i compositor alemany, pare del també músic Enric Cramer, ambdós pertanyents a la nissaga de músics Cramer.
També fou un notable flautista, ingressant com a tal en l'orquestra de la cort de Baviera. Compositor distingit deixà l'òpera Hidallano, diversos concerts i peces per a piano i flauta i un ball escènic.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 15, pàg. 1481. (ISBN 84-239-4515-4)
# Heteroconger canabus

Heteroconger canabus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 80 cm de llargària màxima.

## Alimentació

Menja zooplàncton.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical (24°N-8°N) que viu fins als 20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: des del golf de Califòrnia fins a Costa Rica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1868. Description de trois espèces inédites des poissons des îles d'Amboine et de Waigiou. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 2. 331-335.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cowan, G. I. M. & Rosenblatt, R. H., 1974. Taenioconger canabus, a new heterocongrin eel (Pisces: Congridae) from Baja California, with a comparison of a closely related species. Copeia 1974 (núm. 1): 55-60.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Heteroconger canabus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Smith, D.G., 1995. Congridae. Congrios. P. 1026-1035. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guia FAO para la Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* ↑ De la Cruz Agüero, J., M. Arellano Martínez, V.M. Cota Gómez i G. de la Cruz-Agüero, 1997. Catálogo de los peces marinos de Baja California Sur. IPN-CICIMAR, La Paz, Mèxic. P. 346.
* ↑ Charter, S.R., 1996. Congridae: conger eels. P. 100-117. A: H.G. Moser (ed.). The early stages of fishes in the California Current region. California Cooperative Oceanic Fisheries Investigations (CalCOFI) Atlas Núm. 33. 1505 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# La gran malaltia de l'amor

La gran malaltia de l'amor (títol original en anglès, The Big Sick) és una pel·lícula de comèdia romàntica estatunidenca del 2017 dirigida per Michael Showalter i escrita per Emily V. Gordon i Kumail Nanjiani. Està protagonitzada pel mateix Nanjiani, Zoe Kazan, Holly Hunter, Ray Romano, Adeel Akhtar i Anupam Kher. Gordon i Nanjiani van escriure la pel·lícula basant-se en la seva relació; segueix una parella interracial que ha de fer front a les diferències culturals després que Emily (Kazan) emmalalteixi. S'ha doblat al valencià per a À Punt; també s'ha subtitulat al català oriental.
La pel·lícula es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance el 20 de gener de 2017. Va comptar amb una estrena limitada als cinemes el 23 de juny de 2017 a càrrec d'Amazon Studios i Lionsgate, abans d'ampliar-se el 14 de juliol de 2017. Una de les pel·lícules més aclamades del 2017, va ser escollida per l'American Film Institute com una de les 10 millors pel·lícules de l'any i va ser nominada a l'Oscar al millor guió original. Amb un pressupost de 5 milions de dòlars, va recaptar-ne 56 a tot el món, convertint-se en una de les pel·lícules independents més taquilleres del 2017.

## Referències

* ↑ «La gran malaltia de l'amor». À Punt, 26-02-2023. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ «La gran malaltia de l'amor». ésAdir. [Consulta: 23 febrer 2023].
* ↑ «AFI Awards 2017». AFI. [Consulta: 8 desembre 2017].
# Astronesthes gudrunae

Astronesthes gudrunae és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 350 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental central (5° 25′ N, 35° 26′ W).

## Referències

* ↑ Richardson J., 1845. Ichthyology.--Part 2. A: R. B. Hinds (ed.) The zoology of the voyage of H. M. S. Sulphur, under the command of Captain Sir Edward Belcher, R. N., C. B., F. R. G. S., etc., during the years 1836-1842, Núm. 9. Londres: Smith, Elder & Co. Ichthy. Voyage Sulphur 2 . 71-98. Pls. 45-54.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Gibbs, R. H., Jr. i J. F. McKinney, 1988: High-count species of the stomiid fish genus Astronesthes from the southern subtropical convergence region: two new species and redescription of Cryptostomias (= Astronesthes) psychrolutes. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 460: i-iii + 1-25.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parin, N. V. i O. D. Borodulina, 2003: Phylogeny, systematics, and zoogeography of the mesopelagic genus Astronesthes (Astronesthidae, Stomiiformes). Voprosy Ikhtiologii v. 43 (núm. 5): 581-601. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 43 (núm. 8):557-576).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Epigonus marimonticolus

Epigonus marimonticolus és una espècie de peix pertanyent a la família dels epigònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 16,5 cm de llargària màxima.
* 7 espines i 10 radis tous a l'aleta dorsal.
* Espines operculars ben desenvolupades.

