OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Órbigo

L'Órbigo és un riu de les províncies de Lleó i Zamora (Castella i Lleó), que neix de la unió del riu Lluna, procedent de la Serra de les Grajos i el riu Omaña, procedent dels Montes de León, al municipi de Llamas de la Ribera.
Discorre de nord a sud per la província de Lleó i cedeix les seves aigües al riu Esla per sota de Benavente. L'origen del seu nom és un enigma sense definir. Órbigo, etimològicament significa «dos rius» (de la veu Ibera "Ur-bikoa"), mentre que existeix una teoria per la qual, l'avui anomenat riu Luna hagué de ser el veritable naixement de l'Órbigo. Fins a hagueren de ser el mateix riu, però es conta que en temps del Comte Luna, va manar canviar el nom del curs fluvial i posar-li el seu a les aigües que es trobaven dintre del seu comtat.

## Afluents de l'Órbigo

* El Duerna
* El Borni
* El Jamuz
* L'Eria
# Úlcera del peu diabètic

L'úlcera del peu diabètic és una complicació important de la diabetis mellitus i probablement el component principal del peu diabètic.
La guarició de ferides és un mecanisme d'acció innat que funciona de manera fiable la major part del temps. Una característica clau de la guarició de ferides és la reparació gradual de la matriu extracel·lular (MEC) perduda que forma el component més gran de la capa cutània de la pell. Però en alguns casos, certs trastorns, fisiològics o no, pertorben el procés de guarició de la ferida. La diabetis mellitus és un d'aquests trastorns metabòlics que impedeix els passos normals del procés de guarició de ferides. Molts estudis mostren una fase inflamatòria prolongada a les ferides diabètiques, que provoca un retard en la formació de teixit de granulació madur i una reducció paral·lela de la resistència a la tracció de la ferida.
El tractament de les úlceres del peu diabètic ha d'incloure: control del sucre en sang, eliminació del teixit mort de la ferida, aplicació d'apòsits i eliminació de la pressió de la ferida mitjançant tècniques com ara un guix de contacte total. La cirurgia en alguns casos pot millorar els resultats. L'oxigenoteràpia hiperbàrica també pot ajudar, però és cara.
Es produeix en el 15% de les persones amb diabetis i precedeix al 84% de totes les amputacions de l'extremitat inferior relacionades amb la diabetis.

## Referències

* ↑ «Protective and Damaging Aspects of Healing: A Review». Wounds, vol. 18, 7, 2006, pàg. 177–185.
* ↑ «Molecular aspects of wound healing». Primary Intention, vol. 14, 1, 2006, pàg. 8–13. Arxivat 2010-05-24 a Wayback Machine.
* 1 2 «Literature review on the management of diabetic foot ulcer». World Journal of Diabetes, vol. 6, 1, 2-2015, pàg. 37–53. DOI: 10.4239/wjd.v6.i1.37. PMC: 4317316. PMID: 25685277.
* ↑ «Cellular and molecular basis of wound healing in diabetes». The Journal of Clinical Investigation, vol. 117, 5, 5-2007, pàg. 1219–22. DOI: 10.1172/JCI32169. PMC: 1857239. PMID: 17476353.
* ↑ «Diabetic foot ulcer management: the podiatrist's perspective». British Journal of Community Nursing, vol. 18, 12-2013, pàg. S14, S16-9. DOI: 10.12968/bjcn.2013.18.Sup12.S14. PMID: 24796080.
# Úvod

L'Úvod - Уводь (rus) - és un riu de Rússia. És un afluent per l'esquerra del riu Kliazma.
Discorre del nord-oest cap al sud-oest i passa per les óblasts d'Ivànovo i Vladímir. Desemboca al riu Kliazma prop de la vila de Kovrov. Té una llargària de 185 km i drena una conca de 3.770 km². Les viles més importants a la vora de l'Úvod són Ivànovo i Kokhma.
# Utinahica

Els utinahica eren una tribu i un cacicat timucua del segle XVII. Vivien en el que ara és la part sud-est de l'estat dels Estats Units de Geòrgia. Els seus descendents poden haver estat incorporats als creek. Els primers europeus que els identificaren foren els hugonots francesos comandats per Jean Ribault que s'establiren en 1562 a Charlesfort a la colònia de la Florida francesa.
Posteriorment es va establir una missió espanyola, Santa Isabel de Utinahica, a la ciutat principal dels utinahica al riu Altamaha, prop de l'actual lloc de Jacksonville (Geòrgia), a la primera meitat del segle XVII.

