OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Magdalena Miró i Alegret

Magdalena Miró i Alegret (Vilanova i la Geltrú, 28 d'agost de 1793 - 4 de juliol de 1872) fou una religiosa catalana, fundadora de la Casa d'Empara de Vilanova.
Nascuda en una família benestant de l'època, filla de Joan Miró Ballester (1758 - 1831) i de Maria Alegret Escardó (1766 - 1809), van arribar a ser 7 germans (5 nois i dues noies), però tots els nois van morir abans de complir un any, excepte un, que morí als 35.
Magdalena va rebre una educació poc habitual per l'època. Malgrat no existir escoles, en algunes cases de la ciutat s'impartien tallers per a noies de la mateixa classe social. En aquests tallers, s'hi ensenyava a cosir i brodar i, en algunes ocasions, també lectura i escriptura bàsica.
Arrel de la mort de tots els germans i els pares, Magdalena va heredar tota la fortuna familiar. En el seu testament, va deixar escrit la seva intenció de crear una casa d'acollida temporal per a persones necessitades, que més endavant va esdevenir en la Casa d'Empara, inaugurada l'11 d'abril de 1875.
L'any 1876, l'Ajuntament va posar el nom de Magdalena Miró al carrer obert enfront de la Casa d’Empara.

## Referències

* 1 2 Miró i Alegret, Magdalena «Col·lecció 'Retrats'». Magdalena Miró i Alegret Retrat núm. 43, 2022, pàg. 21.

## Enllaços externs

* Tota la col·lecció de Retrats de vilanovins destacats https://www.vilanova.cat/retrats
# Magosternarchus raptor

Magosternarchus raptor és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 19,9 cm de llargària màxima.
* Cap allargat amb un musell també allargat i cònic.
* Ambdues mandíbules són d'igual longitud o la mandíbula superior és lleugerament més llarga.
* Té 180-197 radis a l'aleta anal, 14-16 a les aletes pectorals i 17 a la caudal, la qual és arrodonida.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical que viu entre 2 i 23 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el riu Amazones.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lundberg J. G., Fernandes C. C. & J. S. Albert i M. Garcia, 1996. Magosternarchus, a new genus with two new species of electric fishes (Gymnotiformes: Apteronotidae) from the Amazon River basin, South America. Copeia 1996 (núm. 3). 657-670.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lundberg, J. G., C. C. Fernandes, J. S. Albert & M. García, 1996. Magosternarchus, a new genus with two new species of electric fishes (Gymnotiformes: Apteronotidae) from the Amazon River basin, South America. Copeia 1996 (núm. 3): 657-670. «Enllaç».
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 Lundberg, J. G., C. C. Fernandes, J. S. Albert & M. García, 1996.
* ↑ Albert, J.S., 2003. Apteronotidae (Ghost knifefishes). P. 497-502. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil.

## Bibliografia

* Møller, P. R., 1995. Electric fishes: history and behavior. Chapman & Hall, Londres. 584 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Magí Pla i Soler

Magí Pla i Soler (Barcelona, 1825/1826 - 17 de març de 1906) fou un advocat català.
Estudià a Barcelona i l'any 1853 es doctorà amb la tesi La nacionalidad y el territorio con relación al Estado. Dos anys més tard, al 1855, fou nomenat relator de l'Audiència de Barcelona i al 1857 ingressà a l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Catalunya, que presidí entre 1871 i 1873 així com 1886 i 1888. Prengué part de la campanya contra la unificació del dret català amb l'espanyol que l'Estat intentà a finals dels segle xix.
Mor a Barcelona vidu de Dionisia Gili i Casanovas, deixant una filla Maria Josepha Pla i Gili, a l'edat de 80 anys.

## Referències

* ↑ «esquela de Magí Pla y Soler». La Veu de Catalunya : diari catalá d'avisos, noticias y anuncis: Any 16, Núm. 2493. Ed. Vespre, 17-03-1906, pàg. 1.
* 1 2 3 4 «Magí Pla i Soler». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «esquela de Dionisia Gili y Casanovas». Baluart de Sitges : setmanari català: Any 05, núm. 228, 16-12-1905, pàg. 1.
# Maider Tellería Goñi

Maider Tellería Goñi (Sant Sebastià, País Basc.14 de juliol de 1973) és una jugadora d'hoquei sobre herba basca, ja retirada, guanyadora d'una medalla olímpica.
Membre de la secció d'hoquei sobre herba de la Reial Societat, va participar als 19 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la competició femenina olímipca, convertint-se en la campionat més jove de l'equip. Posteriorment va aconseguir guanyar sengles diplomes olímpics en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 d'Atlanta (Estats Units) i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 de Sydney (Austràlia), on finalitzà en vuitena i quarta posició respectivament. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 d'Atenes, formant equip junt amb les jugadores d'hoquei sobre herba basques Erdoitza Goikoetxea, Rocío Ibarra, Bárbara Malda i Maider Luengo, finalitzà en desena posició.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla de plata en el Campionat del Món d'hoquei sobre herba i una altra en el Campionat d'Europa.