## Hàbitat

És un peix marí, mesobentònic-pelàgic i batidemersal que viu entre 250 i 420 m de fondària principalment sobre el fons marí.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: les muntanyes submarines entre Socotra i Madagascar.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Indice d'ittiologia siciliana; ossia, catalogo metodico dei nomi latini, italiani, e siciliani dei pesci, che si rinvengono in Sicilia disposti secondo un metodo naturale e seguito da un appendice che contiene la descrizione de alcuni nuovi pesci sicilian. Messina. Indice Ittiol. Sicil. . 1-70.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Parin, N. V. & Abràmov, A. A., 1986. Two new species of benthopelagic fishes of the genus Epigonus (Apogonidae) from the western tropical part of the Indian Ocean. Byulleten Moskovskogo Obshchestva Ispytatelei Prirody Otdel Biologicheskii (Bulletin of the Moscow Society of Naturalists Biological Series) v. 91 (núm. 3): 53-57.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Shcherbachev, Y.N., N.V. Parin, N.P. Pakhorukov i A.S. Piotrorvsky, 1986. Mesobenthic and mesobenthopelagic fishes from submarine rises in the western Indian Ocean. Trudy Inst. Okeanol. 121:195-214.
* 1 2 Abràmov, A.A., 1992. Species composition and distribution of Epigonus (Epigonidae) in the world ocean. J. Ichthyol. 32(5):94-108.
* ↑ Shcherbachev, Y.N., 1987. Preliminary list of thalassobathyal fishes of the tropical and subtropical waters of the Indian Ocean. J. Ichthyol. 27(2): 37-46.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Epiplatys hildegardae

Epiplatys hildegardae és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Guinea.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Epiplatys hildegardae» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Berkenkamp, H. O. 1978. Voorlopige beschrijving van Epiplatys hildegardae spec. nov., een nieuwe panchaxsoort uit Guinea/West-Afrika. v. 6 (núm. 6): 130-135 v. 6 (núm. 6): 130-135.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Epiplatys roloffi

Epiplatys roloffi és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: nord de Libèria.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Epiplatys roloffi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Romand, R. 1978. A new Epiplatys from northern Liberia (Pisces, Cyprinodontidae). Rev. Zool. Afr. v. 92 (núm. 4): 976-984.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Eptesicus tatei

{{Infotaula ésser viu | autoritat = ([[John Ellerman (1909-1973)|Ellerman]] i Morrison-Scott, 1951) }} Eptesicus tatei és una espècie de ratpenat que viu a l'Índia de la qual manquen força dades per l'escassedat d'exemplars estudiats. Se sap que fa uns 48 mm de llargada, amb una mida similar d'ala a ala. Té el cos cobert de pèl negre i les orelles ovalades. Viu als boscos muntanyencs i humits de Darjeeling i la seva dieta es basa en la ingesta de petits insectes locals.

## Referències

* ↑ C.Srinivasulu, Paul A.Racey & Shahroukh Mistry, A key to the bats (Mammalia: Chiroptera) of South Asia in Journal of Threatened Taxa, vol. 2, núm. 7, 2010, pp. 1001-1076.
* Participants of CBSG CAMP Workshop: Status of South Asian Chiroptera 2004. Eptesicus tatei. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 30 d'abril del 2008.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Erictoni (fill d'Hefest)

