# Casa Llauder

La casa Llauder, mal anomenada Requesens, és un edifici situat als carrers d'Hèrcules, 3 i d'Arlet, 5 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local. Actualment, és propietat de l'empresa Suizo Hotel SL, que l'ha reformat per a ampliar-hi l'hotel instal·lat a l'edifici veí del carrer de Jaume I, 6.

## Història

Els Llauder eren una nissaga de ferrers establerts a Argentona almenys des de finals del segle xv. Joan Pau Llauder i Jaume (1596-1669) obtingué la condició de ciutadà honrat de Barcelona, primer de mans de Lluís XIV (1644), i després de Felip IV (1653). El 1699, el seu fill Francesc Llauder i Moles (1632-1719), notari, va adquirir al donzell Jaume de Lloselles un casal que havia pertangut a la família Comes per 2.200 lliures. A la seva mort, fou enterrat a l'església dels Sants Just i Pastor, en un vas situat davant la capella del Santíssim Sagrament.
El 1816, el seu descedent Josep Francesc Llauder i Camín (1781-1824) va demanar permís per a posar un guarda-rodes a la cantonada i netejar el clavegueró, i novament el 1823 per a destapiar-hi un balcó. El 1826, la seva vídua Maria Mercè Freixes (o Frexas) i Vieta (†1834) va demanar permís per a convertir-hi una finestra en balcó. El 1837, el seu fill Ramon de Llauder i Freixes (1807-1870) es va casar a Madrid amb Maria de la Mercè de Dalmases i de Bufalà (1813-1885), i l'hereu fou l'advocat i periodista Lluís Maria de Llauder i de Dalmases (1837-1902), fundador de la revista La Hormiga de Oro, la impremta i llibreria de la qual era situada a la mateixa casa.
Va morir sense fills, i els seus hereus se'n repartiren el patrimoni, ja fos per adjudicació o venda de propietats. L'edifici va passar aleshores a mans de les Filles de Sant Josep, congregació de monges dedicades a l'atenció dels malalts.

## Descripció

Casalot d'origen medieval, probablement del segle xv. Conserva el portal de mig punt adovellat, els carreus dels baixos, l'arrencament de l'escala o les dues finestres coronelles, ara tapiades, de la façana lateral al primer pis. Pel que fa a la resta, hi destaca la reforma del segle xviii, amb elements com els balcons amb llosana de ceràmica o els portals rectangulars i els òculs amb arcs de mig punt de les golfes. Cal esmentar un curiós animal esculpit en una de les pedres cantoneres, a l'alçada del segon pis, que allarga el coll tot girant el cap en direcció al carrer de la Ciutat.

## Notes

* ↑ Segons algunes fonts, el 1600 pertanyia a Berenguer de Requesens i Muntanyans, i després a Miquel de Cruïlles.

## Referències

* ↑ Guía general de Barcelona, 1849, p. 194.
* 1 2 3 4 5 «Casa Requesens». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 «Casa Requesens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «SUIZO HOTEL SL». e-informa.
* ↑ Anuari d'arqueologia i patrimoni de Barcelona 2009. Ajuntament de Barcelona. Institut de Cultura, desemnre 2010, p. 180.
* ↑ Subiñà Coll, 1998, p. 81.
* ↑ Subiñà Coll, 1998, p. 95.
* ↑ Subiñà Coll, 1998, p. 82.
* ↑ Subiñà Coll, 1998, p. 83, 95.
* ↑ AHPB, notari Josep Ferran, 01-05-1699.
* 1 2 Subiñà Coll, 1998, p. 85.
* 1 2 Subiñà Coll, 1998, p. 90, 95.
* ↑ «Ramon Sans. Procurador de Josep Francesc de Llauder. Rere Sant Just 14 (Hèrcules) i Arlet. Casa. Posar un guarda-rodes a la cantonada i netejar el clavegueró». C.XIV Obreria C-108/1816-031. AHCB, 06-05-1816.
* ↑ «Josep Francesc Llauder. Arlet 14. Casa. Destapiar un balcó». C.XIV Obreria C-121/1823-011. AHCB, 23-01-1823.
* ↑ «Ramon Sans. Apoderat de Maria de la Mercè Llauder. Carreró al costat de Sant Just 14 (Hèrcules) i Arlet. Casa. Convertir una finestra en balcó». C.XIV Obreria C-127/1826-080. AHCB, 26-04-1826.
* ↑ Subiñà Coll, 1998, p. 92-93, 95.
* ↑ Diario de Barcelona (edición mañana), 19-06-1885.
* ↑ Subiñà Coll, 1998, p. 92, 95.
* ↑ Reixac i Puig, 2008, p. 672.
* ↑ Subiñà Coll, 1998, p. 93, 95.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 385.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 104, 278, 283, 309.
* 1 2 Reixac i Puig, 2008, p. 673.
* ↑ Subiñà Coll, 1998, p. 93.
* ↑ Anuario estadístico de la ciudad de Barcelona, 1912, p. 344.
* ↑ Gaceta municipal de Barcelona, 10-05-1926, p. 486.

## Vegeu també

* Torre de Lloselles
* Vil·la romana de Torre Llauder
* Manuel de Llauder i de Camín

## Bibliografia

* Reixac i Puig, Ramon. Els orígens de la tradició política liberal catòlica a Catalunya. Mataró, segles XVIII i XIX. Mataró: Caixa Laietana, 2008 (Premi Iluro 2007).
* Subiñà Coll, Enric «La Torre Llauder. La masia i els seus propietaris». Sessió d'Estudis Mataronins, 15, 1998, pàg. 79-106.

## Enllaços externs

* «Casa Llauder». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.