## Referències

* ↑ «Maider Tellería Biography and Statistics - Olympics at Sports-Reference.com», 05-07-2009. Arxivat de l'original el 2009-07-05. [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ «Vascas olímpicas». Euskal Etxeak, núm. 78, 2007, p. 14-17.
# Malacoraja kreffti

Malacoraja kreffti és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 70 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu fins als 1.200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic: les illes Fèroe i Islàndia.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Stehmann M., 1970. Vergleichend morphologische und anatomische Untersuchungen zur Neuordnung der Systematik der nordostatlantischen Rajidae (Chondrichthyes, Batoidei). Arch. Fischwiss. v. 21 (núm. 2). 73-163.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Stehmann, M., 1977. Ein neuer archibenthaler Roche aus dem Nordostatlantik, Raja kreffti spec. nov. (Elasmobranchii, Batoidea, Rajidae), die zweite Spezies im Subgenus Malacoraja (Stehmann, 1970). Archiv für Fischereiwissenschaft v. 28 (núm. 2/3): 77-93.
* ↑ «Malacoraja kreffti». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Stehmann, M. i D.L. Bürkel, 1984. Rajidae. p. 163-196. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and Mediterranean. UNESCO, París. vol. 1.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Jonsson, G., 1992. Islenskir fiskar. Fiolvi, Reykjavik, 568 pp.
* ↑ Hureau, J.-C. i T. Monod (eds.), 1979. Supplement. Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean. p.339-394. A: J.-C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean. United Nations Educational Scientific and Cultural Organization (UNESCO), París, França. Vols 1-2. 683 p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fritzsch, B. i P. Moller, 1995. A history of electroreception. p. 39-55. A: P. Moller (ed.) Electric fishes: history and behavior. Fish and Fisheries Series 17. Chapman & Hall, Londres.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Malakichthys elegans

Malakichthys elegans és una espècie de peix pertanyent a la família dels acropomàtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 20 cm de llargària màxima.
* La forma del cos i el color és similar a Malakichthys wakiyae i Malakichthys griseus però és més prim.
* 10 espines i 9-10 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 7 radis tous a l'anal.
* 10-15 vèrtebres.

## Hàbitat

És un peix marí i batipelàgic que viu entre 165 i 208 m de fondària al talús continental i entre les latituds 26°N-32°S i 99°E-155°E.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, Indonèsia i Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Steindachner, F. & L. Döderlein, 1883. Beiträge zur Kenntniss der Fische Japan's. (I.). Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 47 (1. abth.): 211-242, Pls. 1-7.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Matsubara, K. & Yamaguti, M., 1943. On a new serranid fish Malakichthys elegans from Suruga Bay, with special reference to a comparison of hitherto known species. Journal Sigenkagaku Kenkyusyo v. 1 (núm. 1): 83-96.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Yamanoue, Y. i K. Yoseda, 2001. A new species of the genus Malakcihthys (Perciformes: Acropomatidae) from Japan. Ichthyol. Res. 48(3):257-261.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Department of Fisheries Malaysia, 2009. Valid local name of Malaysian marine fishes. Department of Fisheries Malaysia. Ministry of Agriculture and Agro-based Industry. 180 p.
* ↑ Gloerfelt-Tarp, T. i P.J. Kailola, 1984. Trawled fishes of southern Indonesia and northwestern Australia. Australian Development Assistance Bureau, Austràlia, Directorate General of Fishes, Indonèsia i German Agency for Technical Cooperation, República Federal d'Alemanya. 407 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404-463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Russell, B.C. i W. Houston, 1989. Offshore fishes of the Arafura Sea. Beagle 6(1):69-84.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
* Yamanoue, Y. i K. Matsuura, 2004. A review of the genus Malakichthys (Döderlein) (Perciformes: Acropomatidae) with the description of a new species. J. Fish. Biol. 65:511-529.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Malapterurus beninensis

Malapterurus beninensis és una espècie de peix de la família dels malapterúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22,3 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 33-38.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: des del riu Volta (Ghana) fins a Angola i la República Democràtica del Congo, incloent-hi Fernando Poo.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Roberts, T.R., 2000. A review of the African electric catfish family Malapteruridae, with descriptions of new species. Occas. Pap. Ichthyol. 1:1-15.
* ↑ Norris, S.M., 2002: A revision of the African electric catfishes, family Malapteruridae (Teleostei, Siluriformes), with erection of a new genus and descriptions of fourteen new species, and an annotated bibliography. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 289:155 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986: Malapteruridae. p. 102-104. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Howes, G. 1985. The phylogenetic relationships of the electric catfish family Malapteruridae (Teleostei: Siluroidei). J. Nat. Hist., 19: 37-67.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Teugels, G.G., 1992. Malapteruridae. p. 496-499. A C. Leveque, D. Paugy, G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28 Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Malapterurus cavalliensis