## Bibliografia

* (anglès) Jerald T Milanich et Jay I. Kislak, The Timucua, Oxford, UK; Cambridge, Mass. : Blackwell Publishers, 1996. ISBN 9781557864888
* (anglès) John E. Worth, The Timucuan chiefdoms of Spanish Florida, Gainesville : University Press of Florida, 1998. ISBN 9780813015743

## Referències

* The Search for Santa Isabel de Utinahica Arxivat 2007-01-27 a Wayback Machine. Retrieved June 21, 2007
* Search for Spanish mission yields artifacts, but no location Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. Retrieved June 21, 2007
# Tishomingo

Tishomingo o Tishu Minku va ser un dels darrers caps de pura sang chickasaw. Tishomingo va néixer aproximadament en 1734 en l'actual comtat de Lee (Mississipi). va servir amb el general Anthony Wayne contra els amerindis shawnee al Territori del Nord-Oest i va rebre una medalla del president George Washington. Era conegut pels seus guerrers per l'exemple i va ser molt respectat per la seva honestedat i alts estàndards morals. Va servir amb distinció en l'exèrcit dels Estats Units en el batalla de Fallen Timbers, la Guerra dels Bastons Vermells amb els creek i en la Guerra de 1812.
Durant la guerra de 1812 Tishomingo va servir sota les ordres de Andrew Jackson. Després del seu servei en l'exèrcit, es va retirar per dedicar-se a l'agricultora fins que els colons blancs van arribar a la seva terra. Va fer diversos viatges a Filadèlfia i Washington, DC, i va ser un dels signants principal dels Tractats de 1816 i 1818, així com el Tractat de Pontotoc de 1832. El petit poble que va créixer prop d'aquest lloc va ser nomenat Tishomingo en honor del gran cap.
En 1837 un tractat final els va obligar a traslladar-se al Territori Indi. El 5 de maig de 1838 va morir de verola en el Camí de les Llàgrimes d'Arkansas prop Little Rock. El comtat de Tishomingo, Tishomingo (Mississipi) i el Parc Estatal Tishomingo porten el nom de Tishomingo. Tishomingo (Oklahoma) porta el seu nom i està a l'àrea de l'antic territori indi, al qual els chickasaw es van veure obligats a desplaçar-se.

## Referències

* ↑ Chief Tishomingo a findagrave.com

## Enllaços externs

* Biografia al web de Tishomingo, Mississippi
* Biografia Arxivat 2014-08-10 a Wayback Machine. al Chickasaw Hall of Fame
# Tephrocactus recurvatus

Tephrocactus recurvatus és una espècie de planta fanerògama que pertany a la família de les cactàcies (Cactaceae).

## Descripció

Tephrocactus recurvatus forma coixins compactes, lleugerament a fortament boteruts, amb diàmetres de fins a 30 cm. Les seccions de les tiges són de color blau grisenc verdós, obtusament ovoides a una mica esfèriques i molt irregulars, fan una llargada de 2 a 3 cm i fan un diàmetre d'1,8 a 3 cm. Les arèoles rodones estan profundament enfonsades a les seccions de les tiges i estan amplament cobertes de glòquidis blancs. D'ells en sorgeixen de dos a sis espines de color gris clar, irregularment corbats i retorçats, amb prou feines perforants i de superfície rugosa, de 2 a 5 cm de llarg.
Les flors són blanques i estan tenyides de porpra cap a les seves puntes i fan uns 3 cm de llarg. El seu pericarpel en forma d'embut està cobert de diverses arèoles que porten d'una a dues (rarament fins a quatre) espines robustes de fins a 1,2 cm de llarg. Els fruits en forma de càntir de color marró clar no s'obren i s'assequen. Assoleixen una llargada d'uns 2 cm i un diàmetre d'1,5 cm.

## Distribució i hàbitat

Tephrocactus recurvatus està molt estès a la província argentina de San Juan a altituds de 850 a 2350 metres i creix en zones rocoses i muntanyoses.

## Taxonomia

Tephrocactus recurvatus va ser descrita per (Gilmer & H.P.Thomas) D.R.Hunt & Ritz i publicat a Cactaceae Syst. Init. 25: 27, a l'any 2011.

### Etimologia.

Tephrocactus: nom genèric que deriva de les paraules gregues: tephra, "cendra", referint-se al color de la planta) i cactus per la família.
recurvatus: epítet llatí que significa "corbat cap enrere".

### Sinonímia

Els següents noms són sinònim de Tephrocactus alexanderi:
* Cumulopuntia recurvata Gilmer & H.P.Thomas in Kakteen And. Sukk. 52: 91 (2001)
* Maihueniopsis recurvata (Gilmer & H.P.Thomas) R.Kiesling in Fl. San Juan 2: 175 (2003)

## Referències

* ↑ «Tephrocactus recurvatus» (en anglès). Botanico Hub. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Synonyms Tephrocactus recurvatus (Gilmer & H.P.Thomas) D.R.Hunt & Ritz» (en anglès). Royal Botanic Gardens Kew | Plants of the World Online. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets |reclinatus - reptans» (en anglès). [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Synonyms Tephrocactus recurvatus (Gilmer & H.P.Thomas) D.R.Hunt & Ritz» (en anglès). Royal Botanic Gardens Kew | Plants of the World Online. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Synonyms of Tephrocactus recurvatus (Gilmer & H.P.Thomas) D.R.Hunt & Ritz» (en anglès). WFO Plant List |Snapshots of the taxonomy. [Consulta: 14 juliol 2024].

## Bibliografia

* Edward F. Anderson. Das große Kakteen-Lexikon (en alemany). Traducció: Urs Eggli. Stuttgart: Eugen Ulmer KG, 2005, p. 164. ISBN 3-8001-4573-1.

## Enllaços externs

* https://www.cl-cactus.com/fnfinder.asp?Lang=en&Plant=Tephrocactus+recurvatus
# Club Baloncesto Los Barrios

El Club Baloncesto Los Barrios, conegut també amb el nom de C.B. Villa de Los Barrios és un club de bàsquet de Los Barrios (Cadis, Andalusia) que juga a la lliga LEB Oro.

## Trajectòria

* 2004: 14$^è$ (LEB)
* 2005: 9$^è$ (LEB)
* 2006: 11$^è$ (LEB)
* 2007: 4$^t$ (LEB)

## Referències

* ↑ «Federación Española de Baloncesto - Competiciones FEB». [Consulta: 6 gener 2019].
# Babadag

Babadag (turc Babadağ o Baba Dagh, Babadagh o Babadaghi) és una ciutat del comtat de Tulcea, Romania, en un petit llac format pel riu Taita a la zona boscosa al nord de la Dobrudja. El nom vol dir la "Muntanya del Pare". El llac Babadag està dividit per una franja de maresmes del llac Razim, una fulla d'aigua que comunica amb la mar Negra. La seva població és de 10.038 habitants (2002). El 1900 la població era de 3500 habitants. Els habitants són romanesos, turcs (13%) i altres minories (3%)

## Història

Porta el nom del dervix llegendari Baba Sari Saltik que hauria portat a un grup de turcoples d'Anatòlia fins a la Dobrudja al segle xiii i s'hauria establert amb ells a la rodalia de la moderna ciutat. La veritable localització de la tomba del dervix es desconeix avui dia. Babadag és la localització més probable.
El lloc (anomenat Baba Saltuk) fou visitat per Ibn Battuta el 1332/1333 i ja esmenta la tomba i descriu el lloc com a posició avançada turca al límit amb l'Horda d'Or. Baiazet I la va conquerir pels otomans el 1393 però no se sap si la instal·lació fou permanent, doncs l'annexió sembla datar del 1416/1417. Baiazet I la va poblar amb colons tàrtars. El 1538 hi va estar quatre dies el sultà Solimà i va visitar la tomba; en aquest temps es creu que era part del sandjak de Silistra i era molt poc important. El 1593 va ser constituïda en un voyvodalik de l'eyalat d'Özu
Als segles xvi i xvii va ser atacada diverses vegades pels cosacs zaporotges i fins i tot pels tàtars de Crimea i una part de la població va emigrar cap al sud. Murat IV hi va fer construir una fortalesa però el 1652 consta que existia però estava sense guarnició. Fou un lloc de concentració dels exèrcits otomans que feien campanyes cap al nord.
Fou ocupada per Rússia (general Pozorovsky) el 1809 i retornada a Turquia el 1812. El 1878 fou cedida a Romania quan formava un kada del sandjak de Tulča al wilayat de Tuna. Els russos la van bombardejar el 1854.

## Base d'entrenament militar

Babadag és seu d'una base d'entrenament de l'exèrcit de Romania amb un area de 270 km², un dels centres d'entrenament més moderns d'Europa. Forces amaericanes estan desplegades a la base.

## Enllaços externs

* Lloc oficial Arxivat 2012-12-21 at Archive.is
# Illa Bisericuța

L'illa Bisericuța (en romanès, Insula Bisericuța, literalment «illa Església», o «illa de les Esglésies») és un terreny de 360 m de llarg per 58 m d'ample, que es troba a les aigües del llac Razim. La meitat de la superfície de l'illa està ocupada per un turó de pedra calcària amb una actitud de 9 m. A l'illa s'han descobert restes arqueològiques, disposades en diverses capes, començant per l'època hel·lenística (segles V - IV aC). Hr), llavors l'època romana, sent la més nova les traces que daten de l'inici medieval (segles X-XII).

## Referències

* ↑ «Insula Bisericuta». Info-delta.ro. [Consulta: 14 octubre 2016].
# Clara Serra Sánchez

Clara Serra Sánchez (Madrid, 13 de setembre de 1982) és una política feminista espanyola, diputada de l'Assemblea de Madrid, on és presidenta de la Comissió de Dona i vocal de la Comissió de Sanitat. Membre del consell ciutadà estatal i responsable de l'Àrea d'Igualtat, Feminismes i Sexualitats estatal de Podem.

## Biografia

Va néixer a Madrid el 13 de setembre de 1982. Es va llicenciar en filosofia per la Universitat Complutense de Madrid. Va realitzar un màster en Estudis Avançats de Filosofia i un altre en Estudis Interdisciplinaris de Gènere. Ha estat col·laboradora honorífica a la Universitat Complutense participant en seminaris i cursos acadèmics. Va ser professora d'educació secundària i batxillerat durant sis anys fins que va ser triada diputada de l'Assemblea de Madrid el 2015.
Va participar en les protestes contra el Pla Bolonya i en el moviment estudiantil contra la "mercantilització" de la universitat i en defensa de la universitat pública. Va començar a participar en Podem des dels primers passos del projecte, i va ser membre del cercle de feminismes de Madrid. Després, va ser triada consellera ciutadana estatal. El 15 de novembre de 2014 va ser nomenada responsable de l'Àrea de Dona i Igualtat (posteriorment Àrea d'Igualtat, Feminismes i Sexualitats) del consell ciutadà estatal de Podem.
Va ser escollida diputada de l'Assemblea de Madrid en les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2015. Posteriorment, va ser designada presidenta de la Comissió de Dona i vocal de la Comissió de Sanitat.

## Publicacions

* "Poder y subjetividad en Juego de tronos". Clara Serra Sánchez i Eduardo Fernández Rubiol a Pablo Iglesias (coord.) VVAA Ganar o morir. Lecciones políticas de Juego de Tronos. Akal, 2014.
* El mercado en el lugar del absoluto
* Bolonia no existe. La destrucción de la universidad europea, Hiru
* Educación para la ciudadanía (ESO), Grupo Pandora, VVAA, Akal
* Filosofía y ciudadanía. EGrupo Pandora, VVAA, Editorial Akal.

## Referències

* ↑ «Ilma. Sra. Dª. Clara Serra Sánchez Arxivat 2017-01-13 a Wayback Machine.». Asamblea de Madrid.
* ↑ Ramírez, Daniel. «Serra contra Serra: dos hermanas enfrentadas por Iglesias y Errejón». El Español, 09-11-2016.
* ↑ «podemos - Clara Serra Sánchez». Arxivat de l'original el 2016-08-17. [Consulta: 8 agost 2016].
# Mihăilești

Mihăilești és una ciutat situada al comtat de Giurgiu, Muntènia (Romania). Administra tres pobles: Drăgănescu, Novaci i Popești. Es va convertir oficialment en una ciutat el 1989, com a resultat del programa de sistematització rural romanès.
La ciutat es troba al costat del riu Argeș, que en aquest punt està embassat, formant un llac d’uns 5 quilometres llarg. Es va crear com a part del projecte del canal Danubi-Bucarest i alimenta una central hidroelèctrica.
El poble de Popești és la ubicació d’un important descobriment arqueològic: un gran assentament daci que alguns historiadors, com Vasile Pârvan i el professor Radu Vulpe, creien que era l'Argedava esmentat al Decret de Dionisòpolis. Aquesta antiga font vincula Argedava amb el rei daci Burebista, i es creu que és la seva cort o capital.
L'església del poble de Drăgănescu, dedicada a Sant Nicolau, conserva quadres del sacerdot Arsenie Boca.

## Vegeu també

* Argedava

## Referències

* ↑ (romanès) Église de Drăgănescu, site crestinortodox.ro

## Enllaços externs

* A fost Argedava (Popesti) resedința statului geto-dac condus de Burebista? - Article a Informația de Giurgiu (romanès)
# Casa Gibert (Barcelona)

La Casa Gibert era un edifici situat al mig de l'actual plaça de Catalunya de Barcelona, on actualment hi ha les fonts monumentals.

## Història

Va ser projectat el juny del 1860 per l'arquitecte Josep Oriol Mestres per a l'advocat Manuel Gibert i Sans, president del Gran Teatre del Liceu, i la primera pedra es va col·locar el 4 de setembre del mateix any, amb l'assistència de la reina Isabel II, essent acabada l'any següent. Concebut inicialment com a residència familiar, amb el temps una part va ser ocupada per una oficina de correus i un estanc, i una altra pel Col·legi de Vilar, dirigit per Santiago Vilar, llicenciat en Ciències.
El 1876, Manuel Gibert va vendre els terrenys dels jardins, on es va construir el Teatre del Bon Retir. Posteriorment, en va vendre una altra part a Artur Vilaseca, propietari del Gran Café Colón, on aquest va fer construir el Café del Siglo XIX, conegut popularment com a La Pajarera, i inaugurat el 1888. La pressió ciutadana per a urbanitzar la zona va motivar que el 1886 s'arribés a un acord amb l'Ajuntament de Barcelona per a vendre la resta dels terrenys en subhasta.
Finalment, la casa va ser enderrocada el 1895 per a la urbanització definitiva de la plaça.

## Referències

* ↑ «Manuel Gibert. Passeig de Gràcia (cantonada plaça Catalunya). Construir una casa». Q127 Foment 1113 bis C bis. AMCB.
* ↑ «Casa de Manuel Gibert. Passeig de Gràcia, Plaça de Catalunya». Gràfics. AHCB, 30-06-1860.
* 1 2 3 4 5 6 Fraiz Ordóñez, Jesús «La historia de la primera casa del Eixample». La Vanguardia, 17-09-2021.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 35, 232.

## Vegeu també

* Casa Gertrudis Zorrilla

## Enllaços externs

* «CASA GIBERT. Plaça Catalunya (1861-1895)». Barcelofília (blog). Miquel Barcelonauta, 10-04-2011.
# Jaume Creus i Martí

Jaume Creus i Martí (Mataró, 1760 — Tarragona, 1825) fou un religiós i polític català. Estudià al Seminari de Barcelona, on fou professor, i exercí de rector a la Garriga. Posteriorment es doctorà en teologia a la Universitat de Cervera i va obtenir plaça de canonge doctoral a la Seu d'Urgell.
Quan esclatà la guerra del Francès fou nomenat president de la Junta Provincial de Catalunya i el 23 de febrer de 1810 fou elegit diputat a les Corts de Cadis. Tot i que era obertament tradicionalista i partidari de l'absolutisme va votar per la sobirania nacional i va ser un dels signants de la Constitució espanyola de 1812. Va formar part de la comissió encarregada d'elaborar el projecte del Reglament Interior de les Corts Espanyoles i va ser nomenat President de les Corts del 24 de juny al 23 de juliol de 1811, de manera que hagué d'intervenir davant la Regència del Regne. Juntament amb Felip Aner d'Esteve va proposar que la presidència de la Regència s'ostentés per torns, i va votar en contra del nomenament del duc de Wellington com a cap de les tropes peninsulars que lluitaven contra Napoleó I.
De 1815 a 1820 fou nomenat bisbe de Menorca, on ja va mostrar les seves idees absolutistes encapçalant l'actuació de l'episcopat català contra la Constitució de 1812. El 1820 fou promogut a l'arquebisbat de Tarragona, però les noves autoritats del trienni liberal, a partir de les denúncies formulades per l'ajuntament de Reus, s'oposaren al seu nomenament, en ser l'exponent de l'actitud contrarevolucionària del clergat. El 1821 es va incorporar a la Regència d'Urgell, que va presidir juntament amb el marquès de Mataflorida i el baró d'Eroles. Quan el 1823 fou restaurat l'absolutisme de Ferran VII pogué prendre possessió de l'arquebisbat.

## Referències

* ↑ Actas Secretas de las Cortes. Sessió de 23 d'octubre de 1820. p. 22

## Enllaços externs

* «Jaume Creus i Martí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Biografia Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine. a cadiz2012.es
# Balvanyos

Balvanyos (en hongarès: Bálványos) són unes termes dels comtat de Covasna, a l'est de Transsilvània, al centre de Romania. Es troba a una altitud de 840 a 950 m als vessants sud de les muntanyes de Bodoc, uns 67 km de Sfântu Gheorghe, seu del comtat. L'spa es troba a prop de les ruïnes de la ciutadella de Balvanyos del segle XI (en romanès: Cetatea Balvanyos, hongarès: Bálványosvár).
El balneari és un dels diversos elements hidrotermals i volcànics de la regió. És 10 km del llac de Sfânta Ana, únic en aquesta part d'Europa. A prop també es troba una característica geològica coneguda localment com "El cementiri dels ocells", un precipici amb emanació de sulfur d'hidrogen.
El balneari és conegut des de fa segles per les seves propietats de salut, però només ha estat explotat comercialment com a balneari des de la construcció l'any 1938 del Grand Hotel Balvanyos, un hotel de 4 estrelles.

## Galeria

* La capella
* Una porta Székely
* Ciutadella de Balvanyos
* Cova pudent de Torja

## Referències

* ↑ «Statiunea Baile Balvanyos» (en romanian). InfoGhidRomania.com.
* ↑ «Despre noi» (en romanian). Grand Hotel Balvanyos. Arxivat de l'original el 2015-05-14.
# Chorinea

Chorinea és un gènere de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels riodínids (Riodinidae), propi de la regió Neotropical. Espècie tipus per monotípia Erycina (chorinea) xanthippe Gray, G, 1832.

## Diversitat

Existeixen 8 espècies reconegudes en el gènere, totes elles tenen distribució neotropical.

## Plantes hostes

Les espècies del gènere Chorinea s'alimenten de plantes de la família Celastraceae. Les plantes hostes inclouen els gèneres Prionostemma i Semialarium.

## Taxonomia

El gènere Chorinea inclou 9 espèciesː
* Chorinea amazon (Saunders, 1859)
* Chorinea batesii (Saunders, 1859)
* Chorinea bogota (Saunders, 1859)
* Chorinea dysonii Saunders, 1850
* Chorinea gratiosa Stichel, 1910
* Chorinea heliconides (Swainson, 1833)
* Chorinea licursis (Fabricius, 1775)
* Chorinea octauius (Fabricius, 1787)
* Chorinea sylphina (H. Bates, 1868)
* Chorinea sylphina
* Chorinea octauius
* Chorinea licursis
* Chorinea bogota

## Referències

* ↑ Gray, G (1832) Anim. Kingdom Cuvier 15:pl. 102, fig. 1 [no text]
* ↑ G. Lamas (2008) Genera and Genus-group Names of the Butterflies of the World, compartit per J. Mallet en The Taxome Project Home Page
* ↑ Gerardo Lamas 2004 Atlas of Neotropical Lepidoptera. CheckList: Part 4A Hesperioidea-Papilionoidea Scientific Publishers.
* ↑ Janzen, D. H. and Hallwachs, W. (2009) Dynamic database for an inventory of the macrocaterpillar fauna, and its food plants and parasitoids, of Area de Conservacion Guanacaste (ACG), northwestern Costa Rica Arxivat 2020-02-13 a Wayback Machine.