Erictoni, (en grec antic Ἐριχθόνιος), va ser un dels primers reis d'Atenes.
Les tradicions sobre la seva genealogia són variades. Tan aviat la seva mare és Atis, filla de Crànau, com, i aquesta és la versió més estesa, fruit del desig d'Hefest per Atena. El déu havia rebut a la seva farga la visita d'Atena que volia encarregar-li armes, i Hefest s'omplí de desig per ella. La deessa va fugir, però Hefest la va atrapar tot i ser coix. Van lluitar i durant el combat part del semen del déu s'escampà per la cama d'Atena. Plena de fàstic, Atena s'eixugà amb un drap que va llençar indignada a terra. Gea, la terra, fecundada així, va infantar una criatura que Atena va recollir i va anomenar Erictoni. La primera part del nom recorda la «llana» de què estava fet el drap, i la segona la «terra», d'on havia nascut l'infant. Atena, sense dir-ho a cap déu, va posar Erictoni en un cabàs i el confià a Aglauros, una de les filles de Cècrops, i a les seves germanes. Les noies, encuriosides, van voler saber què hi havia al cistell i quan van obrir-lo van veure que hi havia un nen custodiat per dues serps. Algunes versions diuen que el cos del nen acabava en cua de serp, com la major part de criatures nascudes de la Terra. Altres llegendes diuen que, amb el cabàs obert, el nen va escapar en forma de serp i es va refugiar darrere l'escut d'Atena. Les noies, espantades per aquella visió, es van tornar boges i es van suïcidar llançant-se des de dalt de les roques de l'Acròpoli.
Atena va educar Erictoni en un recinte sagrat que hi havia al seu temple. Més tard, Cècrops li donà el tron d'Atenes. Segons alguns autors, Erictoni expulsà Amficcíon del tron. Es va casar amb una nàiade, Praxítea, que tenia el mateix nom que la dona d'Erecteu, amb el que alguna vegada es confon. Va tenir un fill, Pandíon, que el va succeir en el tron d'Atenes. A Erictoni se li atribueix l'invent de la quadriga, la introducció a l'Àtica de l'ús dels diners i la celebració de les Panatenees, la festa d'Atena, que se celebraven a l'Acròpoli. Algunes d'aquestes coses s'atribueixen també al seu net Erecteu. La confusió entre Erictoni i Erecteu fa que el temple que els atenesos li dedicaren on se suposava que hi havia la seva tomba s'anomena Erectèon.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 169. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 136. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Erik VI de Dinamarca

Erik VI Menved dit Menved (mal home) (Copenhaguen, 1274 - Roskilde, 1320). Rei de Dinamarca (1286 - 1320). Fill d'Erik V i Agnès de Brandenburg.
Va succeir al seu pare. Va mantenir guerres que van arruïnar el seu regne contra l'Església, Noruega, Suècia i la ciutat hanseàtica de Lübeck. Fou deposat pel seu germà Cristòfor II.

## Biografia

Fou proclamat príncep hereu el 1276 i a la mort del seu pare el 1286 pujà al tron sota la regència de la seva mare, la qual guanyà l'aliança del cosí del rei Valdemar, duc de Sud-Jutlàndia, cedint-li el feu de les illes d'Als, Aerve i ferment. El 1287 fou coronat a Lund i al cap de poc temps hagué de lluitar amb el rei de Noruega, el qual instigat pels assassins d'Eric V, els quals s'havien refugiat en els seus Estats, amb el pretext de reclamar el dot de la seva mare Ingeborg, filla d'Eric IV desembarcà tropes en el Kattegat que ocuparen les fortaleses de la costa, des d'on hostilitzaven les illes veïnes i les poblacions del continent properes al mar. Després de vint anys acabà aquesta guerra, cedint en feu hereditari al rei de Noruega el Halland septentrional.
També va tenir diferències amb l'Església, a causa d'oposar-se el monarca al nomenament de Johan Grand com a arquebisbe de Lund (1289). L'arquebisbe fou empresonat per reial ordre en la fortalesa de Loeborg (1294), de la que aconseguí escapolir-se el 1295, refugiant-se en els Estats del papa Bonifaci VIII, el qual condemnà al rei de Dinamarca a una munta de 49.000 marcs (1297), que després reduí a 10.000, sotmetent-se Eric a la decisió del pontífex i aquests substituí al bisbe Grand pel legat Isarnus en la metropolitana de Lund (1303).
Va intervenir en els esdeveniments de Suècia, socorrent al seu cunyat el rei Birger I (1306-10) i assolí que nou prínceps reconegueren la seva sobirania i que el seu cunyat Nicolàs de Werle li cedís el territori de Rostock (1300) i l'emperador Albert I els països situats al nord del Elba i del Elda. No obstant aquests triomfs, per a subvenir les despeses ocasionades per les seves expedicions tingué d'hipotecar per tres anys l'Escània, la Fiònia i la Lolland.
El seu germà Cristòfor, al qual Eric havia concedit el ducat Ertonia, ambicionava la corona i no reparà en col·ligar-se amb els assassins del seu pare per a usurpar el tron que legítimament ocupava Eric. Desembarcà a Dinamarca, feu proselitisme i a la mort del monarca fou proclamat rei de Dinamarca. Erico s'havia casat amb Ingiburga, filla del rei Magnus III de Suècia, matrimoni del qual van néixer 14 fills, tots moriren abans que el seu pare.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàg. 458-59 (ISBN 84-239-4520-0)