Malapterurus cavalliensis és una espècie de peix de la família dels malapterúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,2 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 41.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Costa d'Ivori.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Roberts, T.R., 2000. A review of the African electric catfish family Malapteruridae, with descriptions of new species. Occas. Pap. Ichthyol. 1:1-15.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986: Malapteruridae. p. 102-104. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Howes, G. 1985. The phylogenetic relationships of the electric catfish family Malapteruridae (Teleostei: Siluroidei). J. Nat. Hist., 19: 37-67.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Norris, S.M., 2002: A revision of the African electric catfishes, family Malapteruridae (Teleostei, Siluriformes), with erection of a new genus and descriptions of fourteen new species, and an annotated bibliography. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 289:155 p.
* Teugels, G.G., 1992. Malapteruridae. p. 496-499. A C. Leveque, D. Paugy, G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28 Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Malapterurus punctatus

Malapterurus punctatus és una espècie de peix de la família dels malapterúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 21,5 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 38-39.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: des de Sierra Leone fins a Libèria i Costa d'Ivori.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986: Malapteruridae. p. 102-104. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Howes, G. 1985. The phylogenetic relationships of the electric catfish family Malapteruridae (Teleostei: Siluroidei). J. Nat. Hist., 19: 37-67.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Norris, S.M., 2002: A revision of the African electric catfishes, family Malapteruridae (Teleostei, Siluriformes), with erection of a new genus and descriptions of fourteen new species, and an annotated bibliography. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 289:155 p.
* Roberts, T.R., 2000. A review of the African electric catfish family Malapteruridae, with descriptions of new species. Occas. Pap. Ichthyol. 1:1-15.
* Teugels, G.G., 1992. Malapteruridae. p. 496-499. A C. Leveque, D. Paugy, G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28 Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# João Arroio

João Arroio (Porto, 4 d'octubre de 1861 — Sintra, 18 de maig de 1930) fou un polític, literat i compositor portugués.
Era fill del músic José Francisco Arroyo primer director del Teatro de São João i seguí la carrera de Dret en la Universitat de Coímbra. En ser elegit diputat per primera vegada s'afilià al partit regenerador, en el que hi figura durant molt temps. Després fou senador, ministre d'Estat, Marina i Colònies en l'època de la monarquia i per acabar ambaixador al Vaticà. També va ser professor de la Universitat de Coímbra i es distingí com a orador parlamentari.
Havia cultivat la música des de la seva infancia i va compondre l'òpera Amor de Perdição, estrenada el 1907 al Teatro de São João, i que fou representada amb èxit en molts teatres d'Europa.

## Escrits

* Duas excepções no Processo Civil Português (Porto, 1884);
* Discursos parlamentaris (Lisboa, 1885);
* O drama humano (Porto, 1887);
* Paulo e Lena (Lisboa, 1918).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. I, pàg. 882 (ISBN 84-239-4571-5)
# João Francisco Leal

João Francisco Leal (Rio de Janeiro, 1787 - Rio de Janeiro, 4 de juliol de 1829) fou un compositor portuguès.
Pertanyent a una família en la qual el talent musical era hereditari. Es distingí en el gènere que els portuguesos anomenen modinhas i que són unes melodies curtes, d'una senzilla construcció i fàcil ritme, però plenes de passió i dolcesa.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1231 (ISBN 84 239-4529-4)
* Breu ressenya biogràfica (portuguès)
# Juan Esteban Izaga

Juan Esteban Izaga (Leintz-Gatzaga, 1796 - Madrid, 1837) fou un compositor i advocat basc.
Estudià llatí a Arrasate, i Arantzazu, i després música a Tolosa amb el pare Larramendi. El 1814 començà a estudiar jurisprudència a Oñati. Una vegada acabada la seva carrera d'advocat, es retirà a casa, dedicant-se a ensenyar música als adolescents del seu poble i establí una capella de primer orde en la parròquia de San Millán. Després guanyà per oposició, la càtedra de codís de la Universitat d'Oñati i més tard es traslladà a Madrid, on exercí el càrrec de majordom de la reina Maria Cristina.
Fou diverses vegades síndic de l'Ajuntament de Madrid, i diputat a Corts per Guipúscoa el 1834 i 1836. Tots aquest menesters no l'apartaren de la seva afició a la música, i aviat assolí renom tocant el piano en salons i component música. Són seves moltes peces profanes i religioses que es canten en el país, i a Izaga se li deuen també l'himne que cantà en el teatre del Príncep, amb acompanyament de banda militar, tambors, etc., quan la infanta Isabel fou declarada Princesa d'Astúries. Arranjà per a piano moltes col·leccions de peces escollides, que publicà per entregues amb el títol de ?El Eco de la Opera italiana. És conegut principalment per les seves melodies populars basques.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 2301 (ISBN 84-239-4582